Дата документу Справа № 333/6049/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 333/6049/13-к Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 11- кп/778/457/14 ОСОБА_1
Категорія ст.ст. 128, ч.1 296 Доповідач в апел. інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2014 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого водієм МВК «Лідер», раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених

ст. 128 КК України з призначенням покарання у вигляді 1 року обмеження волі;

ч.1 ст. 296 КК України з призначенням покарання у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі;

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і покладенням обов`язків передбачених п.п.2,3,4 ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 1000 грв. в рахунок відшкодування моральної шкоди і 4 800 грв. процесуальних витрат за надання останньому правової допомоги.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

захисник адвокат ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій він, повністю оспорюючи свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, яким повністю його виправдати, а судові витрати по справі стягнути з ОСОБА_7 ..

Посилається на те, що саме він викликав працівників міліції, оскільки був побитий ОСОБА_7 , вважає показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , на які суд послався у вироку, не об`єктивними, та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Потерпілий ОСОБА_7 в своїх запереченнях просить вирок залишити без змін, вважає, що вина обвинуваченого повністю підтверджується викладеними у вироку доказами, а покарання відповідає скоєному і наслідкам.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 02 червня 2013 року, приблизно о 17 год. 00 хв., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_7 , під час нанесення ногою ударів по собакам, які перебували у вказаному помешканні, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, так як собаки знаходилися біля ніг потерпілого, наніс один удар ногою по правій нозі ОСОБА_7 , чим спричинив останньому закриті переломи голівок основних фаланг 2,3 пальців правої стопи, що кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

Крім того, 02 червня 2013 року, у період з 17-00 до 18-00 години, ОСОБА_6 , маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння в громадському місці, а саме: біля під`їзду будинку АДРЕСА_4 , нехтуючи нормами суспільної моралі та поведінки в суспільстві, вчинив хуліганські дії, які виразилися в тому, що ОСОБА_6 став ініціатором бійки з ОСОБА_7 , в ході якої висловлювався нецензурною лайкою. Після закінчення сутички з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , продовжуючи свої хуліганські дії, там же безпричинно почав висловлюватися нецензурною лайкою та погрожувати фізичною розправою на адресу жінок похилого віку: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які сприйняли дані погрози як реальну загрозу для свого життя та здоров`я. Хуліганські дії ОСОБА_6 тривали протягом 10-20 хвилин і в їх результаті був порушений спокій оточуючих осіб.

Заслухавши доповідача, вислухавши обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, потерпілого, який вважав вирок суду законним та обгрунтованим, думку прокурора про скасування вироку в частині засудження ОСОБА_6 за ч.1 ст. 296 КК України з закриттям кримінального провадження в цій частині, в решті заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Обгрунтовуючи свій висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, суд послався на показання потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 02 червня 2013 року, знаходячись в своїй квартирі зі своєю дружиною ОСОБА_13 він почув в під`їзді будинку шум та скавчання собак. На вказаний шум дружина відкрила двері і до квартири забігла собака. Одночасно, його дружина впала на підлогу квартири від поштовху в голову, спричиненого долонею руки ОСОБА_6 .. В цей же час до квартири забігло ще дві собаки і обвинувачений, знаходячись в його квартирі, переступивши через його дружину, почав бити їх ногами, не реагуючи при цьому на зауваження. В ході вказаних подій ОСОБА_6 наніс йому декілька ударів по обличчю пластиковою пляшкою, що знаходилась у нього в пакеті, і, намагаючись вдарити собак, які ховалися за нього, наніс удар обутою ногою по пальцях його правої ноги, спричинивши йому переломи 2 та 3 пальців ноги.

Після цього ОСОБА_6 , який весь час виражався нецензурною лайкою, потягнув його за майку, розірвав її та потягнув його на вулицю, де повалив на землю. Йому вдалося припинити дії ОСОБА_6 , двічі вдаривши обвинуваченого в обличчя, від чого останній відпустив його, та він з дружиною пішли додому.

Потерпілий також пояснив, що, ОСОБА_6 , продовжуючи свої дії, протягом наступних 20 хвилин, продовжував стукати у двері, висказував погрози та виражався нецензурною лайкою у присутності його дружини та сусідів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , не реагував на їх зауваження.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили покази потерпілого, пояснивши, що, в той час, як до відкритої ОСОБА_13 квартири забігла собака і вона намагалась взяти її на руки, обвинувачений штовхнув останню в голову і ОСОБА_13 впала на підлогу своєї квартири.

Переступивши через ОСОБА_13 , ОСОБА_14 зайшов до її квартири, і не реагуючи на зауваження ОСОБА_7 , продовжував бити ногами та пляшкою собак, вдаривши при цьому по нозі потерпілого своєю ногою. Витягнувши ОСОБА_7 на вулицю, обвинувачений наносив йому удари руками. Звільнившись від обвинуваченого, шляхом нанесення двох ударів йому в обличчя, потерпілий разом з дружиною ОСОБА_13 зайшли до своєї квартири.

Показання потерпілого і свідків під час судового провадження були підтверджені під час проведення слідчих експериментів за їх участю, де потерпілий та свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 детально показали і розповіли про дії ОСОБА_6 та обставини спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком експерта відділу судово-медичної експертизи Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи №1743 від 12 липня 2013 року закриті переломи голівок основних фаланг 2 та 3 пальців правої стопи виявлені у ОСОБА_7 , стали наслідком дії тупого предмету і утворились у строк, вказаний потерпілим.

При цьому, в дослідницькій частині висновку з посилання на запис в амбулаторній картці зазначено, що травму ОСОБА_7 отримав 02.06.2013 року о 17 годині за місцем свого проживання від невідомої особи (т1, а.с.12-13).

З метою перевірки доводів обвинуваченого, в судовому засіданні допитана експерт Запорізького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_15 , яка підтвердила висновки експертизи, проведеної експертом ОСОБА_16 № 1743 від 12 липня 2013 року, і пояснила, що ОСОБА_7 дійсно міг отримати виявлені в нього під час проведення експертизи тілесні ушкодження за вказаних ним обставин. Одночасно експерт вказала, що отримання наявних у нього тілесних ушкоджень не можливо шляхом перечеплення ОСОБА_7 через поріг біля будинку, оскільки в цьому випадку у потерпілого були б виявлені й інші тілесні ушкодження у вигляді переломів інших частин пальців та саден на колінах.

Показам свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 суд першої інстанції дав належну оцінку, обгруновано врахувавши, що зазначені свідки знаходились на значній відстані від місця події, самого початку конфлікту не бачили, що відбувалося в під`їзді будинку, де проживає потерпілий, вони не бачили, тому не можуть свідчити про обставини заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Таким чином, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_14 в необережному заподіянні ОСОБА_7 ушкодження середньої тяжкості за обставин, зазначених у вироку, і викладеними в апеляційній скарзі доводами не спростовується.

Дії ОСОБА_14 правильно кваліфіковані судом за ст. 128 КК України.

Разом з тим, встановивши, що дії ОСОБА_14 щодо потерпілого ОСОБА_7 носять необережний характер, суд першої інстанції, визнавши його винним у вчиненні хуліганства, не зазначив, які саме дії обвинуваченого свідчать про особливу зухвалість чи винятковий цинізм.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» N 10 від 22.12.2006 року, при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що, відповідно до ч. 1 ст. 296 КК України, хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

В п.5 Постанови зазначено, що за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.

Ні органом досудового розслідування в обвинувальному акті, ні судом у вироку, крім загальних ознак хуліганства, не наведені дії, які вчиняв ОСОБА_6 , що саме свідчать про наявність складу злочину, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , на адресу яких нібито висловлювались погрози, є свідками сторони обвинувачення, і потерпілими у кримінальному провадженні не визнавались.

Що стосується дій ОСОБА_6 відносно ОСОБА_7 , судом встановлено, що вони є необережними, а на вулиці ніяких ушкоджень потерплому з боку ОСОБА_6 нанесено не було.

Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_6 не містять в собі ознак особливої зухвалості або виняткового цинізму, тому в цій частині вирок підлягає скасуванню, а провадження закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Перевіряючи правильність призначеного судом покарання за ст. 128 КК України, колегія суддів виходить із наступного.

Санкцією даної статті передбачено декілька видів покарання, найсуворішим із яких є обмеження волі. Суд першої інстанції, зазначивши у вироку про наявність різних видів покарання, пославшись на дані, які позитивно характеризують особу обвинуваченого, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, не мотивував свого рішення про застосування до ОСОБА_6 найсуворішого покарання, передбаченого санкцією ст. 128 КК України, та не обговорив можливості призначення іншого, більш м`якого, виду покарання.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має постійне місце роботи, на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина, вчинив необережне кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає можливим призначити йому покарання у вигляді виправних робіт зі звільненням його від вібування покарання з випробуванням, та не покладати на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Розмір суми, стягнутої судом на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди відповідає обставинам справи та наданим потерпілим доказам.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо стягнення на користь ОСОБА_7 процесуальних витрат у розмірі 4 800 гривень за надання правової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Задовольняючи позов потерпілого про стягнення на його користь витрат, суд не перевірив підтвердження процесуальних витрат потерпілого, наявні в матеріалах кримінального провадження «квитанції прибуткового касового ордеру» (т.2, а.с.207-213) не містять ніяких розрахунків на обґрунтування зазначених витрат.

За таких обставин вирок суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 процесуальних витрат у розмірі 4 800 гривень за надання правової допомоги підлягає скасуванню, а цивільний позов в цій частині залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині засудження за ч.1 ст. 296 КК України скасувати, кримінальне провадження в цій частині закрити за відсутністю в його діях складу злочину.

За ст. 128 КК України в частині призначеного покарання вирок змінити.

Призначити ОСОБА_6 за ст. 128 КК України покарання у вигляді одного року виправних робіт за місцем роботи з утриманням 10% заробітку в доход держави.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік без покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 процесуальних витрат у розмірі 4 800 гривень за надання правової допомоги вирок скасувати, цивільний позов в цій частині залишити без розгляду.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4