АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/190/15 Справа № 694/1202/14-к Категорія: ч. 3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддів при секретаріОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених: ОСОБА_7

ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів: ОСОБА_9

ОСОБА_10

розглянула відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 , старшого прокурора Звенигородської міжрайонної прокуратури ОСОБА_13 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Жаб`янка Лисянського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимий 11.02.2014 року Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.02.2014 року і остаточно призначено до відбування покарання - 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та житель АДРЕСА_2 , навчався у групі № 9 ДНЗ «Звенигородський ЦППРК», раніше судимий 11.10.2013 року Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік,

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.10.2013 року і остаточно призначено до відбування покарання - 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за те, що 12 березня 2014 року близько 01 години ОСОБА_7 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_8 , повторно, таємно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом безперешкодного відкриття частини вікна, проникли всередину дачного будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_12 , звідки викрали майно, а саме: подовжувач довжиною 3м вартістю 150 грн., кабель до телевізійної антени довжиною 10м. вартістю 100 грн., молоток з дерев`яною ручкою вартістю 30 грн., 1 кг. цвяхів вартістю 13 грн., рубанок по різці деревини вартістю 350 грн., викрутки в кількості 5 шт. вартістю 125 грн., напильники по металу в кількості 3 шт. вартістю 60 грн., зубило по металу вартістю 25 грн., слюсарські ключі в кількості 2 шт. вартістю 60 грн., музичну колонку вартістю 50 грн., чим завдали потерпілій майнової шкоди на загальну суму 963 грн.

На даний вирок подані апеляційні скарги:

- обвинуваченим ОСОБА_8 , який просить вирок районного суду відносно нього змінити, пом`якшивши призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу в сумі 850 грн. або скасувати вирок і ухвалити новий, яким затвердити угоду з потерпілою про примирення. Апелянт, погоджуючись з кваліфікацією його дій, вказує на суворість призначеного йому покарання, внаслідок порушення органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що 04.06.2014 року йому, як неповнолітньому, був призначений державний захисник, який не був при проведенні всіх процесуальних дій з його участю, зокрема 11.06.2014 року при пред`явлені підозри, при допиті в якості підозрюваного. Посилається також на те, що при проведенні даних слідчих дії не була присутня і його законний представник. Стверджує, що підписи захисника та законного представника в протоколі пред`явлення підозри та допиті в якості підозрюваного були проставлені значно пізніше, що є грубим порушенням права неповнолітнього на захист. Саме це, на його думку, стало причиною невірного викладу в протоколі його допиту в якості підозрюваного обставин скоєння злочину, зокрема про те, що саме він запропонував ОСОБА_7 вжити алкогольні напої та скоїти крадіжку. Вказані обставини були викладені ним під впливом працівників міліції з метою допомогти ОСОБА_7 уникнути відповідальності за втягнення неповнолітнього в злочинну діяльність. Зазначає, що дослідження доказів по справі проводилося в спрощеному порядку, про що ні у нього ні у його законного представника не відбиралася розписка, що позбавило його можливості надати правдиві покази про обставини справи, зокрема про його другорядну роль у вчиненні кримінального правопорушення. Вказує про можливість призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, прийнявши до уваги обставини, що пом`якшують його покарання, а саме: визнання вини, співпраця з органами досудового розслідування, щире каяття, добровільне відшкодування спричинених потерпілій ним та ОСОБА_7 збитків, вчинення злочину в неповнолітньому віці та його другорядна роль у його вчиненні. Також стверджує, що судом ще 11.10.2013 року повинно було вирішуватися питання про його звільнення від покарання призначеного попереднім вироком Золотоніського районного суду від 11.10.2013 року;

- законним представником обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_11 , яка просить вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу в сумі 850 грн. або скасувати вирок і ухвалити новий, яким затвердити угоду з потерпілою про примирення. На її думку, судом не вірно встановлено фактичні обставини справи, що в свою чергу вплинуло на неправильне призначення неповнолітньому покарання. Зазначає, що в ході досудового розслідування довірились працівникам міліції, які обіцяли закрити кримінальне провадження у зв`язку з примиренням потерпілої та обвинуваченого, що змусило її сина ОСОБА_8 дати покази про те, що нібито він був організатором вчинення злочину, коли як, в дійсності, повнолітній ОСОБА_7 втягнув неповнолітнього ОСОБА_8 у злочинну діяльність, пригощав його алкогольними напоями та запропонував вчинити крадіжку. Зазначає про те, що в ході досудового розслідування було порушено право неповнолітнього на захист, оскільки при допиті його як підозрюваного вона, як законний представник, та захисник присутні не були, а протокол був підписаний ними пізніше. Вказує на те, що судом проігноровано її прохання про укладення угоди між потерпілою та обвинуваченим про примирення і це питання в судовому засіданні взагалі не розглядалося. Посилається на ті ж самі доводи можливості призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, на які посилається обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі та додає, що вона виховує сина одна, батько помер і син отримує пенсію по втраті годувальника, яка являється головним доходом сім`ї. Крім того стверджує, що ОСОБА_8 вже повинен бути звільнений від призначеного попереднім вироком Золотоніського районного суду покарання;

- захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 , який, погоджуючись з кваліфікацією дій свого підзахисного, просить вирок районного суду відносно ОСОБА_8 змінити, пом`якшивши призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу в сумі 850 грн. або скасувати вирок і ухвалити новий, яким затвердити угоду з потерпілою про примирення. Зазначає, про проведення досудового розслідування та судового розгляду відносно неповнолітнього з суттєвим порушенням права на захист, що виразилось в тому, що не були встановлені суттєві обставини по справі, зокрема про розподіл ролей осіб, які вчинили правопорушення, та без належної оцінки особи ОСОБА_8 , який на момент скоєння злочину був неповнолітнім, відшкодував потерпілій завдані ним збитки, що могло бути підставою для укладення угоди з потерпілою про примирення. Вказує, що 04.06.2014 року органом досудового розслідування для захисту прав неповнолітнього ОСОБА_8 було залучено захисника ОСОБА_11 , з постановою останній ознайомлений не був і фактично був допущений до захисту пізніше, тому 11.06.2014 року пред`явлення неповнолітньому підозри і його допит в якості підозрюваного відбувався за відсутності адвоката та законного представника, що в свою чергу стало причиною невірного викладу в протоколі допиту ОСОБА_8 в якості підозрюваного обставин скоєння злочину, зокрема про те, що останній являвся ініціатором його вчинення. Звертає також увагу на те, що клопотання про обрання запобіжного заходу слідчим вручалося лише неповнолітньому підозрюваному, дані про вручення якого захиснику відсутні, також відсутні дані про вручення захиснику копії ухвали суду від 19.06.2014 року про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 .. Крім того, в протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування не зазначено в який час захиснику надавалась можливість такого доступу та відсутні відмітки про наявність чи відсутність заяв або клопотання сторони захисту, що являється грубим порушенням вимог процесуального законодавства. При цьому слідчим, по закінченню досудового розслідування, не повідомлено адвоката про його закінчення та про необхідність надати наявні докази по справі. Також, по справі не проводилась оцінка викраденого майна у потерпілої, а його вартість була зазначена зі слів останньої і не являється суттєвою про що свідчить виписка з ЄРДР з кваліфікацію діяння за ч.1 ст. 185 КК України. Зазначає також про неповноту судового розгляду, що виразилася в ігноруванні судом бажання потерпілої ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його законного представника укласти угоду про примирення, вказане питання судом залишилося не вирішеним. Інші доводи і посилання захисника ідентичні тим, які викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його представника;

- потерпілою ОСОБА_12 , яка просить вирок суду першої інстанції змінити, пом`якшивши призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу в сумі 850 грн. або скасувати вирок і ухвалити новий, яким затвердити угоду з потерпілою про примирення. Зазначає про те, що оцінка викраденого у неї, в ході скоєння злочину, майна не проводилась, а речі були оцінені як нові, хоча в дійсності їх вартість була незначною і заподіяна шкода їй повністю була відшкодована родичами неповнолітнього ОСОБА_8 . Вказує на бажання укласти угоду про примирення з обвинуваченим і про безпідставне не вирішення зазначеного питання судом першої інстанції. Просить розглядати питання про призначення покарання ОСОБА_8 за попереднім вироком суду поза межами даного кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, які суд визнав доведеними і правильність кваліфікації дій, порушує питання про скасування вироку через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винними та призначити: ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Звенигородського райсуду від 11.02.2014р. і остаточно призначити до відбування покарання, за сукупністю вироків, у виді 4 років позбавлення волі; ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Звенигородського райсуду від 11.10.2013р. і остаточно призначити до відбування покарання, за сукупністю вироків, у виді 4 років позбавлення волі. Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим не в повній мірі враховано, що вони вчинили корисливий злочин з корисливою метою при усвідомленні своїх злочинних дій, скоєний в період іспитового строку.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 в підтримку поданих ними, потерпілою ОСОБА_12 та законним представником ОСОБА_11 апеляційних скарг та про залишення без задоволення апеляційних вимог прокурора, - доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , законного представника ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 , а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, при цьому, не оскаржуючи вирок в апеляційному порядку, просять пом`якшити покарання і ОСОБА_7 , - доводи прокурора про безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого, законного представника, захисника, потерпілої та задоволення в повному обсязі апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні, заслухавши дебати та останнє слово кожного з обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим та грунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Ці роз`яснення суду та пояснення учасників судового розгляду мають бути відображені в усіх засобах фіксування кримінального провадження.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, кримінальна справа щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розглянута судом, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

Згідно журналу судового засідання та звукозапису судового розгляду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнали пред`явлене їм органами досудового розслідування обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України в повному обсязі. Суд, отримавши згоду учасників судового розгляду на розгляд справи у скороченому порядку без дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися, зокрема щодо доведеності винуватості обвинувачених у вчиненні злочину та правильності кваліфікації їх діяння, переконався в добровільності позиції обвинувачених, в тому числі і ОСОБА_8 з цього приводу та роз`яснив їм наслідки такого розгляду справи, зокрема те, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. При цьому, на а.с.п.43 маються заяви обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_12 про бажання розглядати справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, датовані 02.12.2014 року.

Тобто, обов`язкові умови розгляду справи, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Оскільки ОСОБА_8 , законний представник ОСОБА_14 та захисник ОСОБА_9 в апеляційних скаргах, окрім іншого, оскаржують фактичні обставини справи, а колегією суддів апеляційного суду не встановлено порушень розгляду районним судом кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, то їх апеляційні вимоги, в цій частині, до перевірки в апеляційному порядку не підлягають, на чому в засіданні апеляційного суду сторони і не наполягали.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 районний суд достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_7 районний суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про його особу, який по місцю тимчасового проживання характеризується задовільно, раніше судимий за корисливий злочин проти власності та в період іспитового строку знову вчинив злочин, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має двох малолітніх дітей, обставини, що пом`якшують його покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, частково приєднавши, відповідно до ст. 71 КК України, невідбуте покарання за попереднім вироком суду.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, який вчинив злочин будучи неповнолітнім, раніше судимий за корисливий злочин проти власності та в період іспитового строку знову вчинив злочин, за місцем проживання та навчання характеризується негативно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують його покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення злочину в неповнолітньому віці та добровільне відшкодування завданого збитку, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і обґрунтовано призначив обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене ч.3 ст. 185 КК України.

Оскільки обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вчинили новий злочин в період відбування покарання за вироками Золотоніського районного суду Черкаської області від 11.10.2013 року та 11.02.2014 року, тобто в період іспитового строку, суд першої інстанції, на підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного ним за новим вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі та ОСОБА_7 у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і підстав для його подальшого пом`якшення, в тому числі і із застосуванням ст. 69 КК України, не вбачає.

Доводи прокурора щодо погіршення становища ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з призначенням їм більш суворого покарання, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки всі викладені в апеляційній скарзі прокурором обставини в повній мірі були враховані судом першої інстанції, а призначене обвинуваченим покарання відповідає його меті, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника та законного представника про порушення в ході досудового розслідування права неповнолітнього обвинуваченого на захист, зокрема при пред`явленні йому підозри у вчиненні кримінального правопорушення та допиті його в якості підозрюваного, теж не знайшло свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 04.06.2014 року обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про призначення йому захисника за рахунок держави, яке постановою слідчого, цього ж дня, задоволено та доручено Центру з надання безоплатної правової допомоги призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням. Згідно доручення для здійснення захисту за призначенням № 023-0000580, постанови слідчого про залучення захисника, ордера серія ЧК № 004877, датованих 04.06.2014 року, захисником в інтересах неповнолітнього був призначений ОСОБА_15 , який цього ж дня приступив до виконання наданих йому повноважень.11.06.2014 року ОСОБА_8 в присутності законного представника ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_15 допитувався в якості підозрюваного, про що останні підписалися в протоколі даної слідчої дії.

Крім того, про порушення прав неповнолітнього ОСОБА_8 в ході досудового розслідування по справі не заявлялось ні самим обвинуваченим, а ні стороною захисту і тому, перевіривши матеріали кримінального провадження та вивчивши апеляційні доводи з цього приводу, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не підтверджуються доказами.

Доводи сторони захисту про залишення поза увагою судом першої інстанції бажання потерпілої укласти угоду з обвинуваченим про примирення не відповідає фактичним обставинам провадження, оскільки потерпілою ОСОБА_12 суду була надана лише розписка, зі змісту якої вбачається, що остання дає згоду на примирення з обвинуваченим ОСОБА_8 , а угода про примирення потерпілої та обвинуваченого, датована 27 липня 2014 року, була додана лише до апеляційних скарг обвинуваченого, законного представника та захисника, і як слідує з матеріалів провадження, суду першої інстанції вона не надавалася.

Крім того, посилання обвинуваченого ОСОБА_8 , а також його законного представника та захисника про затвердження угоди обвинуваченого з потерпілою в апеляційній інстанції не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки укладення угоди про примирення може ініціюватися після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, являється тяжким. Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Оскільки ОСОБА_8 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, то з ним не може бути укладена угода про примирення з потерпілим.

Посилання обвинуваченого та сторони захисту, що судом, ще до постановлення відносно ОСОБА_8 нового вироку, повинно було вирішуватися питання про його звільнення від покарання, призначеного за вироком Золотоніського районного суду від 11.10.2013 року, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, дійсно ОСОБА_8 було засуджено вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 11.10.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

За змістом ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст. 71, 72 КК України.

Оскільки іспитовий строк призначений ОСОБА_8 за вироком районного суду від 11.10.2013 року мав би закінчитися 11.11.2014 року, однак останній 12.03.2014 року, в період іспитового строку, вчинив нове кримінальне правопорушення, то суд вірно призначив йому покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 його законного представника ОСОБА_11 та захисника адвоката ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_12 , старшого прокурора Звенигородської міжрайонної прокуратури ОСОБА_13 без задоволення.

Дана ухвала може бути оскаржена до Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :