Справа № 369/5017/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/337/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 18.05.2015

УХВАЛА
Іменем України
18 травня 2015 р. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката : ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2013 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, який має середню-спеціальну освіту, не працює, не одружений, проживаює без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11.07.2003 Києво - Святошинським районним судом Київської області за ч.3 ст.185,ст. 69 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 18.06.2004 по відбуттю покарання; 15.11.2005 Києво - Святошинським районним судом Київської області за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 19.08.2009 умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік, 20 днів; вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2011 року за ч. 2 ст. 185, 70 КК України до 5 років позбавлення волі -

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

Враховуючи покарання, призначене вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2011 за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, ухвалено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Вирішено питання про речові докази.

В с т а н о в и л а :
Як зазначено у вироку, 09.06.2011 близько 24-ї години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння навпроти будинку АДРЕСА_2 , після сумісного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою умисного убивства, наніс ОСОБА_10 5 ударів ножем, що був при ньому у життєво-важливі органи: в передню частину шиї, по лівій боковій поверхні шиї, два удари живіт та удар в груди зліва, від яких ОСОБА_10 помер на місці пригоди.

Згідно висновку експерта № 172/Д/239 тр. від 20.08.2011, смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок колото-різаних поранень шиї, грудей та живота з пошкодженням внутрішніх органів та судин, розвитком крововтрати. Колото-різана рана шиї з пошкодженням гортані та лівої внутрішньої сонної артерії, 2 проникаючі колоті-різані поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів, проникаюче колото-різане поранення грудей зліва з пошкодженням легені відносяться до тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначив, що висновки суду, викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Незважаючи на істотні протиріччя в показах ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , суд взяв до уваги їх свідчення, залишивши без належної уваги їх покази, які свідки давали на попередньому допиті в суді. Вважає, що в діях свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України. В протоколі огляду місця події від 13.06.2011 року подвір`я та будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не зазначено в чому полягає необхідність проведення слідчої дії без додержання вимог ст. 177, 181, 190 КПК України (1960 року). Також, в ході судового слідства встановлено, що впізнання підсудного ОСОБА_7 свідком ОСОБА_13 провадилось за пред`явленням останній працівниками міліції фотокартки лише підсудного ОСОБА_7 , що є процесуальним порушенням ст. 174 КПК України (1960 року).

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі ст. 284 КПК України. В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 містять істотні суперечності, оскільки раніше вказані свідки зазначали, що вони не були присутні під час обшуку та вилучення речей, а при новому розгляді справи показали що були присутні, зазначивши, що попереднього разу коли давали покази хвилювалися і не зрозуміли питання. Також, після скасування попереднього вироку судом апеляційної інстанції при новому розгляді справи призначив йому покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, після того як раніше вироком суду від 19.12.2012 року йому було призначено покарання у виді восьми років позбавлення волі. Прокурором не було доведено до суду матеріали службової перевірки, відносно його звернення, щодо дій працівників правоохоронних органів, які вели допит в 2011 році.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25.03.2014 року скасовано і призначено новий апеляційний розгляд в суді апеляційної інстанції, під час якого слід із дотриманням положень глави 31 КПК України ретельно перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку своїх апеляційних вимог, прокурора, який просив вирок суду змінити в частині пом`якшення обвинуваченому покарання до 8 років внаслідок порушення судом ч. 2 ст. 416 КПК України, а врешті залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у зазначених у вироку злочинних діях підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду згідно ст. 370 КПК України та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, які належним чином викладені у вироку, не викликають сумнівів у своїй достовірності, а скоєне ОСОБА_7 правильно судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України.

Так судом були допитані свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , покази яких наряду з іншими дослідженими судом доказами викривають ОСОБА_7 як особу, котра вчинила умисне вбивство.

Зокрема свідок ОСОБА_21 була очевидцем вживання ОСОБА_7 з її сином та ОСОБА_22 в неї дома спиртних напоїв близько 18 год. 09.06.2011 року та пояснила, що ОСОБА_7 був одягнутий в білу теніску з полосками та чорні штани без наглажених стрілок. Цей одяг був вилучений за місцем проживання у ОСОБА_7 і в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 впізнала названий одяг по фотографії до висновку експерта № 417 від 30.07.2011 року.

За висновком судово-імунологічної експертизи №м417 мб від 30.07.2011 року на вилученому на подвірї і в приміщенні будинку, де проживав ОСОБА_7 , одягу, на сорочці і брюках виявлено кров людини (т. 2 а.с. 27-33), а за висновком експертизи № 418 мб від 01.07.2011 року зазначені вище плями крові людини повністю співпадають з генетичними ознаками ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 (т.2 а.с. 223-224).

Вищенаведені докази наряду з іншими викривають ОСОБА_7 у скоєнні умисного вбивства, їм дана належна оцінка у вироку, з чим погоджується колегія суддів, тому твердження в апеляційних скаргах про відсутність доказів вини ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України є необґрунтованим.

Більше того, в явці з повиною (т. 2 а.с. 2), коли ОСОБА_7 повідомив, що в стані сильного алкогольного сп`яніння наніс удари ножем малознайомому чоловіку невисокого зросту; сам на той момент був одягнутий в білу в чорну смугу сорочку, чорні брюки та туфлі (що співпадає з показами свідка ОСОБА_23 , протоколом вилучення одягу за місцем проживання ОСОБА_24 ), його вина підтверджується проаналізованими та обґрунтовано покладеними в основу вироку даними з протоколу відтворення обстановки і обставин події від 08.07.2011 року, проведеного за участю судмедексперта, спеціаліста та понятих, коли ОСОБА_7 відтворив при застосуванні відеозапису обставини вбивства потерпілого, яким суд першої інстанції дав у вироку об`єктивну оцінку, що не вчиняючи цей злочин, ОСОБА_7 не міг би відтворити всі обставини скоєного. Тим більше, що колото-різані рани грудей та живота ОСОБА_10 могли утворитися за механізмом, вказаним ОСОБА_7 під час відтворення обстановки та обставин події 08.07.2011 року, зазначається в експертному висновку від 19.07.-19.08. 2011р. за № 201/Д/ 239 тр.(т. 2 а.с. 64-80), що спростовує твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що під час вищеназваної слідчої дії він показував та давав пояснення щодо вбивства потерпілого зі слів працівників міліції. Дане посилання апелянта на недозволені методи досудового слідства були перевірені судом першої інстанції і їм наряду з іншими даними була дана належна оцінка у вироку і колегія суддів погоджується з висновком, що дані твердження ОСОБА_7 обґрунтовано розцінені як захисна позиція. Зокрема свідок ОСОБА_17 , заступник начальника СКР Києво Святошинського РВ, показав в суді, що ОСОБА_7 добровільно написав явку з повиною та давав пояснення щодо скоєного вбивства у м. Вишневому, в тому числі при відтворенні обстановки та обставин події за участю експерта, спеціаліста і понятих, де було застосовано відеозапис. Понятий при зазначеній слідчій дії свідок ОСОБА_18 всудовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 без будь-якого стороннього тиску впевнено показував та пояснював, де у м. Вишневому купував горілку, як познайомився з чоловіком з яким її випив, потім посварився і наніс тому чоловіку удари ножем, що також підтверджує висновок суду стосовно доведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Крім зазначеного вище, твердження обвинуваченого про застосування до нього тиску було предметом перевірки, за результатами якої прокурором було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно працівників міліції ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_17 , ОСОБА_27 за ознаками ст.ст. 365, 367 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст. 6 КПК України в ред. 1960 року, що також було предметом судового розгляду, з висновками якого про належність і допустимість в якості доказів зазначених вище протоколів та висновків експертиз погоджується колегія суддів, оскільки на момент відтворення обстановки і обставин події 08.07.2011року працівникам міліції не могли бути відомі вказані ОСОБА_7 дані (т.3 а.с. 201-202).

За покладеним в основу вироку висновком судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 визнаний осудним, під час її проведення без будь-якого тиску з боку працівників міліції говорив експертам, що жалкує про скоєне і тверезим такого не зробив би (т. 2 а.с. 217-218).

Суд першої інстанції беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому злочині визнав речові докази, а саме: сорочку і брюки, які вилучені за його місцем проживання і на яких за висновком експертизи № 418 мб, що був вже наведений в цій ухвалі вище, генетичні плями крові людини співпадають з генетичними ознаками крові потерпілого ОСОБА_10 про те, що саме в цьому одязі був одягнений у день скоєння вбивства ОСОБА_7 підтвердила в суді свідок ОСОБА_21 , показання якої обвинувачений не оспорював і питань їй не задавав.

Те, що даний одяг належить ОСОБА_7 підтверджує виявлення на іншій сорочці, котра також була вилучена із вказаними вище предметами одягу за місцем проживання обвинуваченого, генетичних ознак слідів крові, які повністю співпадають з генетичними ознаками ОСОБА_7 (висновок експерта № 418 мб від 01.07.2011). Показання ОСОБА_7 про його відсутність у м. Вишневому 09.06.2011р. спростувала в суді свідок ОСОБА_13 , у якої в кафе він купляв горілку після 22 години.

Свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_28 , поняті, показали в суді, що в с. Гатне при огляді приміщення старого будинку, був вилучений одяг з плямами бурого кольору та ніж, які привезли в райвідділ і оглядали в присутності ОСОБА_7 , після чого останній розказав як скоїв вбивство. В судовому засіданні, яке відбулося раніше, свідок ОСОБА_11 показав, що неправильно зрозумів питання, а тому казав, що не їздив в с. Гатне, а свідок ОСОБА_28 що із за хвилювання повторила те, що сказав ОСОБА_11 , вважаючи, що він краще знає що говорити.

Даними з протоколу огляду від 13.06.2011р., згідно якого на подвірї та в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , проведеного з письмового дозволу ОСОБА_7 , виявлено та вилучено чоловічі штани чорного кольору, чоловічу теніску білого кольору в полоску з плямами бурого кольору, теніску бежевого кольору з плямами бурого кольору, два черевики, кухонний ніж з дерев`яною ручкою (т. 2 а.с. 7,8, 9).

Постановою від 05.08.2011р. приєднано до справи в якості речових доказів одяг ОСОБА_7 , на якому виявлено кров померлого ОСОБА_10 та кров ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 223-224).

Таким чином покази свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_28 , які були понятими при вилученні одягу зі слідами крові обвинуваченого і померлого з будинку, де мешкав ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано визнав належними і допустимими доказами у справі, так як вони пояснили причину протиріч у показах і їх останні в суді покази узгоджуються і співпадають з показами зазначених вище свідків, висновками експертиз, добуті в визначений законом спосіб, досліджені під час судового розгляду згідно з ст. 370 КПК України та оцінені у вироку відповідно до ст. 94 КПК України.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про належність і допустимість доказів покладених в основу вироку, а саме показів свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_28 , речовими доказами штанами і тенісками зі слідами крові обвинуваченого і потерпілого. При цьому інших речових доказів в основу обвинувального вироку суд першої інстанції не поклав, тому твердження апелянтів в цій частині є необґрунтованим. Більше того суд першої інстанції прийняв до уваги, що в ході розгляду справи саме обвинувачений намагався ввести в оману учасників процесу, повідомляючи, що протоколи слідчих дій та інші письмові докази підписані не ним і записи від його імені теж зроблені іншими особами, тобто сфальсифіковані. Ці твердження обвинуваченого спростовані дослідженим в судовому засіданні висновком судово-почеркознавчої експертизи № 751- ВКД від 13.12.2012 року та прискіпливо проаналізовані у вироку на а.п. 124-128, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який розцінив їх як захисну позицію обвинуваченого.

Порушень норм кримінально процесуального закону, які б слугували підставами для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника щодо скасування вироку та закриття кримінального провадження залишаються без задоволення.

Обираючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції згідно вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, неодружений, страждає на хронічний алкоголізм, будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі за вчинення злочину проти здоров`я та життя особи, належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив особливо тяжкий умисний злочин, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, є батьком трьох неповнолітніх дітей з якими не проживає.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому суд першої інстанції обгрунтовано визнав вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Обставин, які пом`якшують покарання судами першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 416 КПК України, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про біль тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2012 року, ОСОБА_7 було засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 березня 2013 року, вищевказаний вирок скасовано, оскільки органами досудового слідства допущена істотна неповнота досудового слідства та істотні порушення кримінально процесуального закону, а справу направлено на додаткове розслідування.

А отже суд першої інстанції, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 більш тяжке покарання, ніж було призначено вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2012 року, що є порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а саме ч. 2 ст. 416 КПК України.

Таким чином, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного судом покарання зі зміною покарання призначеного вироком суду першої інстанції.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, та дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо, не працює, неодружений, страждає на хронічний алкоголізм, будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі за вчинення злочину проти здоров`я та життя особи, належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив особливо тяжкий умисний злочин, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, є батьком трьох неповнолітніх дітей з якими не проживає. А також обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, зокрема вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження нових злочинів, а також таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_7 буде покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, оскільки саме таке покарання буде відповідати вимогам кримінального закону і буде необхідним та достатнім для досягнення його мети.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2013 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

З урахуванням вироку Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2011 року, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі

В решті вирок залишити без зміни.

Судді: