Справа № 154/2494/14-к Провадження №11-кп/773/13/15 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ст.121 ч.1 КК України Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 за ч.1 ст.121 КК України на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Когильно Володимир-Волинського району, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, працює водієм ПрАТ «Володимир-Волинське АТП 10707», одружений, несудимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вироком вирішені питання про речові докази.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що він, 18 червня 2014 року, близько 19.00год. в м.Володимир-Волинському, перебуваючи в стані алокогольного сп`яніння на пішоходному переході правої проїзної частини дороги в напрямку центра міста, що поруч із магазином «Дар» по вул.Княгині Ольги, 2, під час раптового виниклого конфлікту із ОСОБА_7 , шляхом нанесення ударів кулаками та ногами в ділянки тіла останнього, заподіяв потерпілому тяжке тілесне ушкодження у вигляді лівобічного напруженого субтотального пневмотораксу.

У поданій апеляційній скарзі потерпілий, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання. Зазначає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведений з грубим порушенням норм КПК України. Судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому не враховано те, що як він, так і ряд свідків вказували про участь в злочині і свідка ОСОБА_12 , який хоча і не наносив ударів, однак тримав потерпілого, не дана судом об`єктивна оцінка всім доказам в сукупності. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок.

В запереченні на апеляцій скаргу прокурор вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просить скаргу потерпілого залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив залишити вирок без змін, думку обвинуваченого та захисника, які просили в задоволенні скарги відмовити, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

В силу ст.337 ч.1 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винності ОСОБА_10 в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Суд першої інстанції підставно взяв до уваги визнавальні показання самого обвинуваченого ОСОБА_10 які є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема і висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого, який є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає.

За таких обставин, саме показання обвинуваченого, поряд з іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив з урахуванням вимог ст.337 ч.1 КК України, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_10 умисно наніс потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обтяжуючою вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, з чим погоджується і апеляційний суд.

Що ж стосується тверджень потерпілого про м`якість призначеного покарання у зв`язку із звільненням ОСОБА_10 на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання, то вони є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

При призначенні ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції, не в повній мірі дотримав вказаних вимог закону, не врахував тяжкість скоєного злочину, негативні наслідки, які настали від злочину, а також того, що потерпілий хоча прямо і не наполягав на суворому покаранні, однак просив призначити законне покарання, що на думку апеляційного суду, в даному випадку, є реальне.

Суд першої інстанції фактично не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого умовного засудження, а лише послався на обставини, що пом`якшують його покарання, характеризуючи дані. При цьому суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений вчинив злочин, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, та вчиненим в стані алкогольного сп`яніння.

Враховує суд ту обставину, що збитки, які відшкодовані обвинуваченим на ремонт автомобіля, не випливають із встановленого судом обвинувачення.

За таких обставин вирок суду в частині звільнення від відбуття покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України не можна визнати законним та обґрунтованим, внаслідок його м`якості, а тому скарга потерпілого в цій частині підлягає задоволенню.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині звільнення від відбуття призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та із невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особі засудженого і постановити новий вирок.

Вирішуючи питання про обрання розміру покарання, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, та інші дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, працює, виключно позитивно характеризується, має намір відшкодувати збитки, що не заперечується потерпілим, які в своїй сукупності істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого злочину, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально.

На думку суду, саме таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим ОСОБА_10 , так і іншими особами.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В решті вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

З А С У Д И В
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбуття скасувати.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.121 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді