АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_8
адвоката ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
перекладача ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000839 за апеляційними скаргами прокурора у провадженні, потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року відносно
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійськ Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115, п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України,

_______________________________________
Справа №11-кп/796/82/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14
Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115, п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 11 років позбавлення волі;

- за п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_12 до відбуття покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Постановлено стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 30520,5 грн. матеріальної шкоди та 500000 грн. моральної шкоди.

Як встановив суд у вироку, 26.01.2014 року приблизно о 3 год. 20 хв. ОСОБА_12 , знаходячись біля входу до кафе «Рів`єра» по вул. Сабурова, 20-а в м. Києві, безпричинно, з хуліганських мотивів, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки, грубо порушуючи громадський порядок внаслідок явної неповаги до суспільства, маючи умисел на незаконне протиправне позбавлення життя відвідувачів вказаного кафе, використовуючи ніж, який знаходився при ньому, умисно наніс ним один удар в живіт ОСОБА_7 , чим спричинив останньому легке тілесне ушкодження, що потягло короткочасний розлад здоров`я, у вигляді непроникаючого колото-різаного поранення живота. Однак умисел ОСОБА_12 на протиправне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_7 не був доведений до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки в результаті ножового поранення у ОСОБА_7 не були пошкоджені життєво важливі органи і йому було своєчасно надано медичну допомогу.

Крім того, ОСОБА_12 26.01.2014 року приблизно о 3 год. 20 хв., знаходячись біля входу до кафе «Рів`єра» по вул. Сабурова, 20-а в м. Києві, безпричинно, з хуліганських мотивів, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, внаслідок явної неповаги до суспільства, маючи намір на незаконне протиправне позбавлення життя відвідувачів вказаного кафе, використовуючи ніж, який знаходився при ньому, умисно наніс ним по одному удару в область грудної клітки ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , чим заподіяв ОСОБА_15 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки ліворуч з ушкодженням серця і розвитком крововтрати, від якого наступила смерть останнього, та ОСОБА_16 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей - рани на грудях, від якої відходить рановий канал, по ходу якого ушкоджується шкіра, підшкірно-жирова клітковина, мечоподібний відросток та ліва реберна дуга, серцева сорочка та серце і сліпо закінчується в порожнині лівого шлуночка, від якого наступила смерть ОСОБА_16 , тобто з хуліганських мотивів вчинив вбивство двох осіб.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі, за п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної юридичної оцінки тому факту, що обвинувачений вчинив особливо тяжкі злочини, що свідчить про високу суспільну небезпеку скоєного, а також тому, що під час судового слідства він свою вину у вчинених злочинах не визнав, що не може слугувати підставою усвідомлення ним значення своїх дій та тяжкості завданих наслідків.

Крім того, судом не врахована думка всіх потерпілих, які в судових дебатах наполягали на призначенні ОСОБА_12 максимальної міри покарання довічного позбавлення волі, а також не врахована відсутність відшкодування обвинуваченим завданої потерпілим матеріальної та моральної шкоди, та не в достатній мірі врахована відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання у виді довічного позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом під час обрання міри покарання не було враховано, що обвинувачений після вчинення злочину залишив місце події та переховувався від слідчих органів.

Крім того зазначає, що твердження суду покладене в основу обрання міри покарання про те, що ОСОБА_12 характеризується позитивно та жалкує про наслідки вчиненого є хибними, оскільки судом не здійснено жодних посилань на докази чи встановлені обставини, які б позитивно характеризували особу обвинуваченого, при цьому під час досудового розслідування і судового розгляду обвинувачений жодним чином не висловив жалю стосовно вчиненого, а навпаки постійно звинувачував потерпілих та невстановлену слідством дівчину в тому, що це вони спровокували його, і що він насправді захищав себе.

Тому на думку апелянта, суд при призначенні покарання ОСОБА_12 в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, та його наслідків, а саме те, що внаслідок його скоєння загинуло двоє молодих людей.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання за п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 за вчинення злочину, передбаченого п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі. При цьому наводить доводи, аналогічні тим, що містяться в апеляції потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 , вважаючи вирок суду надто суворим, просить змінити вирок суду та призначити йому більш м`яке покарання у виді 10 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановленні вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, при цьому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного йому судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Зокрема, як вказує апелянт, висновки суду щодо відсутності пом`якшуючих його покарання обставин не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки як під час досудового, так і судового слідства він повністю визнавав вину у скоєному злочині та щиро розкаявся, при цьому активно сприяв розкриттю злочину на досудовому слідстві, що є обставиною, що пом`якшує покарання. Також в суді від зобов`язався відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну потерпілому ОСОБА_8 .

Крім того, наголошує, що при призначенні покарання суд не врахував ті обставини, що під час вчинення злочину він перебував в стані сильної емоційної напруги, викликаної протизаконним насильством та тяжкою образою з боку дівчини, яка ображала його та його націю і погрожувала йому, та хлопців в кількості не менше 10 чоловік, котрі били його, а також те, що він оборонявся і не мав на меті заподіяти смерть.

На думку апелянта, не було належним чином враховано судом і те, що він є особою молодого віку, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та позитивно характеризується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілих та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на підтримку доводів апеляційних скарг сторони обвинувачення та їх заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченого, а також обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти інших апеляційних скарг, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 підлягають задоволенню, апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, винуватості ОСОБА_12 у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне спричинення смерті іншій людині, з хуліганських мотивів та в умисному вбивстві двох осіб, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті двох осіб, з хуліганських мотивів і кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115, п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, є правильними і ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну оцінку, обґрунтовано визнавши їх належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

При цьому сам ОСОБА_12 не оспорює того факту, що ножем, він поранив трьох осіб, двоє з яких померли, однак наполягає на тому, що ці дії ним було вчинено при перевищенні меж необхідної оборони, що просить врахувати для пом`якшення призначеного йому судом покарання.

Проте, такі доводи ОСОБА_12 щодо перевищення ним меж необхідної оборони були предметом перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у кримінальному провадженні і які змістовно наведені у вироку.

Зокрема, дані з камер відеоспостереження, встановлених на будівлі кафе «Рівєра» по вул. Сабурова, 20-а в м. Києві, щодо подій, які відбувались 26.01.2014 року о 3 год. 20 хв. біля кафе «Рів`єра», свідчать про те, що під час розмови ОСОБА_12 з потерпілим ОСОБА_15 до них підійшла жінка, яку ОСОБА_12 після її висловлення вдарив рукою в обличчя, внаслідок чого остання впала. Після чого ОСОБА_12 став розмовляти з потерпілим ОСОБА_16 і останній штовхнув обвинуваченого в груди, від чого він відійшов назад, проте не впав. В подальшому особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вдарив ОСОБА_16 в обличчя та розпочалася бійка, до якої приєднався ОСОБА_12 . В процесі бійки в руках ОСОБА_12 з`явився ніж, яким він наніс цілеспрямований удар в грудну клітку потерпілому ОСОБА_15 , який в цей момент ніяких активних дій не чинив, а потім наніс удар ножем в грудну клітку потерпілому ОСОБА_16 .
Отже, дані відеозапису з камер відеоспостереження вказують на те, що на момент завдання ОСОБА_12 по одному удару ножем кожному з потерпілих, останні ніяких активних дій відносно обвинуваченого не вчиняли.

При цьому ні матеріалами кримінального провадження, ні показаннями свідків не підтверджується наявність у потерпілих будь-якої зброї чи інших предметів для нанесення тілесних ушкоджень.

Щодо кількісної переваги осіб, які перебували на місці конфлікту, то останнє не свідчить про наявність обстановки нападу та існування реальної загрози життю та здоров`ю ОСОБА_12 , оскільки з даних відеозапису видно, що дії вказаних осіб, двоє з яких охоронці кафе ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , згідно їх показань, були спрямовані на припинення конфлікту та вони розбороняли його учасників.

Також, і згідно показань потерпілого ОСОБА_7 в суді першої інстанції, коли він з ОСОБА_16 та ОСОБА_19 курили на вулиці біля кафе та він побачив, як від ОСОБА_12 відлетіла раніше незнайома дівчина, яку, як він вважає, ОСОБА_12 вдарив, хоча моменту нанесення удару він не бачив, ОСОБА_16 зробив обвинуваченому зауваження, сказавши, що жінок не можна бити, на що останній зі словами: «Ти хочеш порозмовляти?» підійшов впритул до ОСОБА_16 і той відштовхнув його від себе в груди рукою. Після чого вони відійшли назад від ОСОБА_12 , а в цей час з кафе вийшов ОСОБА_20 і вдарив ОСОБА_16 в обличчя рукою та останні почали штовхатися між собою, і ОСОБА_12 теж був в тій метушні, а він та інші їх розбороняли.

Про відсутність реальної загрози здоров`ю та життю ОСОБА_12 свідчить і та обставина, що жодних тілесних ушкоджень, які б могли виникнути у разі побиття обвинуваченого потерпілими або іншими особами, що перебували на місці конфлікту, у ОСОБА_12 не було виявлено.

Таким чином, як правильно вказав суд першої інстанції у вироку і з чим погоджується колегія суддів, аналіз даних відеозапису з камер відеоспостереження свідчить про відсутність зі сторони потерпілих такого суспільно-небезпечного посягання, яке б вимагало негайного відвернення чи припинення з боку обвинуваченого шляхом застосування ножа та заподіяння смерті, а також про те, що ОСОБА_12 мав реальну можливість звернутися до працівників кафе «Рів`єра» за допомогою або залишити місце події.

Водночас і твердження ОСОБА_12 в апеляційній скарзі про те, що він перебував в стані сильної емоційної напруги, викликаної протизаконним насильством та тяжкою образою з боку дівчини, яка ображала його та його націю і погрожувала йому, та хлопців в кількості не менше 10 чоловік, котрі били його, не підтверджується матеріалами кримінального провадження, які не містять даних про застосування такого протизаконного насильства або тяжкої образи потерпілими до ОСОБА_12 , які б могли викликати у обвинуваченого стан сильного душевного хвилювання.

Тим більше, що й відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №170 від 04.03.2014 року, ОСОБА_12 під час інкримінованого кримінального правопорушення не знаходився у стані фізіологічного афекту або у будь-якому іншому емоційному стані, що суттєво вплинув на його свідомість та діяльність. Також ОСОБА_12 у період інкримінованого кримінального правопорушення та на час проведення експертизи не виявляв ознак будь-якого психічного захворювання, міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, у період інкримінованого правопорушення не знаходився у стані психозу, тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності (т. 2 а.п. 161-165).

Між тим, дані відеозапису з камер відеоспостереження свідчать про завдання ОСОБА_12 по одному удару ножем кожному з потерпілих, відповідно потерпілому ОСОБА_7 у живіт, а потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_15 кожному у грудну клітину.

При цьому, згідно висновку судово-медичної експертизи №258/2 від 10.04.2014 року, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_15 виявлено проникаюче колото-різане поранення грудної клітини ліворуч з ушкодженням серця та розвитком крововтрати, від якого настала його смерть (т. 2 а.п. 41-44); висновку судово-медичної експертизи №4/257/2 від 10.04.2014 року, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_16 виявлено одне проникаюче колото-різане поранення грудей - рана на грудях, від якої відходить рановий канал, по ходу якого ушкоджується шкіра, підшкірно-жирова клітковина, мечоподібний відросток та ліва реберна дуга, серцева сорочка та серце і сліпо закінчується в порожнині лівого шлуночка, від якого наступила смерть ОСОБА_16 (т. 2 а.п. 69-71); висновку судово-медичної експертизи №496 від 07.02.2014 року, у ОСОБА_7 було виявлено тілесне ушкодження у виді непроникаючого колото-різаного поранення живота, яке утворилося від дії травмуючого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, яке могло утворитися 26.01.2014 року, та відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до даного висновку також досліджувалась медична картка стаціонарного хворого, з, наявного в якій, протоколу операції видно, що при ревізії рани живота виявлено, що хід ранового каналу зліва направо, глибиною 12 см, який сліпо закінчується в підшкірно-жировій клітковині (т. 2 а.п. 180-183).

Отже, характер та локалізація спричинених тілесних ушкоджень, знаряддя вчинення злочину, яким є ніж, спрямованість завданих ним ударів у життєво важливі органи потерпілих, а також поведінка обвинуваченого після вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, який терміново місце злочину залишив, свідчать про направленість умислу ОСОБА_12 саме на позбавлення життя потерпілих, а не на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілих, та спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , на чому в суді апеляційної інстанції наполягав захисник ОСОБА_11 .

При цьому ті обставини, що закінчений замах на умисне вбивство і умисне вбивство двох осіб ОСОБА_12 були вчинені в громадському місці, де він проявив явну неповагу до суспільства, оскільки нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки у суспільстві, з використанням малозначного приводу, завдав ножем, який знаходився при ньому, по одному удару кожному з потерпілих, свідчать про те, що під час вчинення цих дій ОСОБА_12 діяв з хуліганських спонукань.
Таким чином, суд першої інстанції, проаналізувавши зібрані в кримінальному провадженні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні злочинів та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115, п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Тому за відсутності даних, які б вказували на те, що ОСОБА_12 діяв в стані необхідної оборони або сильного душевного хвилювання, як про те він вказує в своїй апеляційній скарзі, та що, у разі підтвердження, виключало б злочинність його діяння або мало наслідком перекваліфікацію його дій, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Водночас, як вбачається з вироку, при призначенні ОСОБА_12 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який не судимий, характеризується позитивно та, з урахуваннямконкретних обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, не знайшов підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді довічного позбавлення волі, а обрав йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Проте, колегія суддів, враховуючи, що ОСОБА_12 вчинено особливо тяжкі злочини, до того ж з хуліганських мотивів, з огляду на наслідки злочинних дій, які є невідворотними та полягають у смерті двох молодих осіб, позиції ОСОБА_12 , який наполягає на протиправності дій потерпілих та не висловлює жалю щодо наслідків вчиненого, із врахуванням даних про особу ОСОБА_12 , який хоч і вперше притягується до кримінальної відповідальності, але характеризується фактично посередньо, а за висновком судово-психіатричної експертизи, в особистій сфері виявляє достатній рівень активності, екстравертованість, поверхневу товариськість, схильність до коливань настрою, здатність дотримуватись власних інтересів та обраної позиції, егоцентричність, вразливе самолюбство, схильність до надмірного реагування у суб`єктивно складних ситуаціях, розважальний характер мотивації, за відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих його покарання обставин, вважає висновок суду першої інстанції про призначення ОСОБА_12 покарання за злочин, передбачений п.п. 1,7 ч. 2 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк необґрунтованим, тобто погоджується з доводами апеляційних скарг сторони обвинувачення в цій частині, та приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_12 покарання у виді довічного позбавлення волі.

Разом з тим, для призначення ОСОБА_12 покарання у виді 15 років позбавлення волі за злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів, виходячи з того, що обвинуваченим було вчинено замах на злочин і потерпілому ОСОБА_7 було спричинено легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підстав не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає задоволенню частково, а апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 підлягають задоволенню із скасуванням вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та постановленням у цій частині нового вироку.

Крім того, з наявної у матеріалах провадження копії паспорту ОСОБА_12 вбачається, що його по батькові є « ОСОБА_21 », а у резолютивній частині вироку Деснянського районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року зазначено «Сайідаг огли», у зв`язку з чим у вирок суду слід внести зміни, вказавши, що по батькові ОСОБА_12 «Сейідаг огли».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити частково.

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року відносно ОСОБА_12 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Камілову Разі Сейідагу огли, який визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115, п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 11 років позбавлення волі,
- за п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання ОСОБА_12 у виді довічного позбавлення волі.

В порядку ст. 404 КПК України, цей же вирок уточнити, вказавши у його резолютивній частині по батькові ОСОБА_12 , замість ОСОБА_22 , як зазначено у вироку.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду м. Києва може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

_________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3