Справа № 362/2287/15-к
Провадження № 1-кп/362/178/15
ВИРОК
Іменем України
Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старе, Бориспільського району, Київської області, українця, громадянина України, розлученого, освіта середня, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, -
Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1595-VIIвід 22.07.2014 року, відповідно до ст.ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20; 112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Київської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 01.08.2014 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_5 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №144 (по стройовій частині) від 01.08.2014 року ОСОБА_5 у військовому званні молодшого сержанта зарахований до списків особового складу цієї частини та на всі види забезпечення, а згідно наказу №146 (по стройовій частині) від 05.08.2014 року призначений на посаду стрільця.
Згідно ст.24 ч.1 п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.2014 року ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
02.10.2014 року ОСОБА_5 заступив у добовий наряд помічником чергового контрольно-пропускного пункту.
Перебуваючи у вказаному наряді ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також вимог ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 03.10.2014 біля 01 год. 15 хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 та направився до місця свого постійного проживання у с. Старе Бориспільського району Київської області.
У подальшому ОСОБА_5 постійно перебував у с. Старе Бориспільського району Київської області, офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості до цього.
16.04.2015 року, тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе.
Таким чином, ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) у військовому званні молодшого сержанта на посаді стрільця, призваним згідно із Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1595-VIIвід 22.07.2014 року, 03.10.2014 року біля 01 год. 15 хв., діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, у порушення вимог ст.ст.11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, самовільно, без дозволу командування залишив вказану частину та направився до місця свого проживання у с. Старе Бориспільського району Київської області, де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`ків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості до цього, поки 16.04.2015 року, тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно, з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Київського гарнізону і заявив про себе.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України беззастережно та у повному обсязі..
За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) , а тому ці його дії кваліфікує за ч. 3 ст.407 КК України.
30 квітня 2015 р. між старшим прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_5 укладено Угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.
Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст.407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначених діяннях. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 , із застосуванням ст.ст. 69, 60, 65 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Судом вивчені письмові матеріали кримінального провадження:
- довідка УІАЗ, з якої вбачається, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується вперше / а.с. 43/;
- характеристика, за якою обвинувачений за місцем служби характеризується посередньо /а.с. 40/;
- довідки від 17.04.2015, відповідно до яких батьки ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , 1940 р.н. і ОСОБА_8 , 1941 р.н. є особами похилого віку, і страждають на виразкову хворобу шлунку, атеросклероз аорти , кардіосклероз / а.с. 37, 38/;
- довідка, що ОСОБА_5 має дочку ОСОБА_9 , 1996 р.н., яка проживає разом з ним / а.с. 39/.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного:
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, при узгодженні покарання взято до уваги ступінь суспільної небезпечності та тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, його вік, беззастережне визнання своєї вини, а отже критичне ставлення до скоєного, з,явлення із зізнанням і активне сприяння розкриттю злочину, його сімейний стан: наявність батьків похилого віку, бажання обвинуваченого продовжити військову службу у Збройних силах України, захищати суверенітет та територіальну цілісність України, і у зв,язку з чим призначення узгодженого покарання із застосуванням ст.ст. 69, 60 КК України, а саме: більш м,який його вид, не зазначений у санкції статті Особливої частини КК за вказаний злочин , і наявність суспільного інтересу у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_5 .
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між старшим прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання із застосуванням ст.ст. 69, 60 КК України.
Керуючись ст. ст. 373, 374,474, 475 КПК України, суд, -
Затвердити угоду від 30 квітня 2015 року про визнання винуватості між старшим прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
Призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання за ч.3 ст.407 КК України із застосуванням ст.ст.69, 60 КК України у виді арешту на строк 4 (місяці) з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обраховувати з моменту звернення вироку до виконання після вступу його в законну силу.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно вручити ОСОБА_5 та прокурору .

Після вступу вироку в законну силу копію вироку направити до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ).

Суддя ОСОБА_1