Справа №512/570/14-к
Провадження №1-кп/512/4/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2015 року Савранський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Саврань, Савранського району, Одеської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.01.2013р. за №0000024, по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки ст.Будьонівська, Пролетарського району, Ростовської області РФ, громадянки України, з повною вищою освітою, співмешкає, на утриманні має двох малолітніх дітей 2012 і 2013 року народження, непрацюючої, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимої, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
16.06.2012р. в смт.Саврань, Одеської області, за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 , видаючи себе за знахарку, пообіцяла їй спеціальними обрядами, пов`язаними з передачею на тимчасове зберігання золотих прикрас, зняти порчу з її доньки ОСОБА_7 . Після одного з проведених спеціальних обрядів ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_6 золоті прикраси у вигляді сережок з червоного золота загальною вагою 10гр. вартістю 4500грн., які ОСОБА_4 обіцяла повернути їй 16.07.2012р., та грошові кошти у сумі 500грн. за надання цих послуг. Вказані золоті прикраси ОСОБА_4 продала за власні борги та на вимогу ОСОБА_6 повернути сережки відмовилась їх повертати, повідомивши, що їх у неї немає, а для того, щоб ОСОБА_6 не зверталася в правоохоронні органи ОСОБА_4 написала їй боргову розписку про те, що вона взяла у ОСОБА_6 в борг на 2 місяці 5000грн., знаючи наперед, що вона їх не поверне, та по теперішній час вказані грошові кошти потерпілій не повернула, чим завдала останній майнової шкоди на суму 5000грн..

Своїми умисними злочинними діями, які знайшли своє відображення в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України.

Крім того, в липні 2012 року в смт.Саврань, Одеської області, там же за місцем свого проживання ОСОБА_4 , з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою ОСОБА_8 , видаючи себе за знахарку, пообіцяла спеціальними обрядами, пов`язаними з передачею на тимчасове зберігання золотих прикрас, зняти з останньої порчу. Після одного з проведених спеціальних обрядів ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_8 золоті прикраси у вигляді золотих сережок загальною вагою 8гр. вартістю 4000грн., які обіцяла повернути ОСОБА_8 через один місяць після їх отримання, але на вимогу останньої повернути сережки відмовилась їх повертати, повідомивши, що їх у неї немає, так як в її будинку співробітниками правоохоронних органів було проведено обшук та вилучено всі золоті прикраси і грошові кошти, які у неї були. Вказана інформація була неправдивою, так як вказані золоті прикраси ОСОБА_4 продала, а отримані за них грошові кошти витратила на власні потреби, чим завдала ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 4000грн..

Своїми умисними злочинними діями, які знайшли своє відображення в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.

Також, в кінці червня 2012 року в смт.Саврань, Одеської області, за вищевказаним місцем свого проживання ОСОБА_4 , з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, видаючи себе за знахарку, наперед знаючи, що не поверне майно ОСОБА_9 , отримала від останньої каблучку, виготовлену із золота вагою 5гр. вартістю 700грн., пообіцявши їй після проведення спеціального обряду, пов`язаного з виливанням із воску копії каблучки, повернути прикрасу. Але, отримавши каблучку ОСОБА_4 її продала, а грошові кошти витратила на власні потреби. Після неодноразових прохань ОСОБА_9 повернути каблучку ОСОБА_4 відмовилась це зробити, перестала відповідати на телефонні дзвінки потерпілої та уникала з нею зустрічі, чим завдала останній майнової шкоди на суму 700грн..

Своїми умисними злочинними діями, які знайшли своє відображення в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.

Крім того, в кінці червня 2012 року в смт.Саврань, Одеської області, також за місцем свого проживання ОСОБА_4 , з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, видаючи себе за знахарку, наперед знаючи, що не поверне ОСОБА_10 каблучку, отримала від останньої каблучку, виготовлену із золота вартістю 800грн., яка належить ОСОБА_11 , пообіцявши ОСОБА_10 після проведення спеціального обряду її повернути. Отримавши каблучку ОСОБА_4 її продала, а грошові кошти витратила на власні потреби. Після неодноразових прохань ОСОБА_10 повернути каблучку ОСОБА_4 відмовилась це зробити, перестала відповідати на її телефонні дзвінки та уникала з нею зустрічі, чим завдала ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 800грн..

Своїми умисними злочинними діями, які знайшли своє відображення в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.

За сукупністю вчиненого ОСОБА_4 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.1, 2 ст.190 КК України.

Загальне письмове повідомлення про підозру у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень вручено ОСОБА_4 10.05.2013р..

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Потерпілі ОСОБА_6 і ОСОБА_11 , які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не прибули за викликом повторно (а.п.46, 47, 57, 59, 66, 67, 70, 73, 74), про причини свого неприбуття суд не повідомили.

Потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_8 в судове засідання також не прибули, подали до суду заяви про розгляд кримінального провадження за їх відсутності (а.п.14, 22).
Цивільний позов про відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої вказаними кримінальними правопорушеннями, потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 не пред`явлено.
ПотерпілаОСОБА_8 до початку судового розгляду в порядку ст.128 КПК України пред`явила цивільний позов про відшкодування майнової шкоди в сумі 4000грн. та моральної шкоди в сумі 1000грн., завданої кримінальним правопорушенням. Майнову шкоду ОСОБА_8 обґрунтовує вартістю золотих сережок, моральну відчутим нею сильним нервовим стресом, відчуванням приниженості та ображеності зухвалою поведінкою обвинуваченої, цивільний позов просила розглянути за її відсутності (а.п.23).
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості проведення судового розгляду без потерпілих, вважає за можливе за їх відсутності з`ясувати всі обставини кримінального провадження під час судового розгляду, а тому провести судовий розгляд без потерпілих.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, цивільний позов ОСОБА_8 не визнала, та по епізоду з потерпілою ОСОБА_6 пояснила, що в червні 2012 року до неї додому приїхала ОСОБА_6 , яка попрохала її погадати по картам на майбутнє її дочки ОСОБА_12 , яка останнім часом почала хворіти та різко схудла. Вона сказала, що спробує їй допомогти та запропонувала прийти разом з дочкою. Наступного дня до неї приїхала ОСОБА_6 зі своєю дочкою ОСОБА_12 , вона вислухала їхню проблему і запропонувала зробити дочці оберіг з її золотих сережок, на що вони погодилися і віддали їй сережки на один місяць. Через власні проблеми їй вкрай необхідні були гроші і вона заложила ці сережки в ломбард, а викупити їх із-за матеріальних труднощів не змогла, а тому написала ОСОБА_6 боргову розписку на 5000грн., але до цього часу гроші їй не повернула.

По епізоду з потерпілою ОСОБА_8 обвинувачена ОСОБА_4 пояснила, щов липні 2012 року ОСОБА_8 прийшла до неї додому, щоб вона погадала їй по картам і попрохала зробити для неї оберіг, для чого ОСОБА_4 запропонувала їй віддати свої золоті прикраси, які вона положить у свячену воду та буде робити з них оберіг, а через місяць поверне їй ці прикраси, на що ОСОБА_8 віддала їй свої золоті сережки. Після цього ОСОБА_4 захворіла і лікувалася в лікарні, а потім їздила в м.Хмельницький оформляти соціальну допомогу на дитину, а коли вона повернулася додому, то з`ясувала, що будинок, в якому вона проживала, обокрали, у тому числі викрали всі золоті прикраси, про що вона і розповіла ОСОБА_8 , коли та прийшла до неї додому, але в міліцію з приводу крадіжки з будинку її речей вона не зверталася.

По епізоду з потерпілою ОСОБА_9 обвинувачена ОСОБА_4 пояснила, щов кінці червня 2012 року вона зайшла в магазин «Продтовари», що знаходиться в смт.Саврань, в якому продавцем працює ОСОБА_9 , яка попрохала її зробити оберіг для чоловіка, щоб він не пив, на що вона їй сказала, щоб та принесла золоту прикрасу, з якої вона зробить такий оберіг. Через деякий час ОСОБА_9 принесла їй каблучку, яку також потім разом з іншими золотими прикрасами викрали з її будинку, за що вона пообіцяла ОСОБА_9 відшкодувати за неї гроші, але до цього часу такої можливості вона не мала.

По епізоду з потерпілим ОСОБА_11 обвинувачена ОСОБА_4 пояснила, щов кінці червня 2012 року до неї додому прийшла ОСОБА_13 . Її вона не знає, знає тільки її матір. ОСОБА_14 попрохала її зробити для неї оберіг, для чого віддала їй золоту каблучку, яка, як потім з`ясувалося, належить її батьку ОСОБА_11 , яку вона обіцяла повернути їй через місяць, але через матеріальні труднощі вона заложила каблучку в ломбард, а викупити не змогла і до цього часу гроші за неї не повернула.

У вчинених кримінальних правопорушеннях обвинувачена ОСОБА_4 щиро розкаялася, запевнила суд, що в подальшому не вчинятиме правопорушень, а також попросила суд не досліджувати матеріали кримінального провадження, так як повністю визнає свою винуватість.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї винуватості в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також враховуючи те, що вона та інші учасники судового провадження вважають, що обставини даного кримінального провадження доведені наявними у ньому доказами і не потребують дослідження у ході судового розгляду, тому учасники судового провадження визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України провів скорочений судовий розгляд даного кримінального провадження.
Таким чином, суд вважає, що докази, які зібрані стороною обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, є належними, допустимими і достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.
З огляду на зазначене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.190 цього Кодексу як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), а також за ч.2 цієї ж статті як шахрайство, вчинене повторно.

При призначенні міри покарання для обвинуваченої суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, які в силу ч.ч.2, 3 ст.12 КК України є кримінальними правопорушеннями відповідно невеликої та середньої тяжкості, а також всі обставини кримінального провадження і дані про особу обвинуваченої.
Як особа ОСОБА_4 зареєстрована в м.Хмельницькому, проживає в смт.Саврань, Одеської області (а.п.78-зворот), співмешкає, на утриманні має двох малолітніх дітей 2012 і 2013 року народження (а.п.82), в теперішній час перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за місцем проживання характеризується задовільно (а.п.83), раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась (а.п.79).

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, що передбачені ст.67 КК України, суд не вбачає.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд відносить визнання нею своєї винуватості, щире каяття, наявність на її утриманні двох малолітніх дітей та вчинення кримінальних правопорушень вперше.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід обрати покарання у виді штрафу, що буде необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування майнової і моральної шкоди суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення моральної шкоди в сумі 1000грн., щодо стягнення вартості золотих сережок в сумі 4000грн. суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, та враховуючи, що позивачкою в порушення вказаної норми закону не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної вартості сережок, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про застосування до неї амністії,звільнивши її від відбування покарання, оскільки вона вчинила кримінальні правопорушення невеликої та середньої тяжкості, повністю визнає свою винуватість, на утриманні має двох малолітніх дітей, відносно яких не позбавлена батьківських прав, вперше притягується до кримінальної відповідальності та з наслідками застосування амністії ознайомлена, про що надала суду письмову заяву (а.п.87).
Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Суд констатує, що 18.04.2014р. в газеті «Голос України» №77 опублікований Закон України від 08.04.2014р. №1185-VII «Про амністію у 2014 році», який відповідно до ст.17 цього Закону набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 19.04.2014р.; дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (ст.9 цього Закону).

Згідно п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, звільняються особи, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, що не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена за ч.ч.1, 2 ст.190 КК України ОСОБА_4 вчинила кримінальні правопорушення, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до положень ст.12 цього Кодексу. Вказані кримінальні правопорушення вона вчинила в червні-липні 2012 року, тобто до дня набрання чинності (19.04.2014р.) Закону України «Про амністію у 2014 році», на утриманні має двох малолітніх дітей 2012 і 2013 року народження (а.п.82), тобто на день набрання чинності вищевказаного Закону дітям не виповнилося 18 років, обвинувачена не позбавлена відносно них батьківських прав. Свою винуватість у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннях обвинувачена ОСОБА_4 визнає повністю, щиро кається у вчиненому.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченій ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє її від обов`язку відшкодувати потерпілим завдану кримінальними правопорушеннями шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.
Речові докази і процесуальні витрати, що передбачені ст.118 КПК України, у даному кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.66, ст.85, ч.2 ст.86, ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році», ч.1 ст.369, ст.ст.370, 371, 374, 376 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_15 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, призначивши їй покарання:
за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 510,00грн. (п`ятсот десять грн.);
за ч.2 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 850,00грн. (вісімсот п`ятдесят грн.).
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначити ОСОБА_4 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 850,00грн. (вісімсот п`ятдесят грн.).
На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» засуджену ОСОБА_4 повністюзвільнити від відбування покарання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , на користьпотерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 , грошові кошти в сумі 1000,00грн. (одна тисяча грн.) в рахунок відшкодування завданої діяннями обвинуваченої моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 відмовити.
Цивільний позов потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 не пред`явлений.
Роз`яснити потерпілимОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , які не пред`явили цивільного позову в кримінальному провадженні, що вони мають право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Речові докази і процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченою або її захисником в частині, що стосується інтересів обвинуваченої, потерпілими або їх представниками у частині, що стосується інтересів потерпілих, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, а також прокурором в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Савранський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку (п.п.1, 6, 7 ч.1 ст.393, п.1 ч.1, п.1 ч.2 ст.395 КПК України).

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України (ч.2 ст.394 цього Кодексу).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України).
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору; учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.
СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного
суду Одеської області ОСОБА_1 .