АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/243/15-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/220/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2015 р. м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, у режимі відео конференції, апеляційну скаргу начальника Софіївської виправної колонії управління ДПтСУ України у Дніпропетровській області (№45)., на ухвалу суду Софіївського району Дніпропетровської області від 17 березня 2015 р., відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Брільовка
Цюрупинського району Херсонської області,
який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , 18 березня 2015 р., задовольнив клопотання засудженого ОСОБА_6 і застосував до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на не відбутий строк 5 міс. 11 дн.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
представник Софіївської ВК №45 ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
Начальник Софіївської установи виконання покарань №45 в апеляційній скарзі, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити засудженому ОСОБА_6 у задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вказав, що 13 жовтня 2003 р. колегією суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області, ОСОБА_6 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ст. 257, ч.2 ст. 263, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153, ст. 70 КК України і йому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 р.
23.03.2004 р. Верховний Суд України, змінив вирок від 13 жовтня 2003 р., виключивши з вироку кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 263 КК України, як зайву, в іншій частині, рішення суду залишив без змін.
17 вересня 2007 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області, засудив ОСОБА_6 за ст. 391, ст.71 КК України і призначив йому покарання у виді позбавлення волі, строком на 8 р., зазначивши у вироку, що строк відбування покарання рахувати з 17 вересня 2007 р.
В ухвалі суд зазначив, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в Софіївській ВК №45 з 15 листопада 2012 р., характеризується посередньо, за весь період відбування покарання має 3 заохочення, 35 стягнень, які погашені в установленому законом порядку, згідно медичної довідки від 28.01.2014 р., висновком ЛТК ДПтСУ України у Дніпропетровській області, його визнано інвалідом ІІ групи строком на 1 р.
Суд не прийняв до уваги пояснення оперативного працівника Софіївської ВК №45, про те, що засуджений підбурює інших засуджених до формування груп негативної направленості та відродження злочинних звичок, посилаючись на те, що в установленому законом порядку не була проведена перевірка цієї оперативної інформації.
Суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення, він відбув більш ніж три чверті строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, заслуговує щоб до нього було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на не відбутий термін, як особа, яка довела своє виправлення.
Начальник Софіївської виправної колонії №45, не погоджуючись із рішенням суду, в апеляційній скарзі, просить скасувати ухвалу суду про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, оскільки рішення незаконне і необґрунтоване і його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити засудженому у застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки він не довів свого виправлення.
Вважає що засуджений ОСОБА_6 посередньо характеризується, до роботи на виробництві установи не залучений у зв`язку з інвалідністю. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у задовільному стані.
Не завжди охайний, не приділяє уваги у необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, до виконання вимог персоналу установи.
Умисно уникає виконання робіт по самообслуговуванню та благоустрою установи, не бачить необхідності самостійно їх виконувати.
Не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не виявляє соціально-корисної активності, визнає вину у скоєному злочині, не надає належної самооцінки вчиненому.
Начальник установи виконання покарань звертає увагу, що 06.03.2015 р. комісією Софіївської виправної колоній №45 ОСОБА_6 було відмовлено у застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення, оскільки він не довів свого виправлення, однак суд першої інстанції не взяв цього до уваги, вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що за весь період відбування покарання ОСОБА_6 мав 35 порушень режиму утримання, за які на нього було накладено 35 дисциплінарних стягнень, крім того, за його поведінку, таку, як злісна непокора вимогам адміністрації виправної установи, засуджений притягувався до кримінальної відповідальності за ст.391 КК України.
На думку начальника установи виконання покарань № 45, ОСОБА_6 після засудження за ст.391 КК України, не змінився, про що свідчить відсутність заохочень до нього, звертає увагу на те, що ОСОБА_6 був засуджений за бандитизм, у зв`язку з чим, перебуває на оперативно-профілактичному обліку.
Суд першої інстанції, як зазначає начальник установи виконання покарань № 45, безпідставно, не взяв до уваги повідомлення представника колонії, ОСОБА_8 , про те, що 17.03.2015 р. на засудженого були зібрані матеріали, за те що він вирішив організувати в відділенні соціально-психологічної служби №12, конфлікт засуджених з адміністрацією установи, на час судового засідання проводилася перевірка по даному факту готувалися матеріали щодо покарання винуватця, мотивуючи свій висновок тим, що на момент проведення 06.03.2015 р. засідання комісії виправної установи №45 з питань застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, ОСОБА_6 не мав не погашених стягнень.
Станом на 24 березня 2015 р. на засудженого ОСОБА_6 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, таким чином, вважає начальник установи виконання покарань №45, ОСОБА_6 не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_6 , в запереченнях на апеляційну скаргу начальника Софіївської виправної колонії №45, просить залишити її без задоволення, а рішення суду, без змін, оскільки воно є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
В судовому засіданні при апеляційному представник установи виконання покарань № 45 ОСОБА_8 , підтримав апеляційну скаргу начальника Софіївської установи виконання покарань № 45, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити свою ухвалу, якою відмовити засудженому ОСОБА_6 в задоволенні його клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки він не довів свого виправлення.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, заперечував проти задоволення апеляційної скарги начальника Софіївської установи виконання покарань №45, просив колегію суддів залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, залишити без змін.
В судовому засіданні проведеному дистанційно, засуджений ОСОБА_6 , просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду Софіївського району Дніпропетровської області від 18.03.2015 р., якою до нього було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, без змін.
В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_9 , заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга начальника Софіївської виправної колонії №45 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів провадження убачається, що 17.02.2015 р. до суду першої інстанції надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ( ар. пр. 1-3).
Суд, першої інстанції, розглянувши клопотання засудженого, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання ОСОБА_6 і умовно-достроково звільнив його від відбування покарання на не відбутий строк 5 міс. 11 дн. ( ар. пр. 65).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і ретельно перевірив обставини, щодо підстав про умовне-дострокове звільнення ОСОБА_6 , і законно ухвалив рішення про його звільнення з місць позбавлення волі умовно-достроково на не відбутий термін.
Засуджений відбув не менше трьох чвертей строку покарання призначеного, - за вироком від 13 жовтня 2003 р., колегією суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області, яким ОСОБА_6 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ст. 257, ч.2 ст. 263, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153, ст. 70 КК України і йому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 р., та за вироком від 17 вересня 2007 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області, який засудив ОСОБА_6 за ст. 391, ст.71 КК України і призначив йому покарання у виді позбавлення волі, строком на 8 р., зазначивши у вироку, що строк відбування покарання рахувати з 17 вересня 2007 р.(ар.кр.пр.19-50).
Засуджений характеризується посередньо(ар.кр.пр.15), є інвалідом 2гр.(ар.кр.пр.19), мав заохочення і стягнення, які згідно закону погашенні, (ар.кр.пр.16-17). Зазначені обставини у сукупності давали суду право застосувати відносно нього умовно дострокового звільнення.
Суд обґрунтовано, на думку колегії суддів, зробив висновок, що перешкод, передбачених ст..81 КК України, для умовно дострокового звільнення засудженого не вбачається.
Крім того, слід зазначити, що засуджений ОСОБА_6 обґрунтовано звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки згідно ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом, за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Ухвала суду, постановлена щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироків, згідно ст. 393 КПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку прокурором, засудженим, його захисником, законним представником, потерпілим, цивільним позивачем і цивільним відповідачем. Перелік осіб, наділених правом подати апеляційну скаргу, у ст..393 КПК України, є вичерпним. У п. 10 ч.1 ст. 393 КПК України, зазначено, що апеляційну скаргу подати мають право інші особи у випадках, передбачених кримінально процесуальним кодексом України, зокрема, до таких належать - засуджений, його захисник або законний представник стосовно ухвали суду про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку в порядку ч.5 ст. 539 КПК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною підстав для її скасування і задоволення апеляційної скарги, не має.

Керуючись ст..81 КК України, ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу начальника Софіївської виправної колонії управління ДПтСУ України у Дніпропетровській області №45 залишити без задоволення, а ухвалу суду Софіївського району Дніпропетровської області від 18 березня 2015 р., якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 і до нього застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на не відбутий строк 5 м. 11 дн. без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4