Провадження № 11-кп/783/460/15 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарях ХІМ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши кримінальне провадження № 0000196 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стрілки Старосамбірського району Львівської області, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, пенсіонера, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
з участю прокурора ОСОБА_9

та обвинуваченого ОСОБА_10

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , державного обвинувача прокурора прокуратури Сихівського району м.Львова, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_11 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 23 лютого 2015 року та апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 27 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 23 лютого 2015 року ОСОБА_12 засуджений за ч.1 ст. 366 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 510 гривень.
Звільнено ОСОБА_12 від покарання, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу залишено раніше обраний особисте зобов`язання.
Вирішено питання з речовими доказами.
Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 27 лютого 2015 року виправлено описку, допущену в першому абзаці резолютивної частини вироку суду від 23 лютого 2015 року, ухваленому в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_12 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. Вважати вірним наступний виклад першого абзацу резолютивної частини вироку: « ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу 510 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків».
Ухвалою районного суду від 15 квітня 2015 року виправлено описку, допущену у другому абзаці резолютивної частини ухвали суду від 27 лютого 2015 року, у прізвищі обвинуваченого і таке слід вважати вірним ОСОБА_12 .
Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_12 , перебуваючи на посаді голови гаражного кооперативу № 15, будучи службовою особою, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, за місцем знаходження даної юридичної особи по вул. Максимовича, 11 у м.Львові, використовуючи своє службове становище, протягом 2008-2009 років склав та видав на звернення членів кооперативу завідомо неправдиві документи довідки, в яких вказував інформацію про те, що гаражні бокси, які належать членам гаражного кооперативу № 15, знаходяться у межах відведеної земельної ділянки кооперативу, хоча згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20 червня 2013 року, складеного працівниками Державної інспекції сільського господарства у Львівській області, такі знаходяться поза нею. Впродовж вказаного часу ОСОБА_12 видав наступні довідки: № 75 від 28 червня 2008 року - ОСОБА_14 ; № 96 від 14 червня 2008 року - ОСОБА_15 ; № 271 від 28 червня 2008 року - ОСОБА_16 ; № 279 від 09 липня 2008 року - ОСОБА_17 ; № 280 від 09 липня 2008 року - ОСОБА_18 ; № 683 від 22 жовтня 2008 року - ОСОБА_19 ; № 754 від 07 червня 2008 року - ОСОБА_20 ; № 085 від 2009 року - ОСОБА_21 .
Впродовж 2010 року ОСОБА_12 аналогічно видав такі довідки: № 122 від 21 квітня 2010 року - ОСОБА_22 ; № 4/198 від 19 червня 2010 року - ОСОБА_23 ; № 3/10 від 19 червня 2010 року - ОСОБА_24 ; № 18 від 03 липня 2010 року - ОСОБА_25 ; № 20 від 03 липня 2010 року - ОСОБА_26 ; № 21 від 03 липня 2010 року - ОСОБА_26 ; № 24 від 03 липня 2010 року - ОСОБА_27 ; № 26 від 03 липня 2010 року - ОСОБА_28 ; № 27 від 03 липня 2010 року - ОСОБА_29 ; № 28 від 03 липня 2010 року - ОСОБА_29 ; № 1/8 від 19 липня 2010 року - ОСОБА_30 ; № 19 від липня 2010 року - ОСОБА_26 ; № 1/25 від 25 серпня 2010 року - ОСОБА_31 ; № 30 від вересня 2010 року - ОСОБА_32 ; № 75/1 від 07 листопада 2010 року - ОСОБА_33 ; № 42 від 09 листопада 2010 року - ОСОБА_34 ; № 78/1 від 11 грудня 2010 року - ОСОБА_35 .
Окрім цього, протягом 2011 року ОСОБА_12 аналогічно видав наступні довідки: № 96/1 від 26 лютого 2011 року - ОСОБА_36 ; № 100/1 від березня 2011 року - ОСОБА_37 ; № 10/1 від квітня 2011 року - ОСОБА_38 ; № 103/1 від 02 квітня 2011 року - ОСОБА_39 .
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить такий скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, має місце невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що обвинувальний вирок ґрунтується на припущеннях та неперевірених у встановленому порядку доказах. Свою вину він не визнавав та заперечував можливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності, оскільки він був обраний на посаду голови правління гаражного кооперативу № 15 29 березня 2008 року та прийняв за актом приймання-передачі документи кооперативу від його попередника, усі гаражні бокси були встановлені ще у 1989 році. На усні прохання членів кооперативу були видані довідки про перебування конкретної фізичної особи у складі гаражного кооперативу і належність їй гаражного боксу відповідного номеру. Такі довідки підписувалась спочатку головним бухгалтером кооперативу та в одній з редакцій довідки не містилось інформації про знаходження гаражного боксу у межах відведеної кооперативу земельної ділянки. Крім того, Держсільгоспінспекція України листом № 1/8-2013 від 13 березня 2013 року надала дозвіл посадовим особам провести перевірку Автогаражного кооперативу № 15 на АДРЕСА_2 , а не гаражного кооперативу № НОМЕР_1 на вул. Максимовича, 11 у м.Львові, акт перевірки якого за № 95 від 10 червня 2013 року і був прийнятий судом. В матеріалах справи відсутні план-схема земельної ділянки - додаток до згаданого акту обстеження. Крім того, перевірка проводилась у період часу з 19 до 29 червня 2013 року, в той час як акт складено 20 червня 2013 року.
Прокурор прокуратури Сихівського району м.Львова, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_40 , не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність винуватості та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок скасувати з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також з причин грубого порушення вимог кримінально-процесуального закону. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4.250 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на строк два роки. Вважає, що призначене ОСОБА_12 покарання у виді штрафу у розмірі 510 грн. та звільнення його від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з огляду на повне не визнання вини обвинуваченим у вчиненому, відсутність обставин, що б пом`якшували покарання останнього, оскільки через вчинене кримінальне правопорушення особи незаконно приватизували гаражні бокси, що унеможливило власника земельної ділянки Львівської міської ради вільно нею розпоряджатись.
Окрім цього, санкція ч.1 ст. 366 КК України передбачає, крім основного покарання у виді штрафу та обмеження волі, ще й призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років. Однак, суд додаткового покарання ОСОБА_12 не призначив. Водночас, ухвалами Сихівського районного суду м.Львова від 27 лютого та 15 квітня 2015 року судом виправлено описки в резолютивній частині вироку та доповнено резолютивну частину вироку словами про призначення покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків. У вищевказаних ухвалах виправлялись не арифметичні чи граматичні описки, а призначалось додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, що являється грубим порушенням вимог кримінально-процесуального закону.
Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 27 лютого 2015 року оскаржив обвинувачений ОСОБА_12 покликаючись на те, що даною ухвалою було змінено резолютивну частину вироку та призначено додаткове покарання, що не передбачено нормами кримінально-процесуального законодавства. У мотивах апеляційної скарги вказує на неповідомлення його належним чином про час слухання питання про так зване виправлення описки та не надіслання копії ухвали, що порушило його процесуальні права. Просить ухвалу суду від 27 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нову про відмову у внесенні виправлень до вироку суду.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та обвинуваченого ОСОБА_12 на підтримку поданих ними апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого на вирок суду задоволенню не підлягає, апеляційна скарга на ухвалу суду від 27 лютого 2015 року підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних у провадженні та перевірених у судовому засіданні доказів, та є обґрунтованим і в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, всупереч доводам апелянта ОСОБА_12 , розглянув усі докази з позиції достовірності та допустимості і оцінив їх в сукупності, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч.1 ст. 366 КК України.

Заперечення ОСОБА_12 своєї винуватості у вчиненні згаданого кримінального правопорушення, покликання на порушення порядку здобуття доказів та їх недопустимість колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі спростовуються матеріалами справи та доводять винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Підстав до скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_12 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, як про це просить в апеляційній скарзі ОСОБА_12 , колегія суддів не вбачає жодних, оскільки винуватість останнього у вчиненні даного правопорушення належно підтверджується матеріалами провадження.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає слушними.

З тих же підстав колегія суддів вважає підставними апеляційні вимоги прокурора та обвинуваченого щодо скасування ухвали суду першої інстанції від 27 лютого 2015 року про виправлення так званих описок.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Як передбачено п.3, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з санкції ч.1 ст. 366 КК України, за вчинення даного кримінального правопорушення, крім основного покарання у виді штрафу та обмеження волі, передбачено додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років, однак цих вимог суд першої інстанції не виконав.
Натомість, ухвалою від 27 лютого 2015 року про так зване виправлення описки суд першої інстанції фактично призначив додаткове покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, що є грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, призначаючи покарання ОСОБА_12 судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин доводи прокуратури є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню із скасуванням вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання за ч.1 ст. 366 КК України та постановленням в цій частині нового вироку.

При цьому підлягають скасуванню і ухвали суду від 27 лютого та 15 квітня 2015 року про виправлення описок по даному провадженню.

Підстав для скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, як про це просить прокурор у своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, виходячи з даних про особу винного, його матеріального стану та пенсійного віку.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, пенсійний вік, позитивну характеристику за місцем проживання і вважає за необхідне призначити покарання у відповідності до діючого законодавства.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 23 лютого 2015 року залишити без задоволення, а апеляційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 27 лютого 2015 року задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Сихівського району м.Львова ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 23 лютого 2015 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на строк два роки.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 27 лютого та 15 квітня 2015 року про внесення виправлень та описок по даній справі скасувати.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_3 ОСОБА_41