Справа № 448/1424/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/380/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м.Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000572 про обвинувачення
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м.Львова, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
за ч.2 ст.186, ч.2 ст.15, ч.3 ст.152 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
та представника потерпілої ОСОБА_10 ,
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.15, ч.3 ст.152 КК України, та призначено покарання:

за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі,

за ч.2 ст.15, ч.2 ст.153 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді 6-ти років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь потерпілої ОСОБА_9 269 грн. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_10 5 000 грн. моральної шкоди.

Запобіжний захід ОСОБА_6 змінено з домашнього арешту на тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами.

На вирок суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій покликається на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою дослідження доказів та невідповідністю висновків фактичним обставинам справи. Покликається на те, що висновки суду не відповідають дійсності, оскільки зі слів потерпілої, вона знаходилася у своєї подруги ОСОБА_11 приблизно до 22 год.25 хв., а показання свідка ОСОБА_12 не відповідають дійсності та не узгоджуються з даними роздруківок телефонних з`єднань. Судом спотворено покази свідка ОСОБА_13 , вказавши, що він начебто спілкувався з ОСОБА_9 о 22.30 год., оскільки з роздруківок видно, що вони спілкувалися о 22.00 год.

Крім того, 18.08.2014р. слідчим було отримано дані про відкрите заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_9 , однак в порушення ст.214 КПК України, будучи зобов`язаним внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування, цього не зробив і вніс їх лише 08.10.2014р. Слідчий навіть не намагався встановити, де знаходився викрадений телефон, а обмежився лише рапортом працівника карного розшуку про те, що проводилися заходи з метою пошуку телефону, які бажаного результату не дали. На місці події перебувало понад 12 чоловік і не можна виключати, що хтось з них міг привласнити телефон ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_6 затримали практично після події і при ньому не було начебто викраденого в потерпілої телефону. Суд не дав оцінки тому, що ОСОБА_6 даючи покази пояснив, що побачивши в темну пору доби жінку, а не дівчину, спитав чи правильно він йде, на що та відповіла нецензурною лайкою і він після цього вдарив її кулаком в обличчя.

Просить вирок суду скасувати, а матеріали справи скерувати в суд першої інстанції на новий розгляд.

Згідно із вироком суду ОСОБА_6 17.08.2014 року о 22 год. 30 хв. в стані алкогольного сп`яніння, на дорозі поруч із будинком АДРЕСА_2 , застосувавши до ОСОБА_9 фізичне насильство, що не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, повторно, відкрито викрав в неї мобільний телефон «Самсунг Е 1200», вартістю 249 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 15 грн., на рахунку якого було 5 грн., а всього на загальну суму 269 грн., пограбованим розпорядився.

Далі в цей же час, тут же, ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом із неповнолітньою ОСОБА_9 , захопивши та стискуючи її за шию, затягнув її в кущі біля дороги, поваливши на землю і застосовуючи інше фізичне насильство, намагався задовольнити з нею статеву пристрасть неприродним способом, однак свій намір не довів до кінця з причин, незалежних від нього, через опір потерпілої та втручання сторонніх осіб.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; потерпілу ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , які заперечили доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.15, ч.2 ст.153 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим.

Вирок суду в частині визнання винним ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.153 КК України учасниками судового розгляду не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Разом з тим, як вбачається з мотивів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах ОСОБА_6 , останній вважає, що вирок є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою дослідження доказів та невідповідністю висновків фактичним обставинам справи з приводу епізоду вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_6 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, стверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 , показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, письмовими та речовими доказами, які всебічно перевірялися в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_9 як під час досудового розслідування так і під час розгляду справи судом першої інстанції пояснила, що під час нападу на неї ОСОБА_6 вирвав з її рук мобільний телефон, по якому вона розмовляла, а під час шарпанини з ним чула дзвінок свого мобільного телефону у його одязі та просила повернути його.

Покази потерпілої є послідовними та повністю узгоджуються з іншими доказами в кримінальному провадженні.

Представник потерпілої ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду підтвердила показання, дані нею під час досудового розслідування та судового розгляду справи про те, що повністю підтримує цивільний позов, а саме розмір матеріальної шкоди мотивує вартістю мобільного телефону.

Показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які під час нападу на потерпілу телефонували на її мобільний телефон, проте ніхто не відповідав, а коли включався мобільний телефон, то чули шарпанину та якийсь шум.

Крім того, з показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які на крик потерпілої прибули на місце події, вбачається що ОСОБА_9 їм розповідала, що на неї напали та повідомила, що в неї викрали мобільний телефон.

З особистих заяв представника потерпілої ОСОБА_10 від 18.08.2014 року та 08.10.2014 року (а.с. 69,70) вбачається, що ОСОБА_6 17.08.2014 року відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Самсунг», який належить її неповнолітній дочці.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_17 вартість мобільного телефону марки «Самсунг» моделі «Е-1200» станом на 17.08.2014 року становила 249 грн, вартість стартового пакету «Київстар» - 15 грн., що підтвердив в своїх показах під час судового розгляду експерт начальник сектору НДЕКЦ при ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_18 .

Згідно повідомлення ПрАТ «Київстар» від 30.12.2014 року на телефонний номер потерпілої ОСОБА_9 поступали вхідні дзвінки до 23.01. год. 17.08.2014 року, з якої видно й те, що з 19.08.2014 року потерпіла користувалася іншим мобільним апаратом (а.с. 193-199).

Як на досудовому так і судовому слідстві покази потерпілої, її представника, наведених свідків не змінювалися, були взаємоузгодженими, не суперечили зібраним по справі доказам.

Суд першої інстанції правильно посилався на їх послідовні показання як на докази вини ОСОБА_6 у вчиненні ним, при викладених у вироку обставинах, кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

При цьому, місцевим судом вірно не було взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що близько 22 год. 17.08.2014 року він побачив на дорозі ОСОБА_9 та лише просто звернувся до потерпілої, а вона грубо відповіла йому, тому він вибив з її рук мобільний телефон, по якому та розмовляла, однак мобільний телефон не привласнював, оскільки такі спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.

На підставі аналізу зібраних у справі доказів, яким дана належна оцінка, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 і вірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.186 КК України.

Покликання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 про те, що органами досудового слідства не було вжито всіх заходів для всебічного і повного встановлення обставин справи, а саме: внесено відомості в ЄРДР за ч.2 ст.186 КК України лише 08.10.2014року, хоча подія сталася 17.08.2014 року та неузгодженість показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 з приводу часу здіснення ними дзвінків на мобільний телефон потерпілої з роздруківками телефонних з`єднань, є безпідставними, виходячи з наступного.

Під час апеляційного розгляду справи представник потерпілої ОСОБА_10 пояснила, що коли слідчий запитав чи є в неї якісь претензії з приводу викрадення мобільного телефону, який належить її неповнолітній дочці ОСОБА_9 , то вона повідомила що претензії є та написала заяву про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Виходячи з наведеного, на підставі аналізу всіх зібраних та ретельно перевірених в суді першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до вірного висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.2 ст.186, ч.2 ст.15, ч.2 ст.153 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків, обстановку, спосіб та мотиви вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, негативно характеризується, вину не визнав, не працює, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутність пом`якшуючих обставин.

Колегія суддів приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розслідуванні та розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Вирок суду першої інстанції постановлений з дотриманням вимог КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 18 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.
Ухвала суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців учасниками судового розгляду, а засудженим - з часу вручення йому копії ухвали.

Головуючий-суддя :

Судді: