У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_12,
суддів при секретарі ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
за участю прокурора ОСОБА_16
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 10 червня 2015 року матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Харківської області на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 червня 2014 року

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Харкова, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого 03.03.2009 року за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 190 КК України на 7 років позбавлення волі, звільненого 22.09.2011 року умовно-достроково на 7 місяців 3 дні, -

засуджено: за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю цих злочинів ОСОБА_6 остаточно призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов'язки, передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 2500 грн.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8, судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишено без зміни.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 23 січня 2013 року, приблизно 22 год. 53 хв., діючи в групі із засудженим у цьому ж провадженні ОСОБА_8, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та знаходячись біля будинку АДРЕСА_2, вони безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, руками і ногами побили ОСОБА_9 та ОСОБА_10, заподіявши першому потерпілому легкі тілесні ушкодження, а другому - легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад його здоров'я, після чого ОСОБА_6, відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 2191 грн., а потерпілого ОСОБА_9 - на 150 грн. відповідно.

Крім того, 1 листопада 2013 року, приблизно 23 год. 50 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння та знаходячись біля будинку АДРЕСА_3, діючи повторно, шляхом застосування насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров'я, ОСОБА_6 відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_7 на загальну суму 4505 грн.

У касаційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яка призвела до невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину і його особі внаслідок м'якості, посилаючись на необґрунтоване звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України судом першої інстанції, на що не звернув увагу апеляційний суд. Ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 прокурор просить залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про обгрунтованість касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вбачається, що його розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому кваліфікація дій засудженого за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 296 КК України у касаційній скарзі прокурором не оспорюється.

Що ж стосується доводів прокурора про м'якість призначеного засудженому ОСОБА_6 покарання внаслідок необгрунтованого звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що покарання засудженому ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, передбачених, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 296 КК України, на підставі ст. 70 КК України призначено у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, судом першої інстанції враховано як ступінь тяжкості вчинених злочинів, його особу, так і обставини, що пом'якшують покарання, зокрема, повне визнання вини, його щире каяття у вчиненому, часткове відшкодування завданої потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди та позитивну характеристику за місцем його проживання. Враховано судом також і те, що злочин ОСОБА_6 вчинив у стані алкогольного сп'яніння. З таким рішенням суду погодився й апеляційний суд, врахувавши ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, дані про його особу, конкретні обставини справи, а саме народження у нього дитини - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва, де він зазначений батьком дитини. Також враховано те, що на час апеляційного провадження ОСОБА_6 повністю відшкодував заподіяну потерпілим шкоду. Враховано також думку потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_9 про відсутність у них претензій до засудженого, а також позицію потерпілого ОСОБА_7, який безпосередньо подав письмову заяву до апеляційного суду про те, що до ОСОБА_6 він матеріальних та моральний претензій не має, а тому просив не позбавляти його волі.

Отже, з урахуванням усіх вказаних обставин, особи ОСОБА_6 та конкретних обставин провадження, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, визначивши відповідний іспитовий строк та поклавши на нього ряд обов'язків, передбачених ст. 76 КК України.

Тому доводи прокурора про те, що зазначені вище обставини та дані про особу засудженого ОСОБА_6 не є достатніми для звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, бо апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляції прокурора, аналогічні викладеним у касаційній скарзі, та дав на них вичерпну відповідь згідно з вимогами ст. 419 КПК України, прийнявши законне та обґрунтоване рішення.

Оскільки судом апеляційної інстанції порушень вимог кримінального закону, які б тягнули безумовне скасування постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень у кримінальному провадженні не допущено, тому касаційна скарга заступника прокурора Харківської області задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14