провадження № 1-кп/200/288/2013
справа №
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2013 року жовтня 15 дня
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська, одноособово, під
головуванням судді Чулініна Д. Г.,

за секретаря -
Коляда В. В.,

з участю:
прокурора
Павлійчук К. В.,

у відкритому судовому засіданні в
місті Дніпропетровськ у залі суду в
рамках кримінального провадження,
внесеного до Єдиного реєстру досудових
розслідувань під № 0003298, за
обвинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, народженого у м. Надеждинську
Російської Федерації, росіянина за
національністю, з середньою освітою, не
одруженого, який не працює, постійно
проживає в АДРЕСА_1, будучи
зареєстрованим на АДРЕСА_2, раніше
неодноразово судимого, в тому числі:
19.05.2009 Бабушкінським районним судом м.
Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК
Україна до двох років позбавлення волі,
що відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, як
менш суворе покарання, поглинуті більш
суворим покаранням, призначеним
попереднім вироком
Амур-Ніжньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 30.01.2009 з
визначеним за сукупністю злочинів
остаточно покаранням у три роки
позбавлення волі; 17.09.2013 Жовтневим
районним судом м. Дніпропетровська за
ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років
позбавлення волі, до яких на підставі
ст. 71 КК України частково приєднана не
відбута частина покарання за
попереднім вироком Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
26.04.2013 з призначенням за сукупністю
вироків остаточного покарання у три
роки один місяць позбавлення волі, -

у вчиненні злочинів за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК
України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, маючи не погашену і не зняту в
установленому законом порядку
судимість за крадіжку, належних
висновків для себе не зробив, на шлях
виправлення не став і повторно скоїв
умисні злочини проти власності, в тому
числі протягом визначеного судом
іспитового строку, за наступних
обставин.

24 квітня 2013 року близько 07 години в м.
Дніпропетровську в залі нічного клубу
«Мулен Руж» на вулиці Гопнера, 4А, з
метою збагачення ОСОБА_1, не
привертаючи до себе уваги, з користі
скористався наявним у замку касового
апарата ключем і умисно з каси забрав
готівкові грошові кошти, чим повторно
таємно заволодів належним ОСОБА_2
майном на суму 10 000 гривень, з яким
залишив місце злочину.

Також, 14 травня 2013 року близько 15
години 25 хвилин у м. Дніпропетровську в
офісі на вулиці Артема, 91, помітивши
чоловічу сумку, з метою збагачення
ОСОБА_1, маючи вільний доступ,
скористався відсутністю сторонніх
спостерігачів і умисно з корисливих
мотивів з сумки, не привертаючи до себе
уваги, дістав гаманець з грошовими
коштами готівкою, з якими залишив місце
злочину, чим повторно таємно заволодів
належним ОСОБА_3 майном на суму 25 000
гривень.

Крім того, першого серпня 2013 року
близько першої години в м.
Дніпропетровську з метою привласнення
чужого майна ОСОБА_1, не привертаючи до
себе уваги, умисно переліз через
огорожу і проник на подвір'я
домоволодіння на АДРЕСА_3, звідки з
корисливих мотивів викрав матрац марки
«INTEX», тим самим повторно таємно
заволодів майном, належним ОСОБА_4,
вартістю на суму 700 гривень, після чого
з викраденим майном зник з місця
злочину.

Підсудний ОСОБА_1 повністю визнав свою
вину в скоєних ним злочинах, цивільні
позови, щиросердно розкаявся та
засудив вчинене і, будучи допитаним в
судовому засідання, докладно розповів
про встановлені вище обставини
злочинів. Пояснив суду, що наприкінці
квітня 2013 року під ранок на другому
поверсі у нічному клубі «Мулен Руж» на
вулиці Гопнера в одному з розважальних
залів він побачив касовий апарат, що
знаходився без нагляду, і в якому
знаходився ключ. За власним зізнанням
підсудного, він вирішив викрасти гроші
з цього касового апарата, який легко
відкрив ключем. Після цього з місця
злочину з викраденими грошима зник за
допомогою водостічної труби, а гроші,
яких виявилось в сумі 10 000 гривень,
витратив на особисті потреби. Далі, в
середині травня 2013 року близько 15
години 25 хвилин ОСОБА_1, що слідує з його
показань, для здобуття «легких грошей»
приїхав на автомийку на вулиці Артема.
Як пояснив підсудний, на другому
поверсі будівлі мийки він зайшов у
відчинену кімнату, де нікого не було, і
де він побачив чорну чоловічу сумку, з
якої він викрав портмоне, і з ним з
місця злочину зник. Зі слів ОСОБА_1, в
портмоне він потім виявив гроші на суму
25 000 гривень, які витратив на особисті
потреби. Крім того, вночі, першого
серпня 2013 року, він збирав металолом
біля двору будинку на АДРЕСА_3, та через
паркан на подвір'ї біля гаражу під
столом помітив предмет, схожий на
надувний човен. З показань ОСОБА_1
вбачається, що він проник на територію
домоволодіння і під столом виявив
мішок з надувним матрацом, який він
потім збув малознайомому хлопцю за 200
гривень.

Окрім зізнання підсудного, його вина у
вчинені множинності злочинів
підтверджується сукупністю достатніх
даних, отриманих за допомогою зібраних
доказів, достовірність яких сторонами
обвинувачення і захисту не
заперечується, на підставі чого
фактичні обставини у судовому
засіданні з'ясовані згідно з істиною у
встановленому порядку за частиною
третьою статті 349 КПК України.

Зокрема, за епізодом викрадення майна у
потерпілого ОСОБА_2 відомості, добуті
за допомогою відеозапису (т. 1 а.с. 47-55),
що визнаний речовим доказом (т. 1 а.с. 56),
вказують на обстановку і використаний
ОСОБА_1 спосіб розкрадання, а фактичні
дані усної заяви потерпілого ОСОБА_2
про злочин, яка оформлена протоколом (т.
1 а.с. 4), що узгоджуються з речовим
доказом, прямо вказує на предмет
злочину. Як вбачається з відеозапису,
спостереження за ОСОБА_1 здійснювалося
з такого місця, що відеокамера ним
помічена не була, що свідчить про
таємність його дій. За епізодом
викрадення майна ОСОБА_3 відомості,
добуті за допомогою відеозапису (т. 2
а.с. 54-61), що визнаний речовим доказом (т.
2 а.с. 62), прямо викривають ОСОБА_1 у
причетності до заволодіння його
майном, яке вказане в усній заяві
потерпілого про злочин, оформленій
протоколом (т. 2 а.с. 4). Як вбачається з
відеозапису, в приміщенні офісу
автомобільної мийки спостереження за
ОСОБА_1 здійснювалося з місця, де
відеокамера залишилася непоміченою
підсудним, а зафіксована обстановка
підтверджує вільний доступ до речей
потерпілого, за якого підсудним
обраний спосіб таємного заволодіння
без подолання будь-яких перешкод. За
епізодом викрадення майна у ОСОБА_4
фактичні дані протоколу пред'явлення
для впізнання від 20.08.2013 (т. 3 а.с. 28-34)
підтверджують виявлення у третьої
особи визнаного речовим доказом
матраца (т. 3 а.с. 35), на який, як на
предмет злочину, вказав потерпілий у
своїй заяві про злочин, оформленій
протоколом (т. 3 а.с. 2). Показання
підсудного ОСОБА_1 про використаний
спосіб проникнення на подвір'я і
викрадення речі перевірені на місці в
ході слідчого експерименту,
проведеного під протокол (т. 3 а.с. 49-53).

Суд, оцінивши показання ОСОБА_1 у
тісному зв'язку з речовими доказами,
які його викривають, дійшов стійкого
внутрішнього переконання в істинності
встановлених вище обставин, визнаних
підсудним добровільно, значення змісту
яких він правильно розуміє, що виключає
будь-які сумніви у свободі
самовикриття згідно зі ст. 18 і ч. 2 ст. 95
КПК України.

Ґрунтуючись на повному і всебічному
дослідженні всіх обставин справи в їх
сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням суд знаходить, що вина
підсудного ОСОБА_1 у скоєному та
обставини вчиненої ним сукупності
злочинів знайшли своє підтвердження
повністю.

Умисні дії ОСОБА_1, що виразилися у не
однократному таємному викраденні
чужого майна з наявною судимістю за
крадіжку, підлягають кваліфікації
крадіжкою за ч. 2 ст. 185 КК України за
ознакою повторності вчинення. Наступні
умисні дії ОСОБА_1, що виразилися у
незаконному вторгненні з метою
збагачення на подвір'я садиби, яке для
охорони майна огороджене парканом
(огорожею), у спосіб подолання
перешкоди за відсутності можливості
вільного входу до такого сховища з
таємним викраденням чужого майна, яке в
ньому перебувало, підлягають
кваліфікації крадіжкою за ч. 3 ст. 185 КК
України за ознаками поєднання з
проникненням у сховище і повторності
вчинення, як роз'яснював Пленум
Верховного Суду України в п.п. 4, 22
постанови № 10 від 06.11.2009 «Про судову
практику у справах про злочини проти
власності».

Призначаючи у відповідності до ст. 65 КК
України вид і міру покарання, суд,
керуючись правосвідомістю, враховує
вчинення множинності умисних
корисливих злочинів, які віднесені
кримінальним Законом за формальною
ознакою до категорії злочинів
середньої тяжкості та тяжких злочинів,
що посягають на відносини приватної
власності, непорушність яких
гарантована державою. Також суд
приймає до уваги дані про особу
підсудного, який за місцем мешкання має
задовільну характеристику, на обліку у
лікарів нарколога та психіатра не
перебуває. За повного визнання
підсудним своєї вини до пом'якшуючих
покарання обставин суд згідно з п. 1 ч. 1
ст. 66 КК України відносить активне
сприяння розкриттю злочину та
проявлене щире каяття.

Відповідно, з урахуванням характеру і
ступеня тяжкості кожного злочину
сукупності, особи винного і його
майнового, сімейного стану, зважаючи на
характер асоціальної спрямованості
його особистості і рецидив корисливих
злочинів суд дійшов стійкого
внутрішнього переконання про
неможливість виправлення ОСОБА_1 без
ізоляції його від суспільства, на
підставі чого в силу ст. 65 КК України
знаходить за необхідне призначити
покарання у виді позбавлення волі,
визначивши за правилами ч. 1 ст. 70 КК
України достатній для попередження
нових злочинів строк за сукупністю
злочинів, за якого мета покарання за ст.
50 цього Кодексу буде досягнута, а
підсудного спіткає справедлива кара за
скоєне за ст. 185 КК України.

Крім того, у цій справі встановлено, що
ОСОБА_1 винен у сукупності злочинів,
вчинених ним до постановлення
Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська попереднього вироку
від 17.09.2013, яким він засуджений за
раніше вчинені злочини з призначенням
остаточного покарання за сукупністю
вироків згідно з ст.ст. 71, 78 ч. 3 КК
України з частковим приєднанням
покарання за вироком Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
26.04.2013. Відповідно, ОСОБА_1 вчинив
злочини, що входять до сукупності,
протягом іспитового строку,
визначеного вироком суду, що
врахований під час призначення
остаточного покарання за попереднім
вироком, на підставі чого суд вважає
достатнім визначити на виконання ч. 4
ст. 70 КК України остаточне покарання,
обмежившись поглинанням менш сурового
покарання більш суровим.

Оскільки суд визнав доведеним
заподіяння прямої дійсної шкоди ОСОБА_2
у розмірі готівкових грошей на суму 10 000
гривень, ОСОБА_3 - на суму 25 000 гривень, то
останні складають реальні збитки, які
згідно зі ст. 1166 ЦК України підлягають
відшкодуванню за правилами ст. 1192 цього
Кодексу із задоволенням цивільних
позовів потерпілих, підтриманих
прокурором, згідно з ст.ст. 129, 326 КПК
України.

З метою запобігання процесуальним
ризикам відповідно до ст. 177 КПК України
в рамках цього кримінального
провадження під час досудового
слідства до підсудного
застосовувалося особисте зобов'язання,
яке виявилося недостатнім, аби
запобігти вчиненню інших злочинів.
Нині підсудний тримається під вартою у
слідчому ізоляторі через засудження
Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська, на підставі чого
відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України
підлягає вирішенню питання про
тимчасове залишення підсудного у
слідчому ізоляторі згідно з ст. 90 КВК
України у зв'язку з судовим розглядом
цієї кримінальної справи на час
набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 537 КПК України, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим за
пред'явленим обвинуваченням у вчинені
передбачених за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України
крадіжок з призначенням покарання:

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років
позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох
років позбавлення волі;

і шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим на підставі ч. 1
ст. 70 КК України за сукупністю злочинів
визначити ОСОБА_1 покарання у виді
трьох років позбавлення волі, яке у
відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України як
менш суворе, поглинути більш суворим
покаранням, призначеним попереднім
вироком Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 17 вересня 2013 року,
остаточно визначивши ОСОБА_1 за
сукупністю злочинів покарання у виді
трьох років одного місяця позбавлення
волі.

Зарахувати у строк відбуття
остаточного покарання відбуту ОСОБА_1
частину покарання за вироком
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 17.09.2013, обчислюючи
початок строку відбування остаточного
покарання з п'ятого серпня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН невідомий) на
користь ОСОБА_2 10 000 (десять тисяч)
гривень відшкодування збитків; на
користь ОСОБА_3 25 000 (двадцять п'ять
тисяч) гривень відшкодування збитків.

Речові докази:

матрац марки «INTEX», переданий під
розписку ОСОБА_4 на відповідальне
зберігання, - вважати повернутим у
законне володіння за належністю;

СD-R диск з відеозаписом камери відео
спостереження нічного клубу «Мулен
Руж» за 25.04.2013, СD-R диск з відеозаписом
камери відео спостереження приміщення
автомобільної мийки за 14.05.2013, та
протоколи допитів свідків, очних
ставок та інші документи про
зафіксовані процесуальні дії, -
зберігати у кримінальній справі.

ОСОБА_1 залишити тримати під вартою у
Дніпропетровському слідчому ізоляторі
№ 3 Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Дніпропетровській області тимчасово
до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили із плином 30
днів, починаючи з наступного після його
проголошення дня, а для підсудного - з
наступного за днем вручення його копії,
протягом яких підлягає оскарженню до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська апеляційної скарги,
за виключенням підстав заперечення
обставин, дослідження яких під час
судового розгляду визнано недоцільним.
Копію вироку після його проголошення
вручити підсудному та прокурору
негайно.

Головуючий