У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-судді Міщенка С.М.,

суддів Крещенка А.М., Солодкова А.А.,

з участю прокурора Вергізової Л.А.,

потерпілої ОСОБА_1,

представника потерпілої ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

та засудженого (в режимі відео-конференції) ОСОБА_4
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 14 жовтня 2014 року кримінальну справу за касаційними скаргами заступника прокурора Хмельницької області, потерпілої ОСОБА_1 та засудженого ОСОБА_4 на вирок Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 8 квітня 2014 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, в силу ст. 89 КК України не судимого, -

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі.

За ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_4 виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 8 квітня 2014 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Згідно вироку, ОСОБА_4 9 липня 2012 року, вночі, знаходячись у АДРЕСА_1, через неприязнь до потерпілого, вчинив умисне вбивство ОСОБА_5 за таких обставин.

9 липня 2012 року, приблизно о 3 год., ОСОБА_4, знаходячись за місцем проживання по АДРЕСА_1, почув, що у його житло кинули камінь, вирішив наздогнати та покарати осіб, які це зробили. На грунті таких неприязних стосунків, ОСОБА_4 взяв з собою револьвер «Сафарі Магнум РФ440» серії НОМЕР_1», споряджений набоями, вийшов з житла та наздогнав потерпілого ОСОБА_5 на вулиці Огієнка в м. Кам'янець-Подільському. Далі, ОСОБА_4 силоміць взяв потерпілого за руку та примусово вів до АДРЕСА_1. По дорозі, навпроти будинку 109, по вул. Тімірязєва, ОСОБА_4 розпочав побиття потерпілого, який намагався втекти в напрямку магазину «ІНФОРМАЦІЯ_2», що на АДРЕСА_1 біля житла ОСОБА_4. При цьому, наздоганяючи потерпілого, ОСОБА_4 стріляв у ОСОБА_5 із вказаного вище револьвера. Наздогнавши потерпілого, ОСОБА_4 силоміць провів ОСОБА_5 до АДРЕСА_2, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, бажаючи смерті потерпілого, звалив ОСОБА_5 на землю та з прикладанням значної фізичної сили, цілеспрямовано, наніс потерпілому смертельних ударів ногами у життєво-важливий орган - голову, чим спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у виді вдавленого перелому кісток носу зліва, перелому лобного відростку верхньої щелепи ліворуч, перелому очної частини лобної кістки зліва та решітчастої кістки, травматичного субдурального крововиливу 85-90 мл (крововилив між твердою мозковою оболонкою головного мозку та речовиною головного мозку) на рівні лобних долів, травматичного субарахноїдального крововиливу (крововилив в м'які мозкові оболонки головного мозку) в проекції лобних долів та тім'яної долі праворуч з крововиливами в бокові шлуночки головного мозку, травматичних крововиливах в товщину лівої лобної долі головного мозку, крововиливах в кон'юнктиву лівого ока, крововиливах в м'які тканини в лобній області в середньому відділі зі сторони внутрішньої поверхні з розповсюдженням на шкіру обличчя до низу, восьми садин у лобній області справа, в області верхньої повіки правого ока у внутрішньому відділі, області спинки носа справа, на рівні віток нижньої щелепи справа, в області верхньої губи, в області підборіддя зліва та справа, в області спинки носа ліворуч, в області верхньої повіки лівого ока, в підочній області зліва, на рівні вилочної ділянки ліворуч, синяка в лобній області справа з розповсюдженням на верхні повіки обох очей, на ніс, на підочні ділянки справа та зліва, крововиливах в слизову оболонку верхньої та нижньої губи, які утворилися внаслідок не менше 8 ударів, по механізму «удар-тертя» з прикладанням значної сили і направленням травмуючої дії в область носа та правого ока зліва направо, спереду назад, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, від яких настала смерть ОСОБА_5

При цьому, за викладених обставин, наздоганяючи ОСОБА_5 та після побиття, ОСОБА_4 стріляв у потерпілого зі згаданого револьвера, внаслідок чого спричинив потерпілому рани: у поперековій області зліва на межі з верхньо-внутрішнім квадратом лівої сідниці, в нижніх квадратах лівої сідниці, на внутрішній поверхні правого стегна у верхній третині, на задньо-внутрішній поверхні лівого стегна у верхній третині, підколінної ділянки справа (наскрізне поранення м'яких тканин), з направленням раневих каналів від вищевказаних ран зліва направо, ззаду наперед та дещо до низу, що могли утворитися внаслідок шести пострілів зі знаряддя, спорядженого металевими предметами, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що призводять до короткочасного розладу здоров'я. Окрім цього, ОСОБА_4 за викладених обставин, проводячи силоміць потерпілого до місця злочину, умисно спричинив ОСОБА_5 дев'ять плямистих синяків на внутрішній поверхні правого та лівого плеча в середній та нижній третинах, дев'яти садин на задніх поверхнях правої та лівої гомілок в середніх третинах, поздовжньо розташованих, які утворилися внаслідок стискання тіла пальцями рук і мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Усвідомлюючи наслідки своїх протиправних дій, з метою приховати сліди умисного вбивства та інсценувати незаконне вторгнення потерпілого у двір будинку, ОСОБА_4 зі свідком ОСОБА_7 затягнули непритомного ОСОБА_5 на територію господарства по АДРЕСА_1, а після цього, ОСОБА_4 щоб приховати причетність до злочину переодів одяг.

Таким чином, ОСОБА_4 умисно, протиправно, позбавив життя ОСОБА_5

Крім того, органами досудового слідства ОСОБА_4 було інкриміновано те, що він до 9 липня 2012 року, тобто, до проведення обшуку у його житлі по АДРЕСА_1, без відповідного дозволу, зберігав три рушниці «Сайга 410К» НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, у які незаконно вніс конструктивні зміни, що дають можливість проведення пострілів з розкладеним і складеним прикладом. Викладене кваліфіковано, як незаконне виготовлення та зберігання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, тобто, ОСОБА_4 інкриміновано злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України (в редакції Закону зі змінами від 15 квітня 2008 року).

Суд, провівши судове слідство, допитавши підсудного, свідків та експерта, дослідивши матеріли кримінальної справи та оглянувши у суді речові докази - рушницю «Сайга 410К») вважає, що ОСОБА_4 слід виправдати за ч. 1ст. 263 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року зі змінами), через відсутність у його діях складу інкримінованого злочину.

У касаційних скаргах:

- прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо засудженого ОСОБА_4 та направлення справи на новий судовий розгляд через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особі засудженого. При цьому прокурор вважає необгрунтованою перекваліфікацію дій засудженого з п.п. 4, 7 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України, а також необгрунтованим виправдання ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Оспорюючи необгрунтованість перекваліфікації прокурор посилається на вчинення умисного вбивства з особливою жорстокістю та з хуліганських мотивів, а також вважає, що ОСОБА_4 переробив мисливську рушницю, внаслідок чого вона стала бойовою багатоціольовою гладко-ствольною вогнепальною зброєю. Також прокурор вважає призначене ОСОБА_4 покарання за своїм розміром явно несправедливим внаслідок м'якості. Крім того зазначає, що на допущені недоліки вироку суду першої інстанції апеляційний суд уваги не звернув, чим порушив вимоги ст. 377 КПК України;

- потерпіла ОСОБА_1 просить судові рішення щодо засудженого ОСОБА_4 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд через істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особі засудженого. При цьому наводить доводи, фактично аналогічні доводам касаційної скарги прокурора;

- засуджений ОСОБА_4 у своїй скарзі та доповненнях до неї просить судові рішення щодо нього скасувати, а справу провадженням закрити через відсутність події та складу злочину, посилаючись на те, що інкримінований йому злочин він не вчиняв. Також просить кримінальну справу по факту вбивства ОСОБА_5 направити на нове розслідування. Крім того вказує на те, що слідчі дії проведені з порушенням кримінально-процесуального закону.

Заслухавши доповідача, пояснення потерпілої та її представника, які підтримали касаційну скаргу, захисника------ думку прокурора-----, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а касаційні скарги прокурора та потерпілої підлягають частковому задоволенню.

Доводи засудженого ОСОБА_4 про те, що умисного вбивства потерпілого ОСОБА_5 він не вчиняв, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 398 КПК України 1960 року, до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК України 1960 року щодо однобічності або неповноти досудового і судового слідства та невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, які фактично оскаржуються засудженим у касаційній скарзі. У зв'язку з наведеним, доводи скарги засудженого в цій частині в касаційному порядку перегляду не підлягають, а крім того суперечать матеріалам справи та висновкам суду.

Що ж стосується доводів засудженого про допущені у справі органами досудового слідства порушення кримінально-процесуального закону, то ці порушення не можна визнати істотними та такими, що тягнуть безумовне скасування судових рішень. Тому і в цій частині касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів вважає доводи касаційних скарг прокурора та потерпілої про необгрунтовану перекваліфікацію судом дій ОСОБА_4 з п.п. 4, 7 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України, що потягло неправильне застосування кримінального закону, обгрунтованими.

Згідно з вимогами ст. 323 КПК України 1960 року судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 67 цього Кодексу.

Ці вимоги закону судом першої інстаанції порушені.

Як вбачається із матеріалів справи, суд, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_4 дійшов висновку про те, що вбивство потерпілого ОСОБА_5 він вчинив з мотивів помсти та неприязних стосунків, оскільки незадовго до цього потерпілий, з хуліганських мотивів, пошкодив вікно у будинку ОСОБА_4, кинувши у нього камінь, та те, що органом досудового слідства не доведено умислу ОСОБА_4 на вчинення вбивства з особливою жорстокістю, а потерпілий втратив свідомість після нанесення йому перших тяжких тілесних ушкоджень і не відчував біль у подальшому від ударів та кульових поранень, спричинених ОСОБА_4.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, оскільки судом, хоча й правильно встановлені обставини вчинення вбивства потерпілого, однак не дано належної оцінки висновку судово-медичної експертизи, з якої вбачається, що ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 було заподіяно значну кількість тілесних ушкоджень (не менше 8 ударів лише у голову, 6 пострілів у тіло), належним чином не враховано сам спосіб вчинення вбивства, характер та локалізацію нанесених тілесних ушкоджень, тривалість побиття та те, що всі виявлені чисельні ушкодження у потерпілого були спричинені за його життя.

Так, з показань допитаного у судовому засіданні судово-медичного експерта вбачається, що в момент заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень він міг відчувати значний біль, а з моменту спричинення тяжких тілесних ушкоджень і до настання смерті пройшло приблизно 30 хвилин.

Те, що потерпілий відчував значний біль також підтвердили і свідки, які були очевидцями побиття потерпілого, бо чули як він просив ОСОБА_4 не робити йому боляче та не вбивати, вказували, що постріли ОСОБА_4 здійснював, у тому числі під час переслідування потерпілого, а також з розбігу бив ногою в область голови.

Згідно роз'яснень, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров'я особи», умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (утому числі шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення) страждань.

У п. 11 зазначеної Постанови вказано, що як умисне вбивство вчинене з хуліганських мотивів дії винного кваліфікуються, колеги він позбавляє іншу особу життя внаслідок явної неповаги до суспільства, нехтування загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, а так само без будь-якої причини чи з використанням малозначного приводу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 упродовж короткого періоду часу ногами наносив потерпілому ОСОБА_5 удари у життєво-важливий орган - голову, здійснював у нього постріли, і потерпілий в силу свого стану не міг чинити опір та, залишаючись при свідомості, ймовірно відчував сильний фізичний біль. Тому висновок суду про відсутність кваліфікуючої ознаки в діянні засудженого ОСОБА_4 - «вчинення вбивства з особливою жорстокістю», є непереконливим.

Також непереконливими є і висновки суду про вчинення ОСОБА_4 умисного вбивства з мотивів помсти та неприязних стосунків у зв'язку з дрібними хуліганськими діями самого потерпілого, оскільки умисне вбивство ним було вчинено з малозначного приводу, у присутності свідків та очевидців, демонструвалася груба сила, використовувалася травматична зброя, не реагував на крики як потерпілого, так і очевидців цих подій, намагався приховати це вбивство, перетягнувши тіло потерпілого до власного господарства, тобто такі дії свідчать про явну неповагу до суспільства та грубе нехтування загальнолюдськими правилами співжиття і моралі.

Зазначене дає підстави вважати, що суд першої інстанції не врахував усі фактичні обставини та дійшов передчасного висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 таких кваліфікуючих ознак як «вчинення умисного вбивства з особливою жорстокістю та з хуліганських мотивів».

Стаття 263 КК

На ці обставини апеляційний суд належної уваги не звернув та залишив вирок щодо ОСОБА_4 без зміни, належним чином не навівши у своїй ухвалі відповідних мотивів такого рішення.

У зв'язку з наведеним, постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд, під час якого з урахуванням усіх наведених обставин, у тому числі і доводів касаційних скарг прокурора та потерпілої про наявність в діях ОСОБА_4 ознак умисного вбивства при обтяжуючих обставинах, слід прийняти законне і обгрунтоване рішення.

Також під час нового судового розгляду мають бути перевірені і доводи касаційних скарг прокурора та потерпілої про м'якість покарання й щодо них має бути прийнято рішення залежно від того, у вчиненні якого злочину ОСОБА_4 буде визнано винним та за якою статтею КК будуть кваліфіковані його дії, відповідно до вимог ст. 400 КПК України 1960 року.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу XI «Перехідні положеня» КПК 2012 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Касаційні скарги заступника прокурора Хмельницької області та потерпілої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 8 квітня 2014 року щодо ОСОБА_4 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити раніше обраний - тримання під вартою.

С У Д Д І :

Міщенко С.М. Крещенко А.М. Солодков А.А.