Ухвала

іменем україни

25 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лагнюка М.М.,

суддів Тельнікової І.Г. та
Франтовської Т.І.,

при секретарі Мельник Г.А.,

розглянувши в судовому засіданні
кримінальне провадження №0000846
щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянки України, уродженки с.
Бонівка

Кременецького району Тернопільської
області,

мешканки с. Веселівка Кременецького
району

Тернопільської області, такої, що
судимості не

мала,

за участю прокурора Вергізової Л.А.,

захисника ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а:

у касаційній скарзі засуджена ставить
вимогу про скасування вказаних судових
рішень та призначення нового розгляду
у суді першої інстанції. Посилається на
неправильне застосування закону
України про кримінальну
відповідальність та істотні порушення
вимог кримінального процесуального
закону.

В обґрунтування своїх вимог засуджена
вказує на відсутність у неї умислу на
позбавлення життя своєї матері, у тому
числі прямого, про що надавала
показання, а також конфліктів,
суперечок та погроз, що підтверджено
свідками, а лише мала на меті вивести
матір з будинку, котра перебувала в
стані алкогольного сп'яніння. Крім
того, звертає увагу на надання матері
першої медичної допомоги, виклик
карети швидкої медичної допомоги, що
підтверджено її чоловіком та
свекрухою. Також, засудженою
зазначається, що апеляційним судом не
взято до уваги її доводи апеляційної
скарги щодо необхідності
перекваліфікації її дій на статтю 119 КК
України та не оцінено показання
свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
тоді як висновки апеляційного суду
суперечать висновкам судово-медичної
експертизи.

Вироком Кременецького районного суду
Тернопільської області від 14 березня
2014 року ОСОБА_1 визнана винуватою та
засуджена за частиною 1 статті 115 КК
України на 7 років позбавлення волі.

Згідно з вироком, ОСОБА_1 визнана
винуватою та засуджена за те, що вона 26
вересня 2013 року о 20 годині 00 хвилин
перебувала за місцем свого проживання
в с. Веселівка Кременецького району
Тернопільської області разом з
чоловіком ОСОБА_7 та лягла відпочивати
в одній із кімнат будинку. О 21 годині у
будинок до ОСОБА_1 зайшла її матір -
ОСОБА_8, яка тимчасово проживала у
літній кухні, що розташована на
території домоволодіння ОСОБА_1, де
ОСОБА_8 покликала свою дочку, ОСОБА_1,
таким чином розбудивши її, і
запропонувала останній розпити
спиртне. ОСОБА_1 це не сподобалось і в
неї виник злочинний умисел,
направлений на вбивство своєї матері
ОСОБА_8

Реалізуючи свій злочинний умисел,
спрямований на протиправне
позбавлення життя ОСОБА_8, 26 вересня 2013
року о 21 години ОСОБА_1, усвідомлюючи
свої дії та керуючи ними, піднялась з
ліжка, підійшла до ОСОБА_8, котра
перебувала в сусідній кімнаті, і двома
руками штовхнула її в спину. Від
поштовху ОСОБА_8 впала обличчям на
дерев'яну підлогу. ОСОБА_1, продовжуючи
свої злочинні дії, перебуваючи біля
ОСОБА_8, яка сиділа на підлозі, руками, а
також ногами, взутими в чоботи,
впродовж 5 хвилин наносила удари по
ребрам і голові потерпілої ОСОБА_8
Потім ОСОБА_1 схопила правою рукою за
волосся ОСОБА_8 і нанесла декілька
ударів головою останньої по дерев'яній
підлозі кімнати. Після цього, ОСОБА_1,
відпустивши волосся ОСОБА_8, продовжила
свої злочинні дії, а саме -
усвідомлюючи, що в результаті цього
може настати смерть останньої, взяла її
своєю правою рукою за верхній одяг,
підняла її тулуб і, застосувавши свою
фізичну силу, різко з прикладенням сили
кинула об підлогу.

Своїми умисними діями ОСОБА_1
спричинила ОСОБА_8 травму голови у виді
просторого крововиливу та забою м'яких
тканин голови; просторого синця на
обличчі із садном і раною на його тлі,
крововиливами в сполучені оболонки
повік та слизові губ з їх ушкодженнями;
перелому спинки носа; синця підборіддя;
травму грудей, у вид чисельних
двобічних по кількох анатомічних
лініях переломів ребер та перелому
грудини з просторими крововиливами в
м'які тканини; забою легень; травму
живота у вигляді часткового
розміжчення печінки; розміжчення брижі
тонкого і товстого кишківника з
ушкодженням листків очеревини та
внутрішньочеревною кровотечею;
крововиливів в м'які тканини; синця та
саден; травму хребта у виді переломів
поперечних відростків 2, 3 , 4-го
поперекових хребців з крововиливами в
м'які тканини; синців правих
передпліччя та стегна, заподіявши
потерпілій смерть.

Ухвалою Апеляційного суду
Тернопільської області від 18 червня 2014
року вирок Кременецького районного
суду Тернопільської області від
14 березня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишено
без зміни.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи
захисника, який підтримав касаційну
скаргу засудженої, прокурора, яка
заперечувала проти задоволення
касаційної скарги та вважала
постановлені у кримінальному
провадженні судові рішення законними
та обґрунтованими, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши
матеріали кримінального провадження,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга засудженої задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як убачається з касаційної скарги
засудженої, нею не заперечується та не
оспорюється подія, яка їй
інкримінується, здійснення поштовху
матері, від чого остання впала на
підлогу обличчям донизу, неодноразове
падіння матері на підлогу, нанесення
нею тілесних ушкоджень потерпілій,
залишення останньої на підлозі, а також
неприязне ставлення її чоловіка до
матері на ґрунті пияцтва останньої.

Що стосується доводів касаційної
скарги засудженої, направлених на
оспорення правової кваліфікації її
дій, то колегія суддів визнає їх
неспроможними з огляду на таке.

Із законодавчого визначення
вбачається, що з суб'єктивної сторони
кримінальне правопорушення,
передбачене статтею 115 КК України,
характеризується умислом, кримінальне
правопорушення, передбачене статтею 119
цього Кодексу, - необережністю, зокрема,
злочинною самовпевненістю або
злочинною недбалістю, а за частиною 2
статті 121 зазначеного Кодексу
заподіяння тілесного ушкодження
здійснюється умисно, а смерть -
необережно.

Зокрема, відповідальність за статтею 115
КК України настає тоді, коли особа
усвідомлює суспільно небезпечний
характер своєї дії чи бездіяльності,
передбачає та бажає настання суспільно
небезпечних наслідків або усвідомлює
суспільно небезпечний характер своєї
дії чи бездіяльності, передбачає
суспільно небезпечні наслідки і хоча
не бажає, але свідомо припускає їх
настання.

Тоді як, питання про умисел вирішується
виходячи із сукупності всіх обставин
вчиненого діяння, зокрема,
враховуються спосіб, знаряддя злочину,
кількість, характер і локалізація
поранень та інших тілесних ушкоджень,
причини припинення злочинних дій,
поведінка винного і потерпілого, що
передувала події, їх стосунки.

Як убачається з матеріалів
кримінального провадження, наявність у
ОСОБА_1 умислу саме на вбивство
потерпілої встановлювалося
дослідженими судом першої інстанції та
перевіреними судом апеляційної
інстанції доказами, зокрема,
показаннями свідків щодо пияцтва
матері, судово-медичного експерта щодо
нанесення тілесних ушкоджень з
прикладенням сили в місці удару без
розриву в часі, виключивши обставини
травмування потерпілої при падінні з
висоти власного зросту та виникнення
переломів ребер при здійсненні масажу
серця з огляду на кількість та місця,
даними, отриманими в результаті
відтворення відеозаписів протоколу
допиту підозрюваної ОСОБА_1, де вона
надавала послідовні свідчення щодо
характеру та послідовності нанесення
нею тілесних ушкоджень потерпілій, та
протоколу проведення слідчого
експерименту за участю ОСОБА_1, під час
якого відтворила обставини скоєного
нею злочину, показала на манекені
послідовність, кількість та
локалізацію нанесених нею ударів по
тілу потерпілої, аудіозаписом
інформації про результати проведення
негласних слідчих дій на підтвердження
нею факту побиття матері та висновками
судово-медичних експертиз.

Наведена сукупність доказів у справі
та обставин у касаційній скарзі
засудженої вказує на те, що ОСОБА_1 на
ґрунті пияцтва потерпілої та ставлення
до неї чоловіка, завдаючи останній
численні удари руками та ногами в її
голову, живіт та груди, які є життєво
важливими органами, що слугувало
розміжченню внутрішніх органів
потерпілої, удари головою та тілом
потерпілої об підлогу з прикладенням
сили, а також її поведінка після
вчиненого, яка допомоги потерпілій не
надала та пішла спати, залишивши
ОСОБА_8 лежати на підлозі, безумовно
свідчить про те, що вона передбачала
наслідки своїх дій та свідомо
допускала настання смерті потерпілої.

Крім того, висновком судово-медичної
експертизи №763/644 від 20 листопада 2013
року встановлено невідповідність в
повній мірі кількість та спосіб
нанесення тілесних ушкоджень
зазначеним засудженою обставинам
події під час проведення з нею слідчого
експерименту та допиту, вказавши на
неможливість отримання потерпілою
всього комплексу травматичних змін при
падінні та розмежувати тілесні
ушкодження, отриманих від падіння, від
тілесних ушкоджень, отриманих
внаслідок нанесення ударів руками та
ногами, що також узгоджується з
висновком судово-медичної експертизи
№644 від 25 жовтня 2013 року, за якою
встановлено причини та передумови
смерті потерпілої.

Тоді як, неможливість експерта
розмежувати спосіб отримання тілесних
ушкоджень за викладених обставин на
кваліфікацію дій не впливає та не
підтверджує відсутність у засудженої
умислу на позбавлення потерпілої
життя.

Погоджуючись з висновком суду першої
інстанції, апеляційний суд взяв до
уваги усі доводи апеляційної скарги
засудженої щодо можливості
перекваліфікації її дій на статтю 119 КК
України, як вбивство, вчинене через
необережність, та звільнення її від
відбування покарання з випробуванням
на підставі статей 75, 76 цього Кодексу,
ствердивши про наявність в її діях
складу кримінального правопорушення,
передбаченого саме частиною 1 статті 115
КК України, та відповідність
призначеного покарання статті 65 цього
Кодексу, сумнівів у чому в колегії
суддів не виникає, як і у тому, що ухвала
апеляційного суду відповідає вимогам
статті 419 КПК України.

Таким чином, у колегії суддів не
викликає сумнівів у правильності
кваліфікації дій засудженої ОСОБА_1, а
відтак - у законності та
обґрунтованості вироку суду першої
інстанції та ухвали суду апеляційної
інстанції.

У зв'язку з чим, касаційна скарга
засудженої задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 433-438, 532 КПК України, колегія
суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Кременецького районного суду
Тернопільської області від 14 березня
2014 року та ухвалу Апеляційного суду
Тернопільської області від 18 червня 2014
року щодо засудженої ОСОБА_1 залишити
без зміни, а її касаційну скаргу - без
задоволення.

Ухвала суду касаційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________

М.М. Лагнюк І.Г. Тельнікова Т.І.
Франтовська