Справа № 755/832/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" лютого 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Миколаївської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.01.2013 року вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України, -
в с т а н о в и в:
Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер дій, запропонованих йому невстановленими досудовим слідством особами, які діяли за вказівками ОСОБА_5 , вступив з ними у злочинну змову щодо придбання суб`єкту підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, тобто фіктивного підприємництва.
18.07.2013 року ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: Київ, вул. Зоологічна, 4, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , підписав Договір Про відступлення шляхом купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ Домкраст від 17.07.2013 на купівлю частки в розмірі 100 %, що складає 47 390 гривень 00 копійок в статутному капіталі ТОВ Домкраст учасника товариства ТОВ Домраст ОСОБА_7 , що зареєстровано в реєстрі за № 2784.
В подальшому, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_10 , перебуваючи біля приміщення ПАТ Інтеркредитбанк за адресою: м. Київ вул. Григорія Сковороди, 15/10Б, де їх очікував ОСОБА_5 , отримав від останнього грошову винагороду у розмірі 1600 грн., підписавши при цьому заповнену заяву на відкриття рахунку в банківській установі для ТОВ Домкраст.
Вирок відносно ОСОБА_5 набрав законної сили.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення, ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України, за обставин, встановлених судом.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України, оскільки він своїми умисними діями, вчинив придбання суб`єкту підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності, за попередньою змовою групою осіб.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації, відсутність зв`язків з антигромадськими елементами, раніше судимий, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали та вважає, що міра покарання повинна бути визначена у межах санкцій статті 205 КК України у виді штрафу.

В той же час, суд враховує, що ОСОБА_4 04.01.2013 року вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, тобто вчинив даний злочин (липень 2013 року) в період випробування, порушивши умови звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання від 24 жовтня 2003 р. №7 (із змінами, № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 6 листопада 2009 р.) у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно з ч. 3 ст. 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухвалюючи рішення про їх самостійне виконання.

Тож, суд, на підставі ст. 71 КК України з урахуванням положень ст. 72 КК України, вважає за необхідне, у даному випадку, визначити покарання за сукупністю вироків , остаточно призначивши покарання у виді сукупності невідбутого покарання за попереднім вироком та покарання призначеного даним вироком.

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, не обирався, у ході судового розгляду прокурор клопотань з цього питання не заявляв, тож враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, підстави для його визначення відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України та призначити покарання у виді 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 8500 гривень.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_4 остаточно призначити покарання у виді невідбутої частини покарання за вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 04.01.2013 року у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та покарання за даним вироком у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, які виконувати самостійно.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі відраховувати з моменту привдення вироку до виконання, тобто з дня затримання.

Речові доказиу кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 22.05.2014 року залишити в матеріалах останнього.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1