Справа № 204/7820/14-к
Провадження № 1-в/204/2233/14

У Х В А Л А
18 листопада 2014 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

представника установи ОСОБА_5

особи, відносно якої розглядається подання ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську подання лікаря-психіатра Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_7 , 1985 року народження, -

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 12.11.2013 року ОСОБА_6 направлений на примусове лікування в психіатричну лікарню з суворим наглядом. До кримінальної відповідальності притягувався за ч. 1 ст. 121 КК України.

В поданні лікаря-психіатра, до якого додано акт комісії лікарів-психіатрів від 23.10.2014 року, ставиться питання про те, що ОСОБА_6 страждає шизофренією параноїдної форми і за своїм психічним станом підлягає подальшому перебуванню на примусовому лікуванні в психіатричній лікарні із суворим наглядом.

Також, зазначені висновки лікар ОСОБА_5 підтвердила в судовому засіданні та пояснила, що фактично після останнього судового засідання, коли було продовжено застосування заходів медичного характеру ОСОБА_6 почав дисимулювати слухові омани сприйняття, але вони виявлялися в його поведінці.

В судовому засіданні прокурор підтримав подання лікаря-психіатра та просив суд його задовольнити.

ОСОБА_6 та його захисник просили відмовити у задоволенні вищевказаного подання. Суду повідомили, що хворий на сьогодні не становить особливої небезпеки для оточуючих, що між іншим, підтверджується й експертним дослідженням судово-психіатричного експерта від 27 жовтня 2014 року № 18. Крім того, захисник зазначив, що 27.10.2014 року хворий оглядався повторно експертом ОСОБА_8 , однак надати його висновок на сьогодні не може, оскільки на сьогоднішній день він не складений. В подальшому висновок буде надано суду. В свою чергу ОСОБА_6 повідомив, що відомості, які зазначені в акті № 1610 не відповідають дійсності, оскільки він не укривався з головою простирадлом, хоча в нього й була деяка похмурість та роздратованість. На сьогодні він усвідомив, що накоїв та в подальшому такого не вчинить, оскільки вважає, що питання з потерпілою, якій він наніс тілесні ушкодження можливо вирішити й мирно.

Обговоривши подання, заслухавши учасників процесу і перевіривши матеріали справи, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 95 КК України у разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу.

Згідно ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

При вирішенні питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_6 суд виходить з висновку комісії лікарів-психіатрів. Так, згідно акта комісії лікарів-психіатрів № 1610 від 23.10.2014 року, ОСОБА_6 страждає шизофренією параноїдної форми. Клінічний криміногенний чинник, який детермінував скоєне суспільно небезпечне діяння у вигляді маячних ідей впливу, буденних відносин скерованих на потерпілу, слухових галюцинацій (натепер пацієнт їх дисимулює), що визначають поведінку хворого, не ліквідований; періодично виникають дисомнічні розлади, тривога, відсутня критика до своїх хворобливих переживань та тяжкості скоєного, за минулий час суттєвих змін не виявлено, на перший план виступають виражені ознаки шизофренічного патопсихологічного симптомокомплексу, що свідчить про те, що за своїм психічним станом хворий ОСОБА_6 продовжує становити особливу небезпеку для оточуючих.

Крім того, згідно п. 24 Акту № 1610 комісією лікарів встановлено, що за півроку після суду та бесід з адвокатом слухові омани сприйняття почав дисимулувати, але виявляв їх наявність в поведінці: укривався з головою простирадлом, сам із собою розмовляв, щось шепотів, жестикулював, при цьому став похмурим, роздратованим. На контакт йшов неохоче, приховував факти про суїцидальну спробу. Зберігали актуальність маячсні ідеї впливу повсякденних відносин на адресу потерпілої, був емоційно неадекватним, зниженим, нерівноваженим. Скоєне та свій психічний стан критично не оцінював. Не розумів необхідності прийому ліків, потребував контролю: « я ліки і вдома не приймав, тому що здоровий». Інколи погано спав, був тривожним.

Згідно п. 25 зазначеного Акту встановлено, що жалю з приводу скоєного не виказує, тяжкості не усвідомлює. Себе психічно хворим не вважає.

Суд критично ставиться до пояснень хворого, наданих в судовому засіданні, оскільки вони спростовуються Актом комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру № 1610, та поясненнями, наданими в судовому засіданні лікарем-психіатром ОСОБА_5 .

При цьому, суд розцінює спокійну поведінку хворого в судовому засіданні та його пояснення з приводу невідповідності відомостей, зазначених в Акті, як спосіб захисту та намагання ввести суд в оману.

Суд не приймає експертне дослідження судово-психіатричного експерта № 18 від 27 жовтня 2014 року, в якості доказу відсутності суспільної небезпеки хворого, оскільки, як в ньому зазначено, ОСОБА_6 був оглянутий лікарем судово-психіатричним експертом ОСОБА_8 протягом лише одного дня, а саме 04 серпня 2014 року, при цьому ОСОБА_6 знаходиться під постійним наглядом лікарів ДЗ «УПЛСН МОЗ України», які надають йому медичну допомогу, в тому числі й лікаря-психіатра ОСОБА_5 , яка була допитана в судовому засіданні.

Крім того, суд виходить з того, що хворий має певний інтелект, що надає йому можливість у певних ситуаціях дисимілювати хворобливі переживання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання захисника про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи суд виходить з того, що п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визначено, що суд при розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру може викликати представника медичного закладу (лікаря-психіатра), який надав особі психіатричну допомогу, а за потреби призначити судово-психіатричну експертизу тільки за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів.

Між тим, у суду не виникло сумнівів у правильності висновків комісії лікарів-психіатрів, які відображені в Акті № 1610, а тому суд не вважає за потрібне призначати судово-психіатричну експертизу.

Крім того, хворий вчинив тяжке суспільно-небезпечне діяння, яким потерпілому були завдані тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Враховуючи, що ОСОБА_6 страждає шизофренією параноїдної форми, беручи до уваги, що останній здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, з урахуванням положень ч. 5 ст. 95 КК України, суд приходить до висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_6 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст.19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, суд, -

У Х В А Л И В:

Подання лікаря-психіатра Української психіатричної лікарні з суворим наглядом МОЗ України задовольнити.
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 12.11.2013 року відносно ОСОБА_7 в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи діб з дня її оголошення в апеляційний суд Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1