справа № 2308/1706/2012
провадження № 1/691/2/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2015 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

у складі:

судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю прокурорів ОСОБА_4

ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підсудного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городище кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, пастора Незалежної Християнської Церкви Повного Євангелія «Блага Вість» в м. Каневі Черкаської області, раніше не судимого,

- у вчинені злочинів передбачених ч.4 ст.190 та ч.5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ :

підсудний ОСОБА_8 , проживаючи в м. Каневі Черкаської області та являючись пастором Незалежної Християнської Церкви Повного Євангелія «Блага Вість», переслідуючи мету заволодіння грошовими коштами шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_9 (на той час - Циганок), усвідомлюючи протиправність своїх дій, використовуючи авторитет пастора в очах потерпілої, яка являлася активною прихожанкою вказаної церкви та повністю довіряла йому, вчинив відносно неї шахрайство в особливо великих розмірах, що виразилося в заволодінні її грошовими коштами в сумі 134339 доларів США 80 центів, отриманими нею за договором кредиту, що згідно курсу, встановленого Національним банком України, на момент вчинення злочину еквівалентно сумі 650715 гривень 12 копійок, яка в 2527 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Так, ОСОБА_8 , розуміючи протиправність своїх дій та реалізуючи злочинний намір, в період липня серпня 2008 року, по місцю проведення богослужінь Незалежної Християнської Церкви Повного Євангелія «Блага Вість» в орендованому приміщенні Будинку культури в м. Канів, Черкаської області, серед прихожан церкви став розповсюджувати інформацію про те, що має намір будівництва приміщення церкви. При цьому, з метою вчинення шахрайства відносно ОСОБА_10 , використовуючи свою абсолютну владу як пастора, як під час проведення богослужінь, так і після цього в ході спілкування з потерпілою ОСОБА_10 , маніпулюючи її свідомістю, неодноразово закликав її допомогти збудувати церкву шляхом отримання кредитних коштів, які обіцяв повертати банку особисто.

Потерпіла ОСОБА_10 повністю довіряючи ОСОБА_8 , який завідомо не збирався та не мав наміру виконувати обіцяне, дала згоду на отримання кредиту з подальшим використанням отриманих коштів в інтересах віруючих, шляхом побудови церкви.

21.08. 2008 року, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , прибули до філії ПАТ КБ «Надра» що на вул. Артема, 15, в м. Києві, де ОСОБА_10 підписала кредитний договір № 412/П/РП/2008-840 від 21.08.2008 року, на підставі якого філія ВАТ КБ «Надра» надала потерпілій як позичальнику грошові кошти в сумі 134339 доларів США 80 центів, що згідно курсу, встановленого Національним банком України, станом на 21.08.2008 року еквівалентно сумі 650715 гривень 12 копійок.

Оскільки, кредит у зазначеній сумі, банк міг надати за умови передачі позичальником в заставу власного майна, ОСОБА_8 , маніпулюючи свідомістю потерпілої, переконав її підписати договори купівлі продажу його земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_1 , хоча в дійсності не мав наміру виконувати умови договорів, а вчинив лише з метою заволодіти коштами потерпілої. Потерпіла ОСОБА_10 , перебуваючи під впливом авторитету підсудного, довіряючи йому, підписала їх. Після цього, в касі філії ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_10 , в присутності підсудного отримала кредитні грошові кошти в сумі 134339 доларів США 80 центів, які відразу ж передала ОСОБА_8 . Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 , після заволодіння коштами потерпілої, з метою приховування злочину та уникнення негативних наслідків щодо свого майна та можливої втрати авторитету серед прихожан, запевнив потерпілу про відсутність будь яких фінансових зобов`язань її перед банком, запевнив, що сам буде виконувати зобов`язання на умовах строковості та платності грошових коштів та побудує церкву для релігійної громади та, зобов`язав при цьому потерпілу ОСОБА_10 нікому не повідомляти про вчинені ним дії. При цьому, ОСОБА_8 , розуміючи що потерпіла, може вимагати від нього виконання укладених угод та, знаючи про те, що згідно укладених договорів купівлі продажу земельної ділянки та житлового будинку, право власності може перейти до потерпілої лише після одержання нею Державного акту про право власності та їх державної реєстрації, з метою перешкоджання переоформлення права власності на потерпілу для подальшого розрахунку з банком та залишення вказаного майна у своїй власності, переконав потерпілу передати йому всі підписані в банку документи, а саме: договір купівлі продажу земельної ділянки, житлового будинку, договір іпотеки, кредитний договір та розрахункову картку банку та протягом тривалого часу утримував їх у себе.

В результаті своїх умисних дій, ОСОБА_11 після заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 використав їх для своїх власних потреб, а земельну ділянку і житловий будинок, що знаходяться по АДРЕСА_1 , залишив у своїй власності, де тривалий час після укладення договорів, до звернення потерпілої до суду та правоохоронних органів, проживав у будинку та користувався земельною ділянкою.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_8 своєї вини в інкримінованих йому злочинах за ч. 4 ст. 190 та ч.5 ст. 191 КК України, не визнав та суду пояснив, що ніколи не умовляв та не примушував ОСОБА_10 брати кредит на будівництво церкви. Між ним та потерпілою були укладені цивільно-правові угоди, згідно яких, він продав потерпілій належні йому на праві приватної власності земельну ділянку та будинок, що знаходяться на АДРЕСА_1 . Для проведення розрахунку, ОСОБА_10 , свідомо, з власної волі, у банку «Надра» отримала цільовий кредит та передала йому кошти за придбане майно. На рішення потерпілої придбати у нього зазначене майно, він ніяким чином не впливав, оскільки вона сама звернулась до нього з такою пропозицією так, як знала, що він хоче продати земельну ділянку та будинок. Після укладення договорів, він був зареєстрований та до 2009 року проживав у проданому будинку, оскільки потерпіла сказала, щоб він із сім`єю лишались поки не знайдуть собі житло, що вона все рівно в купленому будинку поки що жити не буде. Коли потерпіла подала позов про визнання договору купівлі-продажу та договору кредиту не дійсними, йому сказали, що він нічого не виграє і йому потрібно буде погашати кредит, то він, з метою повернути у власність будинок, зареєстрував в ньому свого сина. Син там був зареєстрований із 2009 по грудень 2013 року. За увесь цей час він сплачував комунальні платежі. Питання про будівництво свого молитовного будинку, з ініціативи членів церковної громади, не раз обговорювалось під час зібрань. Особисто він нікому не пропонував брати кредит в банку, але, в процесі розмови, розглядались різні варіанти, і такий варіант також розглядався. Під будівництво молитовного дому, за рішенням церковної громади, була придбана та оформлена на нього земельна ділянка в центрі міста Канева. Кошти на придбання зазначеної земельної ділянки брав у борг особисто він у церковної громади міста Сміла та в членів своєї громади. Всі борги за земельну ділянку вже повернуті. У громади були різні шляхи надходження коштів, сума яких за місяць складала від 5 до 10 тисяч гривень. Це були добровільні пожертви прихожан та членів громади які йшли на орендну та заробітну плату, а також на інші потреби громади. Він був пастором церкви та в своїй діяльності керувався Статутом та рішеннями релігійної громади, при цьому, ані права громади, ані права окремих членів та прихожан церкви ним порушені не були, сама посада пастора під визначення «службової особи» не підпадає, оскільки, на його думку, це визначення може застосовуватися в органах державної влади, а не в релігійних організаціях. Щодо продажу частини земельної ділянки ОСОБА_12 , то такі перемовини були, але мова йшла про майбутній час, якщо в нього така потреба не відпаде. На зустрічі членів релігійної громади з приводу кредиту, що взяла потерпіла, він нічого не обіцяв, а говорив, що готовий виплачувати кредит в тому разі, якщо до нього перейде право власності на будинок. Висунуте проти нього обвинувачення вважає безпідставним.

30 грудня 2011 року прокурор в порядку визначеному ст. 277 КПК України (1960 року), змінив пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення, зменшивши обсяг обвинувачення з ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України.

Представник потерпілої підтримав первинне обвинувачене за ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України.

Хоча обвинувачений ОСОБА_8 , своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, не визнав, його вина підтверджується наступними доказами:

- показаннями представника потерпілої ОСОБА_6 про те, що потерпіла ОСОБА_10 на даний час не може давати пояснення в судовому засіданні самостійно за станом здоров`я, оскільки, згідно проведених чотирьох судово-психологічних експертиз є психологічно хворою людиною. Ніяких доказів про те, що ОСОБА_10 на день вчинення правочину страждала на якесь психологічне захворювання не має, а тому слід вважати, що була такою, що могла усвідомлювати свої дії. При їх першій зустрічі в середині 2010 року, ОСОБА_10 їй розповіла, що ОСОБА_8 попросив її бути його фінансовим поручителем, оскільки вона має стабільний дохід та гарну кредитну історію. Сказав, що ставить у заставу свій будинок і земельну ділянку. Вона думала, що бере на себе зобов`язання заради громади, що кредит бере на себе ОСОБА_8 , а вона лише поручитель. Розповіла, що їздила із ОСОБА_8 у м. Київ два рази, давала документи на свій бізнес, підписувала якісь документи, але що саме підписувала, не розуміла. Підписані документи та кредитні кошти ОСОБА_8 забрав собі. Ніяких банківських документів, документів на будинок та земельну ділянку у неї не було. Коли вона повідомила ОСОБА_8 про те, що до неї приходять листи та телефонні дзвінки з вимогою сплачувати кредит, той порадив їй не отримувати листи та змінити сім-карту в телефоні, і взагалі про кредит не хвилюватися, оскільки він сам буде його погашати та все вирішить. Вона думала, що він буде платити, а вона - лише поручитель. Вона не вірила в те, що пастор її обманув, довіряла і вірила всьому, що він говорив без найменшого сумніву, у неї у думках не було що ОСОБА_8 її обманює, адже він віруюча людина і грішити не буде. Отримавши через рік після укладення договорів документи від ОСОБА_8 , ОСОБА_10 зрозуміла що вона є позичальником, а не поручителем. Потерпіла була доведена до відчаю, на межі самогубства, тому що розуміла, що з таким кредитом вона не справиться, грошей таких у неї нема, будинок не її, власником будинку по БТІ числиться ОСОБА_8 . Потерпіла рік трималась і нікому нічого не розповідала, тому що ОСОБА_8 заборонив їй про це говорити, а не послухати пастора вона не могла. Коли вона зрозуміла, що по кредиту відповідати прийдеться їй, а не пастору, то винесла на обговорення громади це питання. Вона виступала перед громадою. На зборах ОСОБА_8 зізнався, що ОСОБА_10 взяла кредит для нього, при цьому не говорив, що продав їй свій будинок, поклявся, що переоформить на себе кредит і буде його виплачувати. Проте, не зробив цього ані після зборів, ані в термін, який йому надавав суд при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_10 про розірвання укладених договорів. Пізніше ОСОБА_8 повідомив, що ОСОБА_10 за власною волею взяла кредит в банку та купила у нього будинок. Коли у ОСОБА_10 запитали за яку суму вона купила будинок, вона пояснила, що нічого не купувала, що їй будинок не потрібний, оскільки і у неї, і у дочки є квартири. Цілий рік після укладення вказаних договорів та певний проміжок часу після того, як зчинився скандал, ОСОБА_8 проживав в проданому будинку, прописував туди свого сина та отримував цивільні позови по заборгованості за використані електроенергію та газ. Щодо купівлі громадою земельної ділянки під будівництво церкви, то ОСОБА_8 не отримував згоду від громади на те, щоб земельна ділянка була оформлена на нього. Ця ділянка і до цього часу є його власністю, хоч купувалась членами громади, за їх гроші;

- показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що в серпні 2009 року у них з потерпілою ОСОБА_10 , в церкві «Блага Вість», членом якої була остання, відбулись заручини. Після заручин потерпіла йому розповіла, що має великий кредит, але чітко пояснити нічого не могла, оскільки всі документи по кредиту знаходились у пастора церкви ОСОБА_8 , які, на їх вимогу, останній віддав тільки в кінці вересня 2009 року. Згідно наданих ОСОБА_8 договорів, ОСОБА_9 в серпні 2008 року отримала в КБ «Надра» кредит в сумі 139000 доларів США та купила у ОСОБА_8 належний йому будинок, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Згідно пояснень ОСОБА_9 , вона не мала наміру брати кредит та купувати будинок, а була запрошена ОСОБА_8 в якості поручителя для отримання ним кредиту на будівництво церкви. У відділенні банку «Надра» в м. Києві вона дійсно підписувала договори, а кошти отримав ОСОБА_8 . Зі змістом договорів вона не знайомилась, оскільки довіряла ОСОБА_8 і думала що діє як поручитель. Так вона вважала до тих пір, коли через декілька місяців після укладення договорів, їй стали надходити листи та телефонні дзвінки з банку з вимогою сплачувати кредит. Поспілкувавшись з ОСОБА_8 , який відмовився погашати кредит, вона зрозуміла, що є позичальником коштів, а не поручителем. Вивчивши документи, він та ОСОБА_10 зустрілись з ОСОБА_8 , при розмові з яким він зрозумів, що отримані ОСОБА_10 кошти потрібні були ОСОБА_8 для власних потреб, а не для будівництва церкви. Останній пообіцяв переоформити кредит на себе, проте цього не зробив. Всю розмову він записав на диктофон телефону. Копія запису є у матеріалах справи. Після цього були збори членів церкви по цьому питанню. Приїжджали пастори з м. Черкаси та м. Сміла, проте, він не знає що там вирішувалось, оскільки його на ці збори не пустили. На другий день після зборів вони з ОСОБА_14 ( ОСОБА_15 ) подали позов до суду. Під час розгляду справи, ОСОБА_8 погодився переоформити договір кредиту на себе і сплачувати кошти в зв`язку з чим в розгляді справи оголошувалась перерва. Однак, по приїзду в м. Київ, ОСОБА_8 повідомив, що не взяв із собою паспорта. В 2011 році ОСОБА_10 звернулась в органи міліції із заявою про скоєний проти неї злочин. Після того, як вони повідомили прихожан церкви про кредит та звернулися з цивільним позовом до суду та із заявою в правоохоронні органи, ОСОБА_8 постійно погрожував ОСОБА_10 та чинив на неї психологічний тиск з метою, щоб та забрала свої заяви та не піднімала питання про кредит. В результаті цього тиску вона стала замкнутою, у неї почало «сіпатись» віко, порушилась координація рухів, вона перестала працювати, вдома не може навіть помити посуд, постійно знаходиться в депресивному стані. Кожні півроку лікується у лікарні та постійно приймає ліки. До укладення договору у ОСОБА_10 на першому місці був пастор, а вже потім сім`я. Вона жила церквою, прибігала додому і у захваті розповідала, що купили земельну ділянку для будівництва, що ще там щось зробили. Вона була підприємцем, гарно фінансувала церкву, платила десятину, вносила пожертви. До своєї хворої матері вона гірше ставилась, ніж до пастора, матері могла нічого не купити, не дати, а на церкву у неї завжди були гроші. Вона робила все, що її просив ОСОБА_8 . У неї до нього була повна довіра. Будинок на АДРЕСА_1 , ОСОБА_10 не належить, він їй ніколи не був потрібний, оскільки у неї було на той час дві квартири. ОСОБА_8 не передавав ОСОБА_10 будинкової книги, технічного паспорту на будинок та ключів від нього. Договір купівлі-продажу у БТІ не зареєстрований, власником будинку залишається ОСОБА_8 . У БТІ ОСОБА_10 для перереєстрації будинку не зверталась, а договори отримала від ОСОБА_8 лише через рік після їх підписання;

- показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що з 2002 року вона була прихожанкою церкви «Блага Вість», де пастором був ОСОБА_8 . В період липня серпня 2008 року, ОСОБА_8 , по місцю проведення богослужінь церкви «Блага Вість», в приміщенні Будинку культури в м. Каневі, серед прихожан та членів церкви, став розповсюджувати інформацію про те, що має намір збудувати приміщення церкви. При цьому, під час проведення богослужінь та після них, в ході бесід з прихожанами та членами церкви, став пропонувати останнім взяти кредит для будівництва приміщення церкви. Пізніше стало відомо, що кредит для ОСОБА_8 взяла ОСОБА_10 . Одразу збирали гроші на земельну ділянку, а потім на будівництво церкви. Відчувала, що її сестра ОСОБА_10 може взяти кредит, стала її просити цього не робити, проте вона слухала більше пастора. Вона говорила, що все, що каже пастор, це каже ОСОБА_17 , і пастора треба слухати. За кредит вона нічого не знала, поки не почали розбиратись. Ходила на збори, коли приїжджали старші наставники, чула, що ОСОБА_8 говорив, що його будинок був у заставі на цей кредит, що взяла ОСОБА_10 і говорив, що він виплачує. Потерпіла говорила, що він платив декілька місяців, а потім перестав платити. ОСОБА_10 будинок не був потрібний, у неї було дві квартири. Якби вона хотіла купити будинок, то повідомила б про це. Коли вона купувала квартиру, то говорила, що купує. ОСОБА_8 не збирався продавати будинок, він говорив, що дуже радий, що купив його, там гарний краєвид, і що буде робити ремонт у будинку. Ремонт робили члени церкви;

- показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що з 2001 року вона була членом церкви «Блага вість», де пастором був ОСОБА_8 . В період липня серпня 2008 року, ОСОБА_8 , по місцю проведення богослужінь церкви «Блага Вість», в приміщенні Будинку культури в м. Каневі, серед прихожан та членів церкви, став розповсюджувати інформацію про те, що має намір збудувати приміщення церкви. При цьому, під час проведення богослужінь та після них, в ході бесід з прихожанами та членами церкви, став пропонувати останнім взяти кредит для будівництва приміщення церкви. Пізніше стало відомо, що кредит для ОСОБА_8 взяла ОСОБА_10 . Був випадок, коли ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та його дружина заїхали до неї у гості, пили чай і розповіли, що у цей день десь поїдуть, щоб оформити на ОСОБА_10 кредит. Через рік вони дізнались, що ОСОБА_10 лише підписала документи, а гроші забрав ОСОБА_8 . ОСОБА_10 ніколи не говорила, що хоче придбати будинок, а ОСОБА_8 про те, що хоче продати свій будинок. Він говорив, що будинок облаштовує, що тут надовго, що не залишить церкву, що буде жити у Каневі, що цей будинок його сім`ї дався молитвами. Пізніше ОСОБА_10 розповіла, що взяла кредит на себе тому, що ОСОБА_8 не міг взяти кредит, оскільки у нього не було доходів. Кредит брала на будівництво церкви. ОСОБА_8 просив її нікому не розповідати про взятий кредит. Говорила, що із банку їй пишуть, дзвонять і вона не знає що вже робити, а ОСОБА_8 порадив змінити номер мобільного телефону. Була засмучена, знервована, говорила, що покінчить із собою. ОСОБА_10 довіряла ОСОБА_8 , поважала його сім`ю, виконувала всі його вказівки, допомагала у побуті. Робила все про що він просив. Були як близькі друзі, як одна сім`я. Вже коли були старійшини на зібранні, і у нього питали куди подів кошти, то він говорив різні версії: що вложив у банк, що долар був менший, що за проценти буде погашати суму кредиту, і ще й залишаться гроші для церкви, були і інші версії, говорив, що переоформить кредит на себе, просив у ОСОБА_19 ( ОСОБА_20 ) вибачення за те, що втягнув її у це. Питання про оформлення купленої земельної ділянки на ОСОБА_8 обговорювалось на зібранні членів церкви, які погодились, щоб земельна ділянка була зареєстрована на ОСОБА_8 . Про те, що ОСОБА_8 продав частину земельної ділянки ОСОБА_12 , ніхто з членів церкви не знав. Дізнались про це лише на зборах із старійшинами;

- показаннями свідка ОСОБА_21 про те, що вона з 1998 року була членом церкви «Блага вість», де пастором був ОСОБА_8 . В період липня серпня 2008 року, ОСОБА_8 , по місцю проведення богослужінь церкви «Блага Вість», в приміщенні Будинку культури в м. Каневі, серед прихожан та членів церкви, став розповсюджувати інформацію про те, що має намір збудувати приміщення церкви. При цьому, під час проведення богослужінь та після них, в ході бесід з прихожанами та членами церкви став пропонувати останнім взяти кредит для будівництва приміщення церкви. Одразу збирались гроші на земельну ділянку, яку купили за позичені гроші в сумі 20 тисяч доларів - 15 тисяч позичила смілянська церковна громада, а 5 тисяч хтось із прихожан. Дехто був не згідний, з цією покупкою, але у них не прийнято було комусь щось вирішувати, все вирішував пастор. Якщо хтось щось говорив проти пастора, то його швидко «ставили на місце». Після цього пішла мова про кредит для того. щоб повернути борги за земельну ділянку та збудувати церкву. Пізніше їй стало відомо, що кредит взяла ОСОБА_10 , молитись за кредит перестали, а у пастора з`явився новий автомобіль та вона випадково чула телефонну розмову дружини ОСОБА_8 , яка комусь говорила, що взяли кредит, погасили борг і купили машину. А коли пішли розмови, що ОСОБА_10 купила у ОСОБА_8 будинок, вона особисто запитувала у останнього чи це правда на що той пояснив, що це не так, що це все змонтували журналісти, що буде будуватися церква, а кредит буде погашати він. Вона тоді йому повірила, оскільки знала, що ОСОБА_10 має дві квартири і в іншому житлі потреби не має. В період з 01.06.2001 року вона, за трудовою книжкою працювала секретарем Церкви «Блага Вість», а з 01.03.2006 року - була переведена на посаду бухгалтера і працювала на цій посаді по 01.07.2007 року, а потім звільнена за власним бажанням, але бухгалтерію, хоч і не офіційно, вела до лютого 2008 року. На той час прихожани здавали «десятну» та пожертвування. Постійної суми не було. В місяць виходило дві-шість тисяч гривень. Прихожани ці суми не знали, оскільки перед ними ніхто не звітував. Вона вела банківські документи та каси. Всі кошти проводились через банк. Право підпису фінансових документів та право розпоряджатися грошовими коштами мав ОСОБА_8 . Зібрані кошти йшли на заробітну плату пастору, їй, прибиральниці, оренду приміщення, плату за телефон, придбання паперу та техніки, сплачувались податки в пенсійний фонд, соцстрах, центр зайнятості. Також, інколи кошти забирав ОСОБА_8 , за які ніколи не звітував;

- показаннями свідка ОСОБА_22 про те що з 1999 року вона є членом церкви «Блага вість», де пастором був ОСОБА_8 . В період липня серпня 2008 року, ОСОБА_8 , по місцю проведення богослужінь церкви «Блага Вість», в приміщенні Будинку культури в м. Каневі, серед прихожан та членів церкви, став розповсюджувати інформацію про те, що має намір збудувати приміщення церкви. При цьому, під час проведення богослужінь та після них, в ході бесід з прихожанами та членами церкви, став пропонувати останнім взяти кредит для будівництва приміщення церкви. ЇЇ та ОСОБА_23 , пастор також просив взяти кредит на будівництво церкви, проте, вони відмовилися це зробити. Пізніше стало відомо, що кредит для ОСОБА_8 взяла ОСОБА_10 . Збирали збори прихожан, де ОСОБА_8 запевнив, що кредитні кошти буде повертати він, але в подальшому жодних дій для цього не вчинив. Особисто вона неодноразово говорила з пастором про сплату кредиту, на що той запевнив її, що буде сплачувати, а коли його викликали в міліцію, то він зателефонував їй і попросив щоб вона умовила ОСОБА_10 поїхати із ним у Київ та переоформити кредит на нього, проте через декілька днів, ОСОБА_8 сказав, що вже змінилась ситуація, і він нікуди не поїде. ОСОБА_10 хотіла покінчити життя самогубством. Вона схудла, стала замкнута, зовсім змінилась. У ОСОБА_10 не було підстав оговорювати пастора. Вона боготворила його сім`ю, допомагала йому матеріально. Вона була активісткою церкви. Питання щодо оформлення купленої земельної ділянки на ОСОБА_8 обговорювалось на зборах прихожан, про те, що вирішили вона не пам`ятає;

- показаннями свідка ОСОБА_23 , про те що з 1998 року він був членом церкви «Блага вість», де пастором був ОСОБА_8 . В період липня серпня 2008 року, ОСОБА_8 , по місцю проведення богослужінь церкви «Блага Вість», в приміщенні Будинку культури в м. Каневі, серед прихожан та членів церкви, став розповсюджувати інформацію про те, що має намір збудувати приміщення церкви. При цьому, під час проведення богослужінь та після них, в ході бесід з прихожанами та членами церкви, став пропонувати останнім взяти кредит для будівництва приміщення церкви. Його також пастор просив взяти кредит на будівництво церкви, проте, він відмовився це зробити. Пізніше йому стало відомо, що кредит в сумі 139000 доларів для ОСОБА_8 на будівництво церкви взяла ОСОБА_10 . ОСОБА_8 обіцяв, що буде сплачувати цей кредит, але не платив. Прихожани церкви просили його, щоб він взяв кредит на себе, він обіцяв, але нічого не зробив. ОСОБА_10 стала сумна, замкнута, сильно схудла. Він був присутнім на зборах, де обговорювалось питання оформлення земельної ділянки на ОСОБА_8 . Тоді, майже всі були проти цього. Про те, що частина земельної ділянки була продана ОСОБА_24 , він дізнався лише в суді;

- показаннями свідка ОСОБА_25 про те що з 2001 року вона була членом церкви «Блага вість», де пастором був ОСОБА_8 . В період липня серпня 2008 року, ОСОБА_8 , по місцю проведення богослужінь церкви «Блага Вість», в приміщенні Будинку культури в м. Каневі, серед прихожан та членів церкви, став розповсюджувати інформацію про те, що має намір збудувати приміщення церкви. При цьому, під час проведення богослужінь та після них, в ході бесід з прихожанами та членами церкви, став пропонувати останнім взяти кредит для будівництва приміщення церкви. Влітку 2009 року пішли чутки, що ОСОБА_10 взяла кредит, офіційно тоді ніхто нічого не говорив. Побачили, що у Люди поганий стан здоров`я і погіршились стосунки із пастором. На зборах вона почула, що ОСОБА_10 дійсно взяла кредит. Вона говорила, що ОСОБА_8 попросив її взяти кредит на будівництво церкви і вона погодилась, тому, що він пообіцяв, що буде сплачувати цей кредит. ОСОБА_10 не говорила, що хоче купити будинок у ОСОБА_8 . У неї не було в цьому потреби. І у неї, і у дочки було житло. Вона чула, що будинок у заставі, а що ОСОБА_8 буде його продавати вона не чула. Коли були збори, на яких були присутні наставники з м. Черкаси і м. Сміла, то вони запитували у них, що робити із кредитом, на що ті їх заспокоїли, сказавши, що будинок ОСОБА_8 у заставі і хвилюватись немає чого;

- показаннями свідка ОСОБА_26 про те, що з 2002 року, він був членом церкви «Блага вість», де пастором був ОСОБА_8 . В період липня серпня 2008 року, ОСОБА_8 , по місцю проведення богослужінь церкви «Блага Вість», в приміщенні Будинку культури в м. Каневі, серед прихожан та членів церкви, став розповсюджувати інформацію про те, що має намір збудувати приміщення церкви. При цьому, під час проведення богослужінь та після них, в ході бесід з прихожанами та членами церкви, став пропонувати останнім взяти кредит для будівництва приміщення церкви. Влітку 2009 року йому стало відомо, що ОСОБА_10 на прохання ОСОБА_8 взяла кредит на будівництво церкви, але будівництво не проводилось, а ОСОБА_8 і його дружина стали їздити на нових дорогих автомобілях. Вони не знали звідки у них взялись такі автомобілі, але потім стало все зрозуміло. Було зібрання всіх членів церкви, приїхали старші пастори і ОСОБА_8 пообіцяв повернути кредит, але так цього і не зробив;

- показаннями свідка ОСОБА_27 про те що з 2002 року вона була членом церкви «Блага вість», де пастором був ОСОБА_8 . В період липня серпня 2008 року, ОСОБА_8 , по місцю проведення богослужінь церкви «Блага Вість», в приміщенні Будинку культури в м. Каневі, серед прихожан та членів церкви, став розповсюджувати інформацію про те, що має намір збудувати приміщення церкви. При цьому, під час проведення богослужінь та після них, в ході бесід з прихожанами та членами церкви, став пропонувати останнім взяти кредит для будівництва приміщення церкви. Потім, на протязі року вона нічого не чула про кредит. Влітку 2009 року, ОСОБА_18 повідомила їй про те, що пастор взяв кредит більший ніж 100000 доларів, а оформив на ОСОБА_10 . Розповіла, що пастор раз заплатив за кредит і більше не хоче, що ОСОБА_28 дзвонять із банку, вимагають щоб платила, вона ходить до пастора, а той лише обіцяє, що у Люди погіршилось здоров`я, що вона навіть хотіла накласти на себе руки. Вона, ОСОБА_22 та ОСОБА_18 зустрічались з ОСОБА_8 та хотіли з`ясувати, як він думає вирішити питання з кредитом. Він не відмовлявся, що кредит його. Вони пропонували, щоб він продав машини, а дружина ОСОБА_8 кричала, що це не їх справа, потім кричала, що вони поставили у заставу свій будинок. Обіцяли, що переведуть цей кредит на себе, але не зробили цього. На зборах ОСОБА_8 не говорив, що продав ОСОБА_10 будинок, він признавав, що взяв кредит, вони просили, щоб він вирішив це питання, він обіцяв, що все вирішить сам, говорив, що багато хто не платить і нічого страшного. Питання про оформлення земельної ділянки обговорювалось на зборах, сказали, що вже купили земельну ділянку і ОСОБА_8 буде оформляти її на себе. Чи члени громади були проти, вона не пам`ятає;

- показаннями свідка ОСОБА_29 про те, що він був членом церкви «Блага вість», де пастором був ОСОБА_8 . В період липня серпня 2008 року, ОСОБА_8 , по місцю проведення богослужінь церкви «Блага Вість», в приміщенні Будинку культури в м. Каневі, серед прихожан та членів церкви, став розповсюджувати інформацію про те, що має намір збудувати приміщення церкви. При цьому, під час проведення богослужінь та після них, в ході бесід з прихожанами та членами церкви, став пропонувати останнім взяти кредит для будівництва приміщення церкви. На зібраннях обговорювалось питання про купівлю земельної ділянки для будівництва церкви. Обговорювалось питання, де б позичити гроші. Позичили гроші в іншій церкві без відсотків, потім купили землю і пізніше він дізнався, що ділянку оформили на ОСОБА_8 , а не на громаду. Було зібрання на якому розглядалось питання про кредит ОСОБА_10 . Говорили, що на неї оформлений кредит, а гроші забрав собі пастор. І пастор це підтвердив. З його слів частину кредиту він використав для погашення боргу за земельну ділянку, а решту на свої потреби. На зібранні, коли приїжджали представники із м. Черкаси, ОСОБА_8 говорив що брав кредит і переоформить його на себе та буде сплачувати. Всі чекали, що ОСОБА_8 буде щось робити, щоб погасити кредит, але він нічого не робив;

- показаннями свідка ОСОБА_30 про те, що вона з 1998 року була членом церкви «Блага вість», де пастором був ОСОБА_8 . В період липня серпня 2008 року, ОСОБА_8 , по місцю проведення богослужінь церкви «Блага Вість», в приміщенні Будинку культури в м. Каневі, серед прихожан та членів церкви, став розповсюджувати інформацію про те, що має намір збудувати приміщення церкви. При цьому, під час проведення богослужінь та після них, в ході бесід з прихожанами та членами церкви став пропонувати останнім взяти кредит для будівництва приміщення церкви. Також, ОСОБА_8 , пропонував узяти кредит на велику суму і її чоловіку, проте вони відмовили йому в цьому. Громада вирішила купити земельну ділянку для будівництва церкви. Пастор сказав, що оформить на себе, бо так дешевше. Земельна ділянка коштувала 20000 доларів США. Смілянська громада позичила 15000 доларів, і ОСОБА_10 дала 5000 доларів. Потім на одному із зібрань ОСОБА_10 повідомила, що на прохання ОСОБА_8 , взяла кредит на велику суму, для будівництва церкви. Було зібрання на якому були присутні пастори із м. Черкаси та м. Сміла. Тоді ОСОБА_8 пообіцяв, що буде сплачувати кредит, а пастор із м. Черкаси сказав, що громаді хвилюватися немає чого, оскільки ОСОБА_8 дав свій будинок у заставу і буде відповідати перед банком. На той час ОСОБА_10 була забезпечена житлом і купувати будинок у неї не було потреби. В зв`язку з цією подією у неї погіршився стан здоров`я, вона дуже схудла. Раніш вона була весела, відкрита, всім допомагала, кликала у гості всіх, а тепер інвалід, не може працювати ні розумово, ні фізично. Вона пастору сильно довіряла, думала, що побудується церква. Про те, що ОСОБА_8 хотів продати земельну ділянку дізналась на зборах коли про це повідомив ОСОБА_31 ;

- показаннями свідка ОСОБА_32 про те, що вона була членом церкви «Блага вість», де пастором був ОСОБА_8 . В період липня серпня 2008 року, ОСОБА_8 , по місцю проведення богослужінь церкви «Блага Вість», в приміщенні Будинку культури в м. Каневі, серед прихожан та членів церкви, став розповсюджувати інформацію про те, що має намір збудувати приміщення церкви. При цьому, під час проведення богослужінь та після них, в ході бесід з прихожанами та членами церкви, став пропонувати останнім взяти кредит для будівництва приміщення церкви. Пізніше їй стало відомо від ОСОБА_10 , що вона взяла кредит на себе по проханню ОСОБА_8 , для будівництва церкви, а ОСОБА_8 в наступному відмовився погашати цей кредит. Це питання також розглядалось на зборах громади, коли був присутній пастор з м. Черкаси. На загальних зборах ОСОБА_8 сказав, що береться кредит для будівництва церкви. Церква так і не збудована, а гроші не відомо де. Щодо умов придбання земельної ділянки для будівництва церкви, то їй нічого невідомо;

- показаннями свідка ОСОБА_33 про те, що він протягом 10 років був прихожанином церкви «Блага вість», де пастором був ОСОБА_8 . В період липня серпня 2008 року, ОСОБА_8 , по місцю проведення богослужінь церкви «Блага Вість», в приміщенні Будинку культури в м. Каневі, серед прихожан та членів церкви, став розповсюджувати інформацію про те, що має намір збудувати приміщення церкви. При цьому, під час проведення богослужінь та після них, в ході бесід з прихожанами та членами церкви, став пропонувати останнім взяти кредит для будівництва приміщення церкви. Пізніше йому стало відомо від ОСОБА_10 що вона взяла кредит на себе по проханню ОСОБА_8 , для будівництва церкви, а ОСОБА_8 , в наступному, відмовився погашати цей кредит. Коли ОСОБА_34 брала кредит, ОСОБА_8 обіцяв, що буде його сплачувати, але не став цього робити. Після інтернату він проживав у гуртожитку. З 02.11.2007 року по 22.02.2009 року був зареєстрований у оселі ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 . У 2009 році він придбав власне житло і тому знявся із реєстрації у ОСОБА_8 , при цьому, останній ніколи не говорив, що продав житло. Після того, як громаді церкви стало відомо про кредит ОСОБА_10 , то на перших зібраннях з цього приводу ОСОБА_8 не говорив, що ОСОБА_10 купила у нього будинок, а ОСОБА_10 з самого початку говорила, що будинок не купувала, що документи на будинок у ОСОБА_8 , що будинок у його користуванні і по БТІ власником будинку є він;

- показаннями свідка ОСОБА_35 про те, що релігійна громада м. Сміли, де він є пастором, в 2008 році позичала Канівській громаді, де пастором був ОСОБА_8 , на прохання останнього кошти в розмірі 15000 доларів США на придбання земельної ділянки під будівництво церкви. Позичені кошти були повернуті ОСОБА_8 у встановлений строк. Пізніше, в 2009 році, через питання земельної ділянки і кредиту виникла напруга у стосунках у церкві ОСОБА_8 , і він брав участь у зібранні канівської громади, на якому розглядалось питання про коректність оформлення купленої земельної ділянки на пастора. Також, на цьому зібранні говорили, що є кредит, що є заборгованість. ОСОБА_8 готовий був на себе взяти зобов`язання, але цього будинку він не мав. ОСОБА_8 сказав, що якщо будинок, який він продав буде переоформлено на нього, то і кредит він переоформить на себе і буде виплачувати;

- показаннями свідка ОСОБА_36 про те, що земельну ділянку, що дісталась йому у спадок, він продав ОСОБА_8 за 21000 доларів США. Сусідка його батьків - ОСОБА_22 сказала, що для церкви потрібна земельна ділянка, познайомила його з ОСОБА_8 . Той приїхав із дружиною, обговорили ціну. Через два тижні вони привезли гроші, потім разом поїхали до нотаріуса і оформили продажу. Хто виступав покупцем - ОСОБА_8 чи церковна громада, він не пам`ятає;

- показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що він є підприємцем, у нього є торгова точка поблизу центра міста і йому потрібно було побудувати склад, тому він шукав для цього земельну ділянку. У газеті «Дніпрова Зірка» він побачив оголошення про продаж земельної ділянки. Власником ділянки був ОСОБА_8 , який виставив на продаж всю ділянку, але йому не потрібна була вся ділянка, а лише дві сотки. Вони домовились про ціну, він дав завдаток, а потім з`ясувалось що вести будівництво на цій ділянці не можна. Він поставив питання про повернення йому завдатку, але ОСОБА_8 гроші в сумі 3000 тисячі доларів США йому так і не повернув;

- показаннями свідка ОСОБА_37 про те, що на той час вона працювала паспортистом у паспортному столі Печерського району м. Києва і, окрім іншої роботи, в її обов`язки входило виписувати талони реєстрації по місцю тимчасового перебування фізичних осіб. Такий талон виписувався строком від одного до шести місяців. До начальника паспортного столу чи його заступника із заявою приходив начальник ЖЕКу чи особа, яка хотіла отримати талон, начальник ставив резолюцію і вона, згідно наданого паспорта, виписувала талон. Виписаний талон могла отримати сама особа, начальник чи представник ЖЕКу. Також міг забрати виписаний талон начальник паспортного столу. Згідно інструкції, талон видавався тільки тій особі, на яку він виписаний. Щодо обставин, за яких ОСОБА_15 був виписаний талон про тимчасову реєстрацію, то вона нічого не пам`ятає;

- показаннями свідка ОСОБА_38 про те, що у його квартирі по АДРЕСА_2 , зареєстровані він, його дружина, діти та батько дружини. Більше 10 років нікого у квартиру не прописували. Йому телефонували із банку «Надра» і запитували чи прописана у нього ОСОБА_15 , він сказав, що не прописана, а сам сходив до ЖЕКу і перевірив чи ніхто не прописаний чужий. В ЖЕКу повідомили, що зареєстровані лише члени його сім`ї. Без його дозволу ніхто не зміг би прописатись у його квартирі;

- показаннями свідка ОСОБА_39 про те, що в 2008 році він був працівником банку «Надра», працював із клієнтами по збору інформації, яку передавав у кредитний відділ. 30.07.2008 року ОСОБА_8 звернувся про видачу кредиту на 160000 доларів під заставу будинку. Повідомив що він пастор церкви із м. Канева і йому роз`яснили, що він не має стабільного доходу і проживає у Черкаській області, а тому, слід звертатись до Черкаського відділення банку. 05.08.2008 року ОСОБА_8 прийшов до банку із новою пропозицією взяти кредит під заставу земельної ділянки і привів фінансового поручителя, якою була ОСОБА_10 . Але вони знову отримали відмову тому, що бізнес ОСОБА_10 вела в м. Каневі, а не в м. Києві, а тому кредит потрібно брати у Черкаському відділені. 12.08.2008 року ОСОБА_8 , знову прийшов до банку та сказав, що у нього є клієнт, приватний підприємець, яка хоче придбати у нього будинок із земельною ділянкою. Але знову обговорювалось питання про те, що бізнес її у м. Каневі. Великого значення це не мало, але таке питання ставилось, оскільки при наявності бізнесу в м. Києві, скоріш би вирішилось питання з кредитом. ОСОБА_8 сказав, що у ОСОБА_10 у м. Києві є торгова точка і її йому покажуть. Рішення про надання кредиту виносилось у головному офісі. Вони надали документи, банк їх перевірив, і тоді зателефонували до ОСОБА_8 і ОСОБА_10 із пропозицією оглянути бізнес у м. Каневі, щоб визначити майновий стан. ОСОБА_8 приїхав, забрав його і відвіз у м. Канів, на вул. Електриків, на ринок, де був бізнес ОСОБА_10 . Його зустріла ОСОБА_10 , вони розмовляли про бізнес і він запитав чи розуміє вона, що бере кредит на купівлю будинку і на яких умовах, - вона сказала що все знає і розуміє. При цьому надала йому необхідну інформацію, а ОСОБА_8 відвіз його у м. Київ. Коли їхали по м. Київ, в районі метро «Оболонь» ОСОБА_8 вказав рукою в напрямку ринку «Дніпро» та сказав, що торгова точка № 41, знаходиться там, але інформація по ній буде надана пізніше. Він передав зібрану інформацію органу, що здійснює перевірку, і на цьому його робота закінчилась;

- показаннями свідка ОСОБА_40 про те, що вона повністю підтримує свої покази, які надавала раніше по цій кримінальній справі. При цьому пояснила, що станом на серпень 2008 року, вона працювала у центральному відділенні банку «Надра», яку посаду на той час займала, не пам`ятає. Щодо отримання ОСОБА_10 кредиту нічого конкретного не пам`ятає. За загальним правилом, якщо людина хоче взяти кредит, вона приходить у банк, їй дають перелік документів, які вона повинна надати, вона збирає всі ці документи, приносить і, коли кредитний комітет дає згоду, вона отримує кредит. Менеджер банку завжди повинен працювати з позичальником особисто, а не з його представником, а документи, які посвідчують особу, позичальник, однозначно повинен надавати сам. При укладенні договору кредиту, також має бути присутнім позичальник, якому і видається кредит. В її практиці були випадки, коли документи позичальника доносили інші особи. На анкеті позичальника від 11.08.2008 року з кредитної справи ОСОБА_15 стоїть її підпис, а це значить, що вона приймала від останньої документи для укладення договору та зазначену анкету. Анкета звіряється з паспортом особи і не може бути такого, щоб вона заповнялась в день видачі кредиту, оскільки по ній мається проводитися перевірка відповідними службами банку. Анкета поручителя і позичальника відрізняються, в них вносяться різні дані. Щодо психологічного стану ОСОБА_15 під час укладення договору кредиту, то вона нічого сказати не може, оскільки менеджер не визначає психологічний стан особи та не контролює його. Якщо був укладений договір та банк видав грошові кошти то сумніву, значить ніякого не було;

- показаннями свідка ОСОБА_41 про те, що з 2008 року, вона працює у банку «Надра». Була начальником центрального відділу на вул. І.Кудрі, 32 в м. Києві. У її обов`язки входило дуже багато операцій, було дуже багато клієнтів, а тому за конкретні випадки, в тому числі щодо обставин надання кредиту ОСОБА_15 , сказати нічого не може. Може розповісти про загальний порядок роботи з клієнтами банку та укладення договорів кредиту, іпотеки та купівлі-продажу. Рішення про надання кредиту певній особі, є колегіальним. Таке рішення приймається після проведення перевірки фінансового стану та платоспроможності клієнта відповідними службами банку. Договори типові, складають юристи банку. Одночасно підписувалися договір кредиту, іпотеки і купівлі-продажу. Був список нотаріусів з якими працював банк. Договори підписувалися в офісах нотаріусів або у приміщенні відділення банку в залі обслуговування фізичних осіб. Нотаріус зачитував документи і підписував. При підписанні договорів купівлі-продажу вона присутньою не була. Після ознайомлення з кредитною справою ОСОБА_15 пояснила, що договір кредиту та іпотеки з ОСОБА_15 від банку підписувала вона. Щодо більш конкретних обставин укладення зазначених договорів нічого пояснити не може, оскільки не пам`ятає;

- показаннями свідка ОСОБА_42 про те, що вона з 2007 року працює приватним нотаріусом у м. Києві. З 2008 року офіс знаходиться на АДРЕСА_3 . Ознайомившись з договором купівлі продажу житлового будинку від 21.08.2008 року та договором іпотеки, пояснила, що зазначені договори посвідчувала вона, проте, детально обставин їх укладення, не пам`ятає. Разом з тим пояснила, що завжди в своїй діяльності керується чинним законодавством і якщо посвідчила вказані договори, то слід вважати, що сторони, правоздатність і дієздатність яких нею були перевірені, надали всі необхідні документи для їх укладення та особисто вчиняли свої підписи в її присутності. Все було добровільно, сторони розуміли свої дії, розуміли, які вони укладали договори, знайомились з їх проектами та зауважень не мали. Інакше не підписали б і вона нічого б не посвідчила;

- показаннями свідка ОСОБА_43 , про те, що в серпні 2012 року вона проживала в АДРЕСА_4 та зустрічалась з ОСОБА_8 з метою купівлі будинку по АДРЕСА_1 , який збудував її батько ОСОБА_44 , а потім продав ОСОБА_8 . Останній повідомив їй, що не може продати будинок, тому що не є його власником. На той час в будинку проживали син ОСОБА_8 та двоє його товаришів, сам ОСОБА_8 , не проживав;

- висновком комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 113 від 04.03.2011 року, згідно якого до індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_9 до періоду липня-серпня 2008 року можна віднести наступні: помірна екстровертованість, чутливість та вразливість, потреба в допомозі та підтримці, труднощі в прийняття рішення, конформність установок (схильність орієнтуватися на загальноприйняті форми поведінки), стриманість, тенденція не розкривати свої почуття та переживання, нестійкість самооцінки, схильність до інтропунітивних реакцій (направлених в себе), уникнення конфліктних ситуацій, дисциплінованість та відповідальність, соціальна активність, а також, орієнтація на авторитет більш сильної в психологічному плані особистості (в даному випадку - пастора), риси залежності та підлеглості, боязнь його ослухатися, значимість системи цінностей, які він (пастор) проповідував. На протязі психотравмуючої ситуації (від липня-серпня 2008 року до моменту проведення даної експертизи) у ОСОБА_9 відбулося загострення її особистісних індивідуально-психологічних особливостей, що вище зазначені. Вони обумовили ріст тривоги, сензетивності (емоційної чутливості), внутрішньої напруги, що супроводжувалася відчуттям сильного страху, неспокою, розгубленості, відчуттям суб`єктивної безвихідності з ситуації, що склалася, сприйняттям існуючої проблеми як нездоланної, зниженням самооцінки, соціальної адаптації та працездатності. Дані індивідуально-психологічні особливості мали суттєвий вплив на її поведінку у досліджуваній ситуації (від липня-серпня 2008 року по даний момент);

- висновком додаткової комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 228 від 11.05.2011 року, згідно якого на період часу, до якого відноситься скоєння проти неї протиправних дій, тобто на період липня-серпня 2008 року, ОСОБА_10 ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки не виявляла та була здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. На момент підписання ОСОБА_10 кредитного договору (від 21.08.2008 року), у останньої не спостерігалося змін в її індивідуально-психологічних особливостях. Дані зміни в індивідуально-психологічних особливостях з`явились в період 2008-2009 років та мали позитивну динаміку з цього часу до проведення даної експертизи. Із середини 2009 року і до січня 2011 року у ОСОБА_10 відмічались ознаки психічних розладів невротичного рівня у вигляді розладів адаптації з помірно вираженими тривожно-депресивними розладами, що проте, зважаючи на непсихотичний рівень порушень, збереженість у той час продуктивності, адекватності суджень та мислення, критичних функцій, задовільного рівня соціалізації, не позбавляло у вказаний період часу її здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними, правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, давати про них покази, брати участь у слідчих діях та судовому засіданні;

- висновком додаткової комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 289 від 05.07.2013 року, згідно якого, внаслідок скоєння проти ОСОБА_10 протиправних дій, починаючи з липня серпня 2008 року, у неї відмічається прогресуюче погіршення психічного стану, що виразилося у швидкому загостренні наявних у неї тривожно-помислових акцентуйованих рис характеру, з приєднанням в подальшому вираженої невротичної симптоматики, у вигляді тривожно-депресивних розладів з суіцидальною налаштованістю, які під впливом тривало існуючої психотравмуючої ситуації, участі у досудовому слідстві та різноманітних судових процесах, трансформувалися в реактивно-обумовлені маячні ідеї впливу та стосунку на адресу обвинуваченого та його дружини. Тобто, вище вказане свідчить, що між наявними на теперішній час у ОСОБА_10 важкими психічними розладами та діями ОСОБА_8 , вчиненими у липні-серпні 2008 року існує прямий причинний зв`язок;

- даними протоколу виїмки від 03.03.2011 року, згідно якого у філії ПАТ «Надра» Київського РУ було вилучено кредитну справу №412/П/РП/2008-840 на ім`я ОСОБА_15 , в якій знаходиться копія дозволу № 3098, виданого ОСОБА_15 на право торгівлі продовольчими товарами на території ЗАТ «Ринок Оболонь», що знаходиться на вул. Героїв Дніпра, 41 у м. Києві, та копія талона реєстрації місця перебування особи № 42 від 21.08.2008 року, згідно якого ОСОБА_15 з 21.08.2008 року по 04.09.2008 року була тимчасово зареєстрована по АДРЕСА_5 ;

- копією кредитного договору № 412/П/РП/2008-840 від 21.08.2008 року, згідно якого ВАТ КБ «Надра» надало кредит ОСОБА_15 у сумі 139041,69 доларів США;

- копією заяви на видачу готівки № 679 від 21.08.2008 року, згідно якої ОСОБА_15 отримала кредитні кошти в сумі 134339,80 доларів США;

- копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.08.2008 року, згідно якого ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_15 купила земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 ;

- копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.08.2008 року, згідно якого ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_15 купила житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- договором іпотеки від 21.08.2008 року, згідно якого ВАТ КБ «Надра» прийняло, а ОСОБА_15 передала у іпотеку земельну ділянку та будинок АДРЕСА_1 , у забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 412/П/РП/2008-840 від 21.08.2008 року;

- довідкою виданою КП по управлінню житлового господарства «Печерськжитло» про те, що ОСОБА_10 в АДРЕСА_6 в період з 21.08.2008 року по 04.09.2008 року не була зареєстрована ні постійно ні тимчасово;

- довідкою виданою філією ПАТ КБ «Надра» Київське РУ про те, що станом на 29.12.2011 року заборгованість по кредиту ОСОБА_15 складає: залишок поточної заборгованості по тілу кредиту: 137682,89 доларів США, залишок простроченої заборгованості по тілу кредиту - 4050,84 доларів США, прострочені відсотки 64313, 22 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 8911,42 доларів США, штраф за порушення умов договору 13904,17 долари США;

- довідкою КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 225 від 10.03.2011 року, згідно якої будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_8 .

Таким чином, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що змінене та підтримане прокурором обвинувачення підсудному ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 190 КК України доказане повністю.

При цьому, суд приходить до висновку, що з вище зазначеної кваліфікації злочину слід виключити такий спосіб його вчинення як обман, оскільки, вважає, що в судовому засіданні встановлено, що, при укладенні 21.08.2008 року договорів кредиту, купівлі-продажу та іпотеки, ОСОБА_10 , за віком, своєю освітою, життєвим та професійним досвідом, розуміла свої дії, природу та наслідки укладених правочинів, що підтверджується матеріалами кредитної справи, а саме: анкетою позичальника та копією заяви на видачу готівки № 679 від 21.08.2008 року за її підписом; показаннями свідків ОСОБА_45 , ОСОБА_46 та ОСОБА_42 про те, що заповнює анкету позичальника та отримує грошові кошти сам позичальник, а не хтось інший, а при укладенні правочинів, сторони ознайомлюються з їх змістом та наслідками; показаннями свідка ОСОБА_39 про те, що під час його перебування в м. Канів та спілкування з потерпілою, при перевірці її матеріального стану, остання підтвердила те, що вона знає, що є позичальником банку, а не поручителем; показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , ОСОБА_30 , ОСОБА_32 та ОСОБА_33 про те, що потерпіла їм особисто та на зібранні релігійної громади говорила, що взяла кредит на прохання ОСОБА_8 .

Виходячи з наведеного, суд вважає, що інкримінований підсудному злочин він вчинив саме шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_10 , що підтверджується показаннями представника потерпілої та свідків членів релігійної громади, допитаних у судовому засіданні, які зазначили, що потерпіла була активісткою церковної громади, входила у коло близьких друзів обвинуваченого, щедро допомагала його сім`ї, поважала, шанувала його, як посланця Бога, безмежно довіряла йому та беззаперечно виконувала всі його прохання, що також узгоджується з індивідуально-психологічними особливостями особи потерпілої, наведеними у висновку комплексної судової психолого - психіатричної експертизи № 113 від 04.03.2011 року.

Оскільки, підсудний ОСОБА_8 , зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_10 , заволодів грошовими коштами останньої в сумі 134339,80 доларів США, що згідно курсу встановленого Національним банком України станом на 21.08.2008 року еквівалентно сумі 650715,12 гривень, заподіявши потерпілій збитки на зазначену суму, які в 2527 разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, тобто є особливо великим розміром, його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.

При цьому, суд критично оцінює посилання підсудного та його захисника на те, що між ним та потерпілою були укладені цивільно-правові угоди і в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, та розцінює це, як намагання ОСОБА_8 уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, виходячи з наступного.

Після укладення договорів з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 не збирався виконувати їх умови. Отримавши кредитні кошти від потерпілої на будівництво церкви, витратив їх на власні потреби, зокрема: на придбання нового дорогого автомобіля «TOYOTA- RAV», що підтверджується листом начальника Канівського ВРЕР від 25.03.2011 року № 129 та показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_29 . Тривалий час ОСОБА_8 був зареєстрований та проживав у будинку по АДРЕСА_1 , в якому по 22.02.2009 року також був зареєстрований член релігійної громади ОСОБА_47 , котрий, будучи допитаним в якості свідка, зазначив, що підсудний не повідомляв йому про продаж будинку, а знявся він з реєстрації в зв`язку з тим, що придбав власне житло. Крім того, після укладення договорів, ОСОБА_8 зареєстрував у вказаному будинку свого сина, який, станом на 2012 рік там проживав зі своїми товаришами, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_48 . Те, що підсудний не мав наміру продавати свій будинок, а потерпіла не мала потреби у його придбанні, підтвердили свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 та ОСОБА_49 .

Згідно показань вище зазначених свідків членів релігійної громади, при обговоренні питання кредиту ОСОБА_10 на зібранні, підсудний ОСОБА_8 визнав, що кредит потерпіла взяла для нього та зобов`язувався його погасити, проте ніяких дій для цього не вчинив.

Щодо пояснень ОСОБА_8 про те, що ініціатива укладення кредитного договору виходила від ОСОБА_10 , то вони спростовуються показаннями свідка ОСОБА_39 , який пояснив, що ОСОБА_8 , починаючи з 30.07.2008 року тричі звертався до відділення банку «Надра» з метою отримання кредиту і саме на третій раз з ним була потерпіла.

Також, суд критично оцінює лист підсудного до потерпілої від 19.05.2011 року, де той повідомляє, що йому щойно стало відомо про те, що у неї немає ключів від його будинку та пропонує звернутися за їх отриманням, та сприймає його також як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Щодо посилання обвинуваченого та його захисника, що кримінальна справа була порушена та розслідувалась з грубими порушеннями, діючого на той час, КПК, суд не бере їх до уваги, оскільки у ході судового розгляду, вони не знайшли свого підтвердження. .Щодо обвинувачення ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, підтриманого представником потерпілої, суд вважає, що під час розгляду справи у суді, воно не знайшло свого підтвердження, а тому приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_8 складу вище зазначеного злочину.

Так, згідно підтриманого представником потерпілої обвинувачення, ОСОБА_8 , являючись пастором Незалежної Християнської Церкви Повного Євангелія «Блага Вість» в м. Каневі, Черкаської області та, згідно п. 6.6 «Статуту релігійної громади Незалежної Християнської Церкви Повного Євангелія «Блага Вість», представляючи інтереси громади перед державою, а також громадськими об`єднаннями, маючи право від імені громади здійснювати всі юридичні акти, тобто, будучи службовою особою, та виконуючи адміністративно-господарські обов`язки, діючи умисно, всупереч інтересів служби, використовуючи своє службове становище у власних інтересах, отримавши кошти від церковної громади на придбання земельної ділянки для подальшого будівництва молитовного будинку, 12.10.2007 року, перебуваючи в м. Каневі, Черкаської області, уклав від імені церкви договір купівлі-продажу земельної ділянки, розміром 839 м2, по АДРЕСА_7 , вартістю, згідно експертно-грошової оцінки земельної ділянки 142166,00 гривень, що в 710 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, тобто є у особливо великих розмірах і оформив дану земельну ділянку на своє ім`я та, в подальшому, намагався її продати без згоди членів церковної громади, чим спричинив церковній громаді збитки на вище вказану суму. Своїми умисними діями, що виразилися у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинені в особливих великих розмірах, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України.

Згідно науково-практичного коментаря КК України, з об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 191, може бути вчинений у формі: 1) привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні; 2) розтрати такого майна зазначеною особою (ч. 1 ст. 191); 3) привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем (ч. 2 ст. 191).

Виходячи з вище наведеного обвинувачення, ОСОБА_8 заволодів земельною ділянкою, купленою за кошти церковної громади та, в подальшому, намагався її продати.

В ході судового слідства, підсудний своєї вини у вчиненні вище зазначеного злочину не визнав та пояснив, що під будівництво молитовного дому, за рішенням церковної громади, була придбана та оформлена на нього земельна ділянка в центрі міста Канева. Кошти на придбання зазначеної земельної ділянки брав у борг особисто він у церковної громади міста Сміла та в членів своєї громади. Всі борги за земельну ділянку вже повернуті. У громади були різні шляхи надходження коштів, сума яких за місяць складала від 5 до 10 тисяч гривень. Це були добровільні пожертви прихожан та членів громади, які йшли на орендну та заробітну плату, а також на інші потреби громади. Він був пастором церкви, в своїй діяльності керувався Статутом та рішеннями релігійної громади, при цьому, ані права громади, ані права окремих членів та прихожан церкви ним порушені не були, сама посада пастора під визначення «службової особи» не підпадає, оскільки, на його думку, це визначення може застосовуватися в органах державної влади, а не в релігійних організаціях. Щодо продажу частини земельної ділянки ОСОБА_12 , то такі перемовини були, але мова йшла про майбутній час, якщо в нього така потреба не відпаде.

Зазначені показання ОСОБА_8 повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_36 та ОСОБА_12 , які показали, що питання придбання та оформлення земельної ділянки на ОСОБА_8 дійсно вирішувалось на зборах церковної громади, а придбана вона була за кошти позичені ОСОБА_8 у церковної громади м. Сміла та членів їхньої громади. Щодо продажу земельної ділянки ОСОБА_12 , то ця угода укладеною не була.

Щодо добровільних благодійних внесків у виді «десятин» та пожертв, які вносились членами та прихожанами релігійної громади та які, на думку обвинувачення, використав на купівлю земельної ділянки та на власні потреби ОСОБА_8 , то суд не знайшов жодного належного доказу, який би підтвердив це обвинувачення. При цьому, суд не бере до уваги приєднані до справи ксерокопії журналу фіксації надходжень грошових коштів громаді, оскільки, вони не мають жодних ознак фінансово-бухгалтерських документів та не несуть конкретної інформації хто, скільки і коли вніс коштів, і яку саме суму із них привласнив ОСОБА_8 . Окрім цього, ані Статутом Незалежної Християнської Церкви Повного Євангелія «Блага Вість», ані іншими документами не встановлений порядок обліку та звітності про використання добровільних внесків у виді «десятин» та пожертв.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що в діях ОСОБА_8 склад злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, відсутній, а тому його в цій частині обвинувачення слід визнати не винним та виправдати.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законодавцем віднесений до особливо тяжких злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання підсудному ОСОБА_8 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання підсудному ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України, суд вважає тяжкі наслідки, завдані злочином.

Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, беручи до уваги те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має позитивну характеристику по місцю проживання, свою вину у скоєнні злочину не визнав, вчинив особливо тяжкий злочин, який потягнув за собою тяжкі наслідки для потерпілої, яка, згідно висновку експертів, на теперішній час, при наявних психічних розладах, викликаних скоєним відносно неї злочином, позбавлена здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними, прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових злочинів, буде призначення покарання у виді реального позбавлення волі.

Згідно ст. 28 КПК України, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні у кримінальній справі, пред`явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом з кримінальною справою.

Відповідно до ст. 328 КПК України, суд, постановляючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє позов повністю, частково, відмовляє в його задоволенні чи залишає без розгляду, роз`яснюючи цивільному позивачеві право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

У даній кримінальній справі, згідно уточненої позовної заяви, в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 224811,70 доларів США, що складається: з тіла кредиту в розмірі 137682,89 долара США; відсотків по кредиту в розмірі 64313, 22 доларів США; санкцій по кредиту 22815,59 доларів США, що на час подання позову, еквівалентно 1798493,60 гривні, та моральної шкоди у розмірі 250000,00 гривень.

Згідно п. 5 Постанови ПВС України від 31.03.1989 року № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , внаслідок скоєння злочину, заволодів кредитними грошовими коштами потерпілої у сумі 134339,80 доларів США, що згідно курсу встановленого Національним банком України станом на 21.08.2008 року еквівалентно сумі 650715,12 гривень.

Згідно позовної заяви, представник позивач просить стягнути з ОСОБА_8 тіло кредиту в розмірі 137682,89 долара США, що є більшим за розмір отриманого потерпілою та привласненого підсудним кредиту в сумі 134339,80 доларів США, а тому вимога в цій частині підлягає до часткового задоволення, а саме - в сумі отриманого кредиту - 134339,80 доларів США.

Щодо вимог про відшкодування нарахованих і не сплачених відсотків та штрафних санкцій по кредиту в сумі 64313, 22 доларів США + 22815,59 доларів США = 87128,81 доларів США, то їх слід залишити без розгляду, оскільки в судовому засіданні не встановлено доказів, які б підтверджували, що потерпіла вже їх сплатила банку, тобто на час розгляду справи такої матеріальної шкоди потерпіла не понесла.

Враховуючи приписи статті 192 ЦК України про те, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, статті 533 ЦК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в п.14 Постанови від 18.12.2009 року, №14, Про судове рішення в цивільній справі, про те, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду, слід навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, та курс 1 долара США до 1 гривні, станом на 23.01.2015 року, який, згідно даних, наведених на офіційному веб-порталі Національного банку України, становить 15,77, суд вважає, що з підсудного на користь потерпілої слід стягнути: 134339,80 х 15,77 = 2118538,65 гривень.

Щодо вимог в частині відшкодування моральної шкоди у сумі 250000,00 гривень, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру грошового відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що потерпілій, винними діями підсудного, спричинена певна моральна шкода, але розмір грошового відшкодування цієї шкоди в сумі 250000,00 гривень є завищеним, та вважає, що представник потерпілої не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами те, що потерпілій, підсудним, спричинена моральна шкода, розумне, справедливе та виважене відшкодування якої в грошовому еквіваленті відповідало б сумі 250000,00 гривень, а тому її необхідно зменшити до 100000,00 гривень.

Судові витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі, а саме: кредитну справу № 412/П/РП/2008-840 від 21.08.2008 року, яка знаходиться при матеріалах справи, суд вважає за необхідне повернути Філії ПАТ КБ Надра ( вул. Артема, 15, м. Київ).

Міру запобіжного заходу підсудному ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу змінити з підписки про невиїзд на тримання під вартою, взявши останнього під варту в залі суду.

Керуючись ст. 321, 323, 324 КПК України, суд

З А С УД И В :

Визнати ОСОБА_8 винними у скоєні злочину передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу змінити з підписки про невиїзд на тримання під вартою, взявши останнього під варту в залі суду.

Термін відбування покарання рахувати з 23.01.2015 року.

Визнати ОСОБА_8 в пред`явленому йому обвинуваченні в скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, - невинним.

Виправдати ОСОБА_8 за відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Цивільний позов задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди -134339,80 доларів США, що в національній валюті України за курсом НБУ, на час винесення вироку, буде становити 2118538 (два мільйони сто вісімнадцять тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень 65 копійок.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди -100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Цивільний позов в частині відшкодування нарахованих і не сплачених відсотків та штрафних санкцій по кредиту в сумі 64313, 22 доларів США + 22815,59 доларів США = 87128,81 доларів США, залишити без розгляду.

Речові докази по справі, а саме: кредитну справу № 412/П/РП/2008-840 від 21.08.2008 року, яка знаходиться при матеріалах справи, повернути Філії ПАТ КБ Надра (вул. Артема, 15, м. Київ).

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Черкаської області через Городищенський районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1