УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0011920 від 10 вересня 2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Керч АР Крим, українки, громадянки України, з незакінченою вищою освітою, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої 09.07.2014 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:
У провадження суду обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні надійшов 27.10.2014 року.

Ухвалою суду від 29.10.2014 року у провадженні призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Прокурор вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття провадження, внесення подання про визначення підсудності немає, просить призначити справу до судового розгляду.

В той же час, про розгляд провадження було неодноразово належним чином, згідно положень Глави 11 КПК України, повідомлено обвинувачену, однак до суду остання жодного разу не з`явилася, про поважні причини неявки, регламентовані ст. 138 КПК України, які б були підтвердженні належними та допустими доказами, не повідомила.

Згідно з ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обвинувачена, за період часу, з 26.12.2014 року по 11.03.2015 року, провадженням у своїй справі, що здійснюється Дніпровським районним судом м. Києва, не цікавилася.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тож, враховуючи вищевикладене, ухвалою суду від 11.03.2015 року, постановленою, у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 374 КПК України, виходячи з положень ст.ст. 7, 22, 26 КПК України, визнано за можливе провести підготовче судове засідання у відсутність осіб, що не з`явилися.

Таким чином, суд, заслухавши думку прокурора, перевіривши обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування на відповідність вимогам КПК України та/або закону, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011920 від 10.09.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України складений 30.09.2014 року слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_6 та затверджений 24.10.2014 року прокурором прокуратури Дніпровського району м. Києва ОСОБА_7 (а.п. 3, 5).

При цьому, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить перелік відомостей, які повинен містити останній та перелік документів, що у обов`язковому порядку повинні бути до нього приєднанні слідчим і прокурором.

Так, згідно п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Тобто, дана правова норма, зобов`язує орган досудового розслідування не просто вказати будь-яку адресу проживання обвинуваченого, а достовірну, за якою останній дійсно проживає.

З обвинувального акту слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (на період складання та затвердження обвинувального акту дана територія була уже окупована Російською Федерацією) та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвали суду про примусовий привід обвинуваченої від 13.01.2015 року, 28.01.2015 року, 11.02.2015 року, не виконані, остання доставлена до суду не була.

У підготовчому судовому засідання прокурор, як особа на яку було покладено контроль за виконанням судового рішення про примусовий привід обвинуваченої, пояснив суду, що оперативно-розшуковими заходи при виконанні ухвали суду не було встановлено місце перебування обвинуваченої у даний час, а за вказаним адресами, що містяться в обвинувальному акті вона проживала станом на 11.10.2014 року.

При цьому, суд враховує, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжний захід обвинуваченій взагалі не обирався.

З направлених до суду матеріалів, на виконання судових рішень про примусовий привід, а саме: рапортів ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , пояснень фізичних осіб, вставлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , проживала в період часу з 13.08.2014 року по 11.10.2014 року (орендувала житлове приміщення), де знаходиться остання, на цей час, встановити не вдалося.

Таким чином, на час затвердження прокурором обвинувального акту прокурором 24.10.2014 року, за вказаною в ньому адресою обвинувачена не мешкала.

Направлення ж обвинуваченій судової повістки до АР Крим є неможливим, оскільки в зв`язку із її силовим захопленням та блокуванням усіх об`єктів поштового зв`язку Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" - національного оператора поштового зв`язку, останній з 28 березня 2014 року припинив прийом і доставку пошти в напрямку до Автономної Республіки Крим та м. Севастополь до врегулювання ситуації.

Тобто, суд фактично позбавлений можливості викликати обвинувачену до суду, як за вказаним в обвинувальному акті місцем проживання так і реєстрації.

Тож, суд приходить до переконливого висновку, що у обвинувальному акті відсутні достовірні дані про місце проживання та знаходження обвинуваченої, а прокурором, не дивлячись на неодноразові відкладення підготовчого засідання та застосування приводу, явка останньої у підготовче судове засідання не забезпечена, у зв`язку з чим обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Поряд з цим, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність, адже у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувальний акт, у даному провадженні, містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, однак останній не містить взагалі формулювання обвинувачення відносно будь-якої особи, яке б було викладено після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність (а.п. 3-5).

В той же час, Європейський суд з прав людини у справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі Камасінскі проти Австрії № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, п.52).

За таких умов, суд вважає, що даний обвинувальний акт не відповідає також вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки у ньому взагалі не висунуто/не сформовано обвинувачення у вчиненні відповідного злочину будь-які особі, що унеможливлює судовий розгляд кримінального провадження конкретно саме відносно ОСОБА_5 (без висунення саме їй обвинувачення).

За таких умов, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, підлягають поверненню прокурору, як такі, що не відповідають вимогам закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-2, 7-29, 128, 314-318, 369-372 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування із долученими матеріалами в рамках кримінального провадження № 0011920 від 10 вересня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України повернути прокурору для усунення виявлених судом недоліків та виконання вимог Кримінального процесуального Кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 7-ми днів з дня її оголошення.
Визначити час оголошення повного текст ухвали 09 год. 10 хв. 12 березня 2015 року в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3.

С у д д я : ОСОБА_10 Бірса