Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

при секретарі ОСОБА_9,

за участю:

прокурора ОСОБА_10,

захисника ОСОБА_1,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3 на вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2014 року.

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2014 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості, уродженця с. Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області, який проживає у АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та і покладено на нього обов'язки згідно з пунктами 2, 3 ст. 76 КК України.

ОСОБА_3 визнано винним та засуджено за те, що він 06 травня 2014 року близько 17.30 год. в с. Чорна Тиса Рахівського району Закарпатської області, рухаючись в стані алкогольного сп'яніння на автомобілі «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Центральній в напрямку смт Ясіня, порушив вимоги пунктів 2.9 «а», 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: при виявленні перешкоди не вжив відповідних заходів зі зменшення швидкості автомобіля аж до його зупинки, не впорався із керуванням та допустив наїзд на малолітнього ОСОБА_4, який рухався на велосипеді в зустрічному напрямку.

У результаті наїзду потерпілий ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

Вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_3 у частині призначеного йому покарання скасовано, за ч. 2 ст. 286 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

У касаційній скарзі захисник в інтересах засудженого ОСОБА_3 просить змінити вирок апеляційного суду та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Стверджує, що призначене засудженому апеляційним судом покарання у виді реального позбавлення волі не відповідає тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості. Зазначає, що апеляційний суд належним чином не врахував, що засуджений вперше притягується до кримінальної відповідальності, частково відшкодував завдану шкоду, має на утриманні матір похилого віку та малолітнього брата і що потерпілий ОСОБА_5 просив його суворо не карати.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_1 на підтримку поданої захисником ОСОБА_2 касаційної скарги з підстав, викладених у ній, яка зокрема зазначила, що на час розгляду касаційної скарги у засудженого виявлено тяжку хворобу, доводи прокурора на їх спростування, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, пов'язаного з порушенням правил безпеки руху, за обставин, викладених у вироку, досліджених судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і у касаційній сказі не заперечується.

З цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасників судового процесу.

Згадані обставини не заперечувались і при апеляційному розгляді цього кримінального провадження.

Покарання засудженому призначено у відповідності до загальних засад, передбачених статтями 65-67nau://ukr/2341-14|st67 КК України, а доводи захисника про його невідповідність тяжкості вчиненого злочину внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, згідно з положеннями вищезазначеного кримінального закону, суд повинен призначати покарання, враховуючи обставини, що пом'якшують і обтяжують його, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного. При цьому покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, апеляційний суд призначив засудженому покарання у розмірі, наближеному до мінімального, встановленому у санкції ч. 3 ст. 286 КК України, врахувавши при цьому характер та ступінь тяжкості цього необережного злочину, обставини, що обтяжують покарання, дані про особу засудженого та інші обставини справи, в тому числі і зазначені у касаційній скарзі.

З огляду на наведене немає підстав вважати, що призначене засудженому покарання є явно несправедливим внаслідок суворості.

А виявлене у засудженого захворювання не є безумовною підставою для його пом'якшення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не знаходить підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.

Вирок апеляційного суду постановлений із дотриманням вимог кримінального процесуального закону і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 376,434, 436 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 03 листопада 2014 року щодо ОСОБА_3 - без зміни.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_6 ОСОБА_8