Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А копія:
23 лютого 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
за апеляційною скаргою захисника неповнолітнього ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2014 року,
з участю прокурора: ОСОБА_7 ,
неповнолітнього, який вчинив суспільно-небезпечне діяння: ОСОБА_5 ,
законного представника неповнолітнього: ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката: ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить змінити ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2014 року відносно неповнолітнього ОСОБА_5 та пом`якшити відносно нього примусовий захід виховного характеру.
Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2014 року застосовано до неповнолітнього ОСОБА_5 примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на два роки.
Адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції ухваливши рішення про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 примусового заходу виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків погіршив становище особи неповнолітнього, оскільки вийшов за межі клопотання слідчого, погодженого з прокурором прокуратури Володимирецького району і безпідставно не застосував до неповнолітнього ОСОБА_5 примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд батьків.
Відповідно до ухвали, 30 вересня 2014 року, неповнолітній ОСОБА_5 , близько 18 год. 00 хв. в смт.Володимирець, по вул. Поштовій, в перукарні «Файно», що знаходиться в приміщенні магазину «Дарунок» шляхом вільного доступу, умисно, таємно, протиправно викрав із гаманця, що лежав на столі в холі перукарні, кошти в сумі 700 грн., котрі належали потерпілій ОСОБА_9 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на вищезгадану суму.
Під час апеляційного розгляду кримінального провадження, прокурор, в порядку ст.403 КПК України відмовився від поданої ним апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, прохання захисника-адвоката ОСОБА_6 , неповнолітнього ОСОБА_5 та його законного представника про задоволення апеляційної скарги захисника, думку прокурора про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст.498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Винуватість неповнолітнього ОСОБА_5 у вчиненні ним суспільно-небезпечного кримінального діяння до виповнення ним віку, з якого настає кримінальна відповідальність, а саме до віку настання 14 років, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку, та в апеляційній скарзі не оспорюються.
Кваліфікація супільно-небезпечного діяння неповнолітнього ОСОБА_5 за ч.1 ст.185 КК України є вірною.
Згідно ч.ч. 1,2 ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
Як вбачається з матеріалів справи і ухвали суду, суд застосував до неповнолітнього ОСОБА_5 примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на два роки, оскільки неповнолітній ОСОБА_5 вийшов з-під контролю матері, не піддається виховному впливу і раніше вчиняв суспільно-небезпечні діяння, і ухвалою того ж суду від 19 червня 2013 року до неповнолітнього вже був застосований такий примусовий захід виховного характеру як передача його під нагляд матері.
Згідно ч.1 ст.292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, має відповідати вимогам ст.291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати.
Відповідно до ч.3 ст.105 КК України, до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.
Із клопотання слідчого, затвердженого старшим прокурором прокуратури Володимирецького району Рівненської області, про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру (т.2 а.с. 1-3) вбачається, що слідчий пропонує застосувати до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до його поведінки та передати останнього під нагляд батьків.
Застосувавши до неповнолітнього ОСОБА_5 примусовий захід у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків до його виправлення на строк два роки, суд фактично вийшов за межі вищевказаного клопотання, і при цьому погіршив становище неповнолітнього.
Відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Оскільки норми Кримінального процесуального кодексу не містять конкретизації щодо визначення меж судового розгляду категорії справ стосовно неповнолітніх та застосування до них примусових заходів виховного характеру, то колегія суддів погоджується з доводами адвоката ОСОБА_6 щодо зміни ухвали та пом`якшення відносно неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру, так як суд першої інстанції погіршив становище особи.
До того ж, застосувавши до неповнолітнього такий вид примусового заходу виховного характеру як направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків, місцевий суд не зясував питання про можливість його перебування в такій установі за станом здоровя, оскільки в матеріалах провадження немає будь-яких медичних документів про стан здоровя підлітка.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст.407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника неповнолітнього ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 09 грудня 2014 року змінити.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи виховного характеру у виді:
- обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього ОСОБА_5 терміном на один рік, а саме заборонити йому відвідувати розважальні заклади, в тому числі й ті, в яких здійснюється продаж спиртних напоїв та перебувати в громадських місцях без нагляду батьків після 21 години.
- передачі його під нагляд матері ОСОБА_8 терміном на один рік.
В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її ухвалення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1
Судді: підписи ОСОБА_2
ОСОБА_3 .
З оригіналом згідно: суддя-доповідач: ОСОБА_1