АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/77/15 Справа № 703/6073/13-к Категорія: ст.289 ч.2 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів секретаряОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Черкаси апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мурманськ, Росія, українець, громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець

АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_8 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти цей орган про зміну місця проживання чи роботи та періодично з`являтись до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 витрати на правову допомогу у сумі 3000 гривні з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 заподіяні збитки в сумі 3084 гривні 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , на користь держави судові витрати по оплаті вартості проведених експертиз по 441 гривні 20 копійок з кожного.

Вирішені питання про речові докази.

ОСОБА_10 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за те, що вони за попередньою змовою між собою 15 листопада 2012 року близько 22 години 30 хвилин, з метою незаконного заволодіння автомобілем марки «Маzdа СХ 7» р.н. НОМЕР_1 , який на правах приватної власності належить ОСОБА_12 та яким згідно довіреності від 10 листопада 2012 року ВТВ №076101 був уповноважений володіти, користуватись та розпоряджатись ОСОБА_11 , через хвіртку проникли у двір належного останньому будинковолодіння АДРЕСА_3 , звідки з корисливих мотивів, незаконно, без дозволу власника, заволоділи вказаним автомобілем, після чого перегнали його до м. Вінниці, де збули ОСОБА_13 , завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 6168 гривень 40 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просить вирок скасувати та постановити новий, яким закрити відносно нього кримінальне провадження.

Скаргу обґрунтовує тим, що у нього та ОСОБА_14 ніякої домовленості на заволодіння автомобілем не було. Це був задум ОСОБА_15 , який спочатку споїв ОСОБА_16 , потім повідомив йому та ОСОБА_14 , щоб вони забрали автомобіль і вказав де знаходяться ключі від автомобіля. В подальшому за пропозицією ОСОБА_15 разом з ОСОБА_14 вони відігнали цей автомобіль до Вінниці, де передали незнайомому чоловікові. Ці обставини у суді сам ОСОБА_15 не спростовував, посилався на сильне сп`яніння.

Крім того, йому було відомо, що автомобіль належав чоловіку на прізвище ОСОБА_17 , а ОСОБА_16 і ОСОБА_15 згідно довіреності мали право керувати і розпоряджатися вказаним автомобілем.

Вважає, що суд не надав оцінки суперечливим показам ОСОБА_11 щодо ОСОБА_15 та його участі у вказаній справі.

Вказує, що суд безпідставно стягнув з нього на користь ОСОБА_11 матеріальні збитки в сумі 3084, 20 грн. та 3000 грн. компенсацію за послуги адвоката, оскільки його батьки у 2012 році сплатили ОСОБА_11 8000 грн. за вимогою останнього, який цього факту не оспорював, і обвинувачення відносно нього ( ОСОБА_8 ) по обвинуваченню за ч.3 ст.185 КК України зняті.

Прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, просить вирок скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК України 6 років позбавлення волі без конфіскації майна, ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК України 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вважає, що призначене покарання не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Вказує, що суд першої інстанції в достатній мірі не врахував, що обвинувачені не визнають вину та не розкаялися у вчиненому злочині, не бажають відшкодувати шкоду та принести вибачення потерпілому, намагалися уникнути покарання, посилаючись на спільного знайомого ( ОСОБА_18 ), як ініціатора заволодіння майном ОСОБА_11 , хоча їм було достовірно відомо, що будинковолодіння АДРЕСА_3 , звідки вони з корисливих мотивів, незаконно, без дозволу власника, заволоділи вищевказаним автомобілем, належить потерпілому ОСОБА_11 , а не їхньому знайомому, який нібито попросив хлопців взяти машину для нього, що б покататися, а в подальшому продати.

Посилання обвинувачених, що вони поїхали до м. Вінниці начебто обміняти вищевказаний автомобіль на іншу машину, тому, що їх попросив це зробити ОСОБА_18 , не знайшло свого підтвердження у ході судового слідства. Гроші за проданий автомобіль обвинувачені ні потерпілому ОСОБА_11 , ні ОСОБА_18 не повернули, що говорить про їх корисливий мотив при вчиненні інкримінованого діяння.

Обставини, що ОСОБА_10 та ОСОБА_8 раніше не судимі, характеризуються позитивно, не знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, яке відноситься до категорії тяжких, а тому застосування ст. 75 КК України відносно обвинувачених судом безпідставне.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка не підтримала апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 і обвинуваченого ОСОБА_8 , пояснення ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляції прокурора, просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_8 , пояснення ОСОБА_10 , який заперечував проти апеляції прокурора, перевіривши матеріали справи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляції.

Винність засуджених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вони засуджені при встановлених у вироку обставинах, підтверджена доказами, отриманими в передбаченому законом порядку та правильно оцінених судом.

Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_8 показали, що 15 листопада 2012 року, вони гуляли містом Сміла близько 22 години. По телефону їхній знайомий ОСОБА_15 запросив їх до себе. Вони прийшли до нього додому по вул. Кольцова. Але останнього там не було, ОСОБА_15 по телефону сказав їм сідати в машину і їхати в центр міста. Ключі від автомобіля були на задньому колесі. Раніше в даному автомобілі вони бачили ОСОБА_15 . По приїзду в центр м. Сміла вони забрали ОСОБА_15 , на його пропозицію ОСОБА_19 і ОСОБА_20 поїхали удвох у м. Вінниця, де за вказівкою ОСОБА_15 передали автомобіль якомусь чоловікові, а чоловік їм дав 3500 доларів. Змови на заволодіння автомобілем у них не було, вони вважали, що автомобіль належить ОСОБА_15 і лише у м. Вінниця почали усвідомлювати протиправність своїх дій. Вину визнавали частково.

Проте їх винуватість доведена повністю.

Потерпілий ОСОБА_11 показував, що автомобіль він купив по генеральному дорученню. Оскільки він навчався в автошколі і посвідчення водія ще не мав, у цьому йому допомагав знайомий ОСОБА_15 , на якого також було видано доручення. Автомобіль знаходився у нього вдома по АДРЕСА_3 . 16 листопада 2012 року, близько 5 години ранку він виявив, що автомобіля в дворі немає, а також немає курточки, документів, банківських карток, які знаходились в автомобілі і в будинку. Про крадіжку заявив органам міліції. Згодом автомобіль йому повернули, але без сигналізації і з пошкодженим лівим ричагом.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_11 категорично заявив, що про належність автомобіля саме йому, а не комусь іншому, обвинуваченим було відомо, він їм особисто говорив про це до крадіжки.

Свідок ОСОБА_15 підтвердив показання потерпілого про обставини купівлі автомобіля, також показав, що на автомобілі він їздив лише з ОСОБА_11 15 листопада 2012 року у вечірню годину він бачив ОСОБА_14 і ОСОБА_20 на автомобілі ОСОБА_16 , за кермом був ОСОБА_20 . Він надумав, що вони викрали автомобіль у ОСОБА_16 . Вони висадили його біля автостанції і поїхали далі.

Винуватість обвинувачених підтверджується і фактом відшкодування потерпілому як ОСОБА_14 так і ОСОБА_21 по 8000 гривень за викрадені речі, що підтверджується документами до справи розписками ОСОБА_16 , які він видав обвинуваченим.

Сукупність цих доказів та інших, які наведені у вироку, заяви ОСОБА_14 і ОСОБА_20 про часткове визнання ними вини, прохання суворо не карати, підтверджують законність і обґрунтованість їх засудження за ч. 2 ст. 289 КК України.

Суд обґрунтовано стягнув з обвинувачених судові витрати по справі, а також витрати потерпілого на правову допомогу, оскільки рішенням слідчого від 26.11.2012 року адвокат ОСОБА_22 визнана представником потерпілого і в наступному надавала ОСОБА_11 правову допомогу, що підтверджується угодою від 20.11.2013 року.

Правильно суд стягнув з ОСОБА_8 за ремонт автомобіля 3084 грн. 20 коп., а 8000 грн., які були раніше добровільно відшкодовані потерпілому, було відшкодуванням за інше майно, що підтверджується розпискою.

Підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 немає.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_10 і ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.

Суд правильно врахував, що обвинувачені до кримінальної відповідальності притягуються вперше, характеризуються позитивно, частково відшкодували заподіяну шкоду, що свідчить про їх каяття. ОСОБА_8 має незадовільний стан здоров`я, а ОСОБА_10 працює, має на утриманні малолітню дитину.

Враховуючи викладене і те, що прокурор ОСОБА_6 не підтримала апеляцію прокурора ОСОБА_9 , апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Головуючий :

Судді :