Справа № 164/593/15-к
п/с 1-кп/164/47/2015
Категорія: 67
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2015 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Маневичі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000090 від 22 квітня 2015 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Лука Вадинського району Пензенської області Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , росіянина, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, непрацюючого, потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, раніше не судимого, запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді особистого зобов`язання на термін 60 днів обрано 27.04.2015 року,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368 КК, ч. 3 ст. 368 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до наказу начальника управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області № 64 ос від 15.05.2008 року був призначений на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Маневицької виправної колонії № 42 управління Державної пенітенціарної служби України у Волинській області.
Відповідно до посадової інструкції молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки, затвердженої 18.10.2013 року начальником Маневицької виправної колонії № 42, ОСОБА_4 під час виконання службових повноважень зобов`язаний забезпечувати виконання в місцях позбавлення волі встановлених кримінально-виконавчим законодавством України вимог режиму, здійснювати постійний нагляд за засудженими, забезпечувати неухильне виконання ними своїх обов`язків, контролювати і забезпечувати порядок придбання засудженими продуктів харчування та предметів першої потреби, отримання ними посилок, передач і бандеролей, надання тривалих та короткострокових побачень, ведення телефонних розмов, виявляти осіб, які вперто не бажають ставати на шлях виправлення, є схильними до вчинення нових злочинів та вести посилений нагляд та контроль за їх поведінкою, у взаємовідносинах із засудженими проявляти принциповість, вимогливість, коректність та не допускати порушень законності.
Для виконання вищевказаних обов`язків ОСОБА_4 був наділений такими повноваженнями, як вимагати від засуджених виконання встановлених правил поведінки та обов`язків, затримувати порушників установленого порядку відбування покарання, проводити обшуки, вилучати предмети, вироби і речовини, заборонені для використання. Таким чином, ОСОБА_4 на час здійснення своїх посадових обов`язків був уповноважений на виконання правозастосовних та правоохоронних функцій, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України „Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів, є працівником правоохоронного органу.
Відповідно до п. 4 ст. 107 КВК України засудженим забороняється придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії.
Згідно Переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено, що є додатком № 9 до п. 29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань № 275 від 25.12.2003 року, який був чинний на період вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, засудженим, окрім іншого, заборонено зберігати радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (мобільні телефони, пейджери тощо).
Перебуваючи на вказаній посаді, ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу, восени 2014 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, вступив у позаслужбові відносини із засудженим ОСОБА_6 , який за вчинення злочинів відбуває покарання у Маневицькій виправній колонії № 42, та запропонував ОСОБА_4 отримати в смт. Маневичі від особи, на яку він вкаже, два мобільних телефони, перенести їх на територію виправної колонії та передати йому за отримання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів на суму 200 гривень.
Погодившись на вказану пропозицію засудженого, ОСОБА_4 восени 2014 року, у вечірню пору доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, отримавши попередньо вказівки по телефону від засудженого ОСОБА_6 , зустрівся поблизу продуктового супермаркету „Колібріс, що по вул. Незалежності в смт. Маневичі Волинської області, із раніше йому незнайомою ОСОБА_7 , від якої отримав два мобільних телефони та грошові кошти на суму 200 гривень в якості неправомірної вигоди за неналежне виконання покладених на нього обов`язків. Отримані два мобільних телефони ОСОБА_4 , порушуючи вимоги КВК України та Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, переніс на територію виправної колонії, де передав засудженому ОСОБА_6 .
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 в грудні 2014 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, повторно зустрівся із засудженим ОСОБА_6 , який запропонував йому отримати в смт. Маневичі від ОСОБА_7 шість мобільних телефонів, перенести їх на територію виправної колонії та передати йому за отримання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів на суму 400 гривень.

Погодившись на вказану пропозицію засудженого, ОСОБА_4 в грудні 2014 року, у вечірню пору доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, отримавши попередньо вказівки по телефону від засудженого ОСОБА_6 , зустрівся поблизу будинку № 25, що по вул. Незалежності в смт. Маневичі Волинської області, із ОСОБА_7 , від якої отримав шість мобільних телефонів. В подальшому, ОСОБА_4 отримав від засудженого ОСОБА_6 на картковий рахунок, відкритий у ПАТ КБ „ПриватБанк на ОСОБА_8 , яка добровільно передала її для використання ОСОБА_4 , 400 гривень в якості неправомірної вигоди за неналежне виконання покладених на нього обов`язків - перенесення шести мобільних телефонів на територію виправної колонії для засудженого ОСОБА_6 . Отримані шість мобільних телефонів ОСОБА_4 у подальшому повернув ОСОБА_7 та відмовився їх переносити на територію виправної колонії, побоючись бути викритим у вчиненні ним незаконних дій, оскільки 10.12.2014 року на території Маневицької виправної колонії № 42 був затриманий працівник вказаної установи ОСОБА_9 при спробі пронести на територію виправної колонії мобільних телефонів для засудженого ОСОБА_6 . Отримані в якості незаконної винагороди кошти на суму 400 гривень ОСОБА_4 витратив на власні потреби.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 368 КК, ч. 3 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, а також як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, повторно.
Під час досудового розслідування 27 квітня 2015 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженням прокуратури Волинської області юристом 2 класу ОСОБА_3 , який на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000090, та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, що відповідає вимогам ст. 472 КПК України, за умовами якої ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368 КК, ч. 3 ст. 368 КК України, зобов`язувався сприяти розслідуванню кримінального правопорушення, у з`ясуванні всіх обставин, співпрацювати з прокуратурою Волинської області та іншими правоохоронними органами у межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з метою викриття злочинів, вчинених працівниками Державної пенітенціарної служби України.Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 368 КК, ч. 3 ст. 368 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Сторонами також узгоджено міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме: за ч. 1 ст. 368 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 17000 гривень, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 1 (один) рік, без спеціальної конфіскації; за ч. 3 ст. 368 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 1100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 18700 гривень, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки, без конфіскації майна та без спеціальної конфіскації, із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - прапорщик внутрішньої служби. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити до відбування покарання у виді 1100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 18700 гривень, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки, без конфіскації майна та без спеціальної конфіскації, із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - прапорщик внутрішньої служби.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368 КК, ч. 3 ст. 368 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносяться до відповідно злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.

Угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання передбачена санкціями ч. 1 ст. 368 КК, ч. 3 ст. 368 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення злочинів, що передбачено Загальною частиною КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженням прокуратури Волинської області юристом 2 класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 110, 314, 369-371, 373-374, 395, 468, 471-475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 квітня 2015 року, укладену між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженням прокуратури Волинської області юристом 2 класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000090 від 22 квітня 2015 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368 КК, ч. 3 ст. 368 КК України, призначивши покарання:

· за ч. 1 ст. 368 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 17000 (сімнадцять тисяч) гривень штрафу, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 1 (один) рік, без спеціальної конфіскації;

· за ч. 3 ст. 368 КК України із застосуванням ст. 69 КК України 18700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень штрафу, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки, без конфіскації майна та без спеціальної конфіскації, із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - прапорщик внутрішньої служби.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити до відбування покарання у виді 18700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень штрафу, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 3 (три) роки, без конфіскації майна та без спеціальної конфіскації, із позбавленням відповідно до ст. 54 КК України спеціального звання - прапорщик внутрішньої служби.

Міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередню - у виді особистого зобов`язання.

На вирок може бути подана з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, апеляція до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя районного суду ОСОБА_1