Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5,

суддів: ОСОБА_6, ОСОБА_7,

за участю прокурора ОСОБА_8,

засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_1,

захисника ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 18 червня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року.

Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,

раніше неодноразово судимого, востаннє

вироком Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області від 12 червня 2013 року

за частинами 2, 3 ст. 185, частинами 1, 4

ст. 70 КК України на 6 років позбавлення волі

засуджено:

- за ч. 3 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 2 ст. 194 КК України на 9 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15 і пунктами 4, 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання зараховано частково відбуте покарання, призначене вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 червня 2013 року.

Вирішено цивільний позов, питання речових доказів та судових витрат у справі.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу, вчинений повторно, поєднаний з проникненням у житло; за закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, з метою приховати інший злочин; умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

08 червня 2012 року ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, близько 22.30 год. проникнув до будинку ОСОБА_3, розташованого на АДРЕСА_1 де напав на неї та, погрожуючи застосуванням насильства, завдаючи численні удари по тулубу, обличчі та голові, в тому числі один удар руків'ям ножа в ділянку лоба потерпілої, заволодів належним їй майном на загальну суму 794, 73 грн.

Після цього, обшукавши будинок, ОСОБА_1 підійшов до потерпілої, яка лежала на ліжку в кімнаті, та зв'язавши їй жіночими панчохами руки і ноги, накривав подушкою обличчя, перериваючи таким чином доступ повітря. Через певні проміжки часу ОСОБА_1 забирав від обличчя потерпілої подушку, даючи їй можливість вдихати повітря і повідомити будь-які відомості про місцезнаходження грошей, яких він так і не отримав.

В результаті описаних дій, ОСОБА_1 спричинив потерпілій ОСОБА_4 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Надалі, ОСОБА_1, з використанням сірників підпалив розкидані ним у приміщенні будинку речі та поклав зв'язану потерпілу на ліжко в спальній кімнаті, накривши ковдрами та матрацами, у такий спосіб маючи намір позбавити її можливості звільнитися і покинути підпалений будинок. Зачекавши поки будинок повністю не буде охоплений полум'ям, ОСОБА_1 покинув палаючий будинок. Таким чином засуджений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умислу на вбивство ОСОБА_3, з корисливих мотивів, з особливою жорстокістю, з метою приховати інший злочин, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як потерпіла зуміла розв'язати собі руки та ноги і вибігла з палаючого будинку. В результаті підпалу, ОСОБА_1 знищив майно ОСОБА_3, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 вартістю 500000 грн. та інше майно, чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на загальну суму 669250 грн.

Вироком Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2014 року скасовано в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок яким ОСОБА_1 засуджено: за ч. 3 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого; за ч. 2 ст. 194 КК України на 9 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15 і пунктами 4, 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України на 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено до відбуття 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання зараховано покарання, відбуте частково за вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 червня 2013 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначено ОСОБА_1 до відбуття 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі, за її змістом, захисник ОСОБА_2 просить змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного ОСОБА_1 покарання. Вважає, що з огляду на обставини скоєння злочину, наявні у справі дані про особу засудженого, у суду є достатньо підстав для пом'якшення призначеного йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_1 і в його інтересах захисника ОСОБА_2 на підтримання вимог касаційної скарги, думку прокурора, який вважав, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 395 КПК 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованих йому злочинах, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діянь за

ч. 3 ст. 187; ч. 2 ст. 15 і пунктами 4, 6, 9 ч. 2 ст. 115; ч. 2 ст. 194 КК України у касаційній скарзі захисником не оспорюються.

Відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом'якшують та обтяжують.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання суд, відповідно до наведених вимог урахував тяжкість учинених ним злочинів, дані про особу засудженого, який у минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків для себе не зробив та знову вчинив тяжкі та особливо тяжкі злочини, негативно характеризувався, визнав обставинами, які обтяжують покарання - рецидив злочинів та вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп'яніння.

З обраним видом та розміром покарання, призначеним судом першої інстанції обґрунтовано погодився і суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційними скаргами захисника та прокурора. Водночас, указаний суд установив, що при вирішенні питання про призначення засудженому ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції описавши у мотивувальній частині вироку необхідність зарахування покарання, призначеного засудженому попереднім вироком на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, у резолютивній частині не відзначив цього, та правильно в строк покарання зарахував покарання, відбуте частково за вироком Коростенського міськарйонного суду Житомирської області від 12 червня 2013 року шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначив ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи касаційної скарги захисника про те, що при призначенні покарання ОСОБА_1 судом не були належним чином враховані позитивні дані про особу останнього не відповідають дійсності.

На переконання колегії суддів, призначене засудженому покарання є справедливим та необхідним для досягнення його мети - попередження вчинення нових злочинів.

З огляду на викладене, підстав для пом'якшення покарання ОСОБА_1, про що йдеться у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог кримінального закону при призначенні покарання засудженому ОСОБА_1, а справу було розглянуто у відповідності із вимогами кримінально-процесуального закону. Отже підстав, передбачених ст. 398 КПК України 1960 року для зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційної скарги захисника колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 394 - 396, 398 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_5