Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

30 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
та обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0003706 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу підготовчого судового засідання Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою Оболонський районний суд м. Києва повернув прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152 та ч. 2 ст. 186 КК України.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції послався на те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки викладене в ньому формулювання обвинувачення та наведені фактичні обставини по першому епізоду злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч 1 ст. 152 КК України, є незрозумілими, оскільки слідчим не зазначено конкретно чи мав обвинувачений умисел на зґвалтування з застосуванням фізичного насильства чи з погрозою його застосування чи з використанням безпорадного стану потерпілої. При цьому в обвинувальному акті слідчий послався на докази, а саме на висновок експерта № 1165 від 23.04.2015, що суперечить вимогам ст. 291 КПК України.

Також, у своїй ухвалі суд послався на те, що в обвинувальному акті не зазначено, який злочин передував вчиненню ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, чому він вважається вчиненим повторно та чи було обвинуваченого раніше засуджено за скоєння аналогічного злочину.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року та повернути обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 разом з матеріалами кримінального провадження до суду першої інстанції на новий розгляд зі стадії підготовчого провадження.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на те, що ухвала суду є незаконною, необ`єктивною та необґрунтованою, у зв`язку з її невідповідністю вимогам КПК України.

Як зазначається у скарзі, в даному обвинувальному акті були дотримані вимоги кримінального процесуального законодавства щодо викладу формулювання обвинувачення, в тому числі щодо застосування фізичного насильства під час вчинення замаху на зґвалтування, оскільки про це прямо зазначено в обвинувальному акті, дослівно: «В цей час ОСОБА_9 почала кричати, а ОСОБА_8 застосував фізичне насильство, а саме наніс один удар кулаком в область голови ОСОБА_9 , чим придушив волю до опору останньої».

Також, на думку прокурора, вказуючи на неприпустимість посилання на висновок експерта, оскільки він є доказом, а також висловлюючи сумніви щодо наявності в діях ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки ч. 2 ст. 186 КК України «повторність», суд першої інстанції вийшов за рамки ст. 314 КПК України, оскільки правильність та повнота кваліфікації дій обвинуваченого не може бути предметом розгляду в підготовчому судовому засіданні, а це питання підлягає вирішенню лише за результатами судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого, його захисника та законного представника, які заперечували проти задоволення скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, згідно вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Ця ж норма закону передбачає, що обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Крім цього, ч. 4 ст. 291 КПК України встановлений вичерпний перелік документів, які додаються до обвинувального акту, оскільки цією нормою прямо передбачено, що надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 за ознаками вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152 та ч. 2 ст. 186 КК України, вказаний процесуальний документ не в повній мірі відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки, як обґрунтовано зазначається в ухвалі суду першої інстанції, наведені в ньому фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, в якому до речі майже дослівно повторюються ті самі обставини, які прокурор вважає встановленими, свідчать про неконкретність сформульованого щодо ОСОБА_8 обвинувачення, як в частині закінченого замаху на зґвалтування, так і в частині вчиненого грабежу, через відсутність в обвинувальному акті чітких та зрозумілих висновків щодо обставин вчинення ним зазначених кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у тому числі щодо виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розміру процесуальних витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування п. 8 ч. 2 ст. 291 КПК), та які повинні бути зазначені в обвинувальному акті.

Зокрема, вказуючи на застосування ОСОБА_8 фізичного насильства під час скоєння ним замаху на зґвалтування, а саме на нанесення одного удару кулаком в область голови ОСОБА_9 , в обвинувальному акті не зазначено, які наслідки потягло за собою це насильство, так само, як і про характер та причини утворення інших тілесних ушкоджень, які були виявлені на тілі потерпілої, тим більше враховуючи ту обставину, що згідно висновку експерта, яке наведене в обвинувальному акті, утворення виявлених тілесних ушкоджень при падінні із вертикального чи близького до нього положення виключається.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу в ухвалі на те, що посилання в обвинувальному акті на будь-які докази, у тому числі на висновок експерта, суперечить вимогам кримінального процесуального закону, у тому числі ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому твердження в апеляційній скарзі прокурора про дотримання цих вимог законодавства при складанні обвинувального акта, не може бути визнане обґрунтованим, оскільки воно не підтверджене, а ні змістом цього акта, а ні вимогами закону, на які посилається прокурор.

Більш того, формулюючи обвинувачення ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України, та знову посилаючись на висновок експерта, прокурор навіть не зазначив про те, яке відношення цей висновок має до сформульованого ним обвинувачення, крім констатації факту спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Що ж стосується інших доводів прокурора, на які він посилається у своїй скарзі, зокрема щодо того, що під час підготовчого судового засідання суд вийшов за рамки ст. 314 КПК України, оскільки вдався до оцінки правильності та повноти кваліфікації дій обвинуваченого, то вони також не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки висновки суду першої інстанції зводяться лише до того, що в обвинувальному акті не зазначено про те, що ОСОБА_8 вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України в період іспитового строку, будучи раніше судимим за аналогічний злочин, а не до наявності чи відсутності в його діях такої кваліфікуючої ознаки, як «повторність».

За таких обставин, враховуючи відсутність достатніх підстав для прийняття рішення про скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні повинна бути залишена без задоволення, а ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року про повернення обвинувального акта прокурору без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва,

у х в а л и л а :

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року,якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003706щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1268/2015

Категорія: ст. 314 КК України

Головуючий у 1-й інстанції суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1