АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБАСТІ
Справа № 11- 626/2008
Головуючий в 1 інстанції - Крапивний
Категорія - 392, 121 ч.1 КК Доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„30„ жовтня 2008 року колегія суддів судової палати в кримінальних
справах апеляційного суду Чернігівської області в складі :

головуючого - Широян Т.А.

суддів - Григор'євої В.Ф., Зенченко
Т.С.

з участю:

прокурора - Сороки Г.В.

засудженого - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляцією прокурора та засудженого ОСОБА_2 на вирок Прилуцького міськрайсуду від 19 серпня 2008 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Носівка, який ніде не працює, проживає
в м. Носівка Чернігівської області по
АДРЕСА_1, раніше судимий :

- 14 квітня 2006
року Носівським райсудом за ст. 186 ч.2, 296 ч.2, 70, 76 , 76 КК України на 2
роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 21 вересня 2006 року цим же
судом за ст. 121 ч.1, 71 КК України на 7
років 6 місяців позбавлення волі

засуджений за ст. 121 ч.1 КК
України на 7 років позбавлення волі;

за ст. 392 КК України - на 6 років
позбавлення волі.

За сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим призначено покарання - 7 років позбавлення волі;

За сукупністю вироків остаточно
ОСОБА_1 призначено покарання 9 років
позбавлення волі.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець с. Машеве Семенівського району
Чернігівської області, який ніде не працює, проживає в с. Машеве Семенівського
району Чернігівської області по АДРЕСА_2, раніше судимий:

- 25 січня 2005
року Семенівським райсудом за ст. 289 ч.
2, 75, 104 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі із звільненням від
відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 10 травня 2006 року цим же судом за ст. за ст. 187 ч.3, 69, 71 КК України на 5 років
3 місяці позбавлення волі

засуджений за ст. 392 КК України на
5 років позбавлення волі.

За сукупністю вироків остаточно
ОСОБА_2 призначено покарання 6 років позбавлення волі.

Стягнуто із засуджених :

- ОСОБА_1 на користь
потерпілого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
відшкодування моральної шкоди
відповідно 1800 та 900 грн.;

-
ОСОБА_2 на користь потерпілих
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди відповідно 200 та 100
грн.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані винними та засуджені за те, що 25 травня 2008 року в приміщенні їдальні Прилуцької виховної колонії ДДУВП в
Чернігівській області, де вони обоє відбували покарання за вироками суду,
умисно вчинили напад на контролерів
даної установи даної установи - прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_3 та старшого сержанта внутрішньої служби потерпілого ОСОБА_4 , в ході якого ОСОБА_1
наніс численні удари руками та ногами в
область голови та інші частини тіла ОСОБА_3, які є тяжкими за ознакою
небезпечності в момент їх спричинення. Він же під час нападу також умисно наніс численні удари в різні частині тіла
потерпілого ОСОБА_4, які за ступенем
тяжкості віднесені до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний
розлад здоров'я.

ОСОБА_2, підтримуючи злочинні
дії ОСОБА_1 , умисно наніс
потерпілому ОСОБА_3 один удар гумовим шлангом, який взяв на кухні їдальні , в область голови.

В апеляціях :

- помічник
прокурора , який приймав участь у справі в суді 1 інстанції, просить вирок
суду щодо засудженого ОСОБА_2 в частині розв'язання цивільного позову змінити,
виключити з рішення суду висновок про
стягнення з нього на користь
потерпілого ОСОБА_4 у відшкодування
моральної шкоди в сумі 100 грн., оскільки матеріалами справи не
доведено, що він своїми діями ніяких фізичних страждань потерпілому ОСОБА_4 не
завдав.

Крім того, порушується питання про зарахування у строк відбування покарання засудженим ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 строк їх тримання під вартою по
даній кримінальній справі, що суд не зробив, зазначивши, що строк відбування
покарання щодо засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 має починатись із часу проголошення вироку.

- засуджений
ОСОБА_2 просить вирок суду щодо нього
скасувати і виправдати його, тому що вина його у нанесенні тілесних ушкоджень
потерпілому ОСОБА_3 спростовується показаннями свідків та висновками
судово-медичної експертизи. У додатку до апеляції засуджений Білик наголошує на порушення на
досудовому слідстві його права на захист,
усунення його від виконання вимог ст. 218 КПК України, на застосування
щодо нього незаконних методів слідства.

- засуджений ОСОБА_1 просить вирок суду щодо нього
скасувати і матеріали справи направити на додаткове розслідування з метою
з'ясування дійсних причин звинувачення його у вчиненні даних злочинів,
посилаючись на те, що він потерпілого ОСОБА_4 не бив. Стверджує, що саме
ОСОБА_4 побив його, а тому він фізично не зміг би нанести таку кількість ударів
потерпілому ОСОБА_4. Вважає, що суд
необґрунтовано не взяв до уваги
показання свідків, не вказуючи яких конкретно. Крім того, вказує на те,
що суд неправильно зазначив у вироку початок строку відбування покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію помічника
прокурора, який приймав участь у справі в суді 1 інстанції, а також частково
підтримав апеляцію засудженого ОСОБА_1 в частині правильності визначення
початку строку відбування покарання, і вважав , що апеляції засудженого ОСОБА_2
в повному обсязі та засудженого ОСОБА_1
в іншій частині не підлягають задоволенню, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає
задоволенню, апеляція засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому
задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи, потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 послідовно як на
досудовому слідстві, так і в судовому засіданні в суді 1 інстанції стверджували, що причиною їх приходу до їдальні виконавчої установи 25
травня 2008 року було повідомлення начальника варти про те, що спрацювала
тривожна сигналізація, що свідчило про
наявність нестабільної ситуації серед засуджених. Коли вони прибули до їдальні,
то несподівано двері відчинились і
ОСОБА_3 отримав удар кулаком в обличчя. ОСОБА_3 стверджував, що перед ним стояв
ОСОБА_1, а тому звинувачувати у цьому будь яких інших осіб у нього підстав не
було. На спроби заспокоїти ОСОБА_1, останній
закликав інших ув'язнених до
бійки. До побиття ОСОБА_3 приєдналось
декілька засуджених, втім ОСОБА_3 упевнено стверджував, що саме ОСОБА_1 наніс
йому 3-4 удари лобом по голові, та
декілька ударі руками та ногами в інші
частини тіла, в тому числі і по голові. Потерпілий ОСОБА_3 також стверджував,
що бачив , як ОСОБА_2 вдарив його гумовим шлангом по голові. Потерпілий
ОСОБА_3, відходячи від натовпу ув'язнених, бачив що серед них був ОСОБА_4. Втім із натовпу він виділив ОСОБА_1,
який наніс декілька ударів по лежачому
на підлозі ОСОБА_4.

Згідно висновків судово-медичної експертизи потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
отримали тілесні ушкодження, виникнення
яких не виключається саме 25 травня 2008
року. Локалізація тілесних ушкоджень відповідає показанням потерпілих.

Про те, що потерпілі прибули до їдальні не за власною ініціативою, а у
зв'язку із спрацьованою тривожною сигналізацією, підтвердили свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є
працівниками даної виправної установи і перебували 25 травня 2008 року на
чергуванні. Крім того, свідок ОСОБА_6 був очевидцем того, як біля їдальні
потерпілий ОСОБА_4 лежав на підлозі, а
засуджений ОСОБА_1 бив його ногами по
тулубу. Бачив, як підводився з підлоги потерпілий ОСОБА_3 із наявними тілесними ушкодженнями.

Засуджені ОСОБА_9, ОСОБА_10, які відбувають
покарання у даній виховній установі, стверджували, що ОСОБА_1 бив потерпілого
ОСОБА_4 , коли той лежав на асфальті. Бачили в руках у засудженого ОСОБА_2
гумовий шланг.

Свідок ОСОБА_11, який також відбуває
покарання у даній виховній установі, бачив, як починався конфлікт між потерпілими та ОСОБА_1, стверджував, що
намагався стримати ОСОБА_1, але той натомість
наказав йому не втручатись і намагався вдарити кулаком.

З місця події було вилучено гумовий шланг, у потерпілих - формений одяг із
слідами пошкодження , а у засудженого ОСОБА_1- його власний одяг із
пошкодженням.

Даних про те, що потерпілі могли
отримати виявлені у них тілесні
ушкодження у іншому місці, або при інших обставинах, матеріалами справи не
встановлено.

Так само не підтверджено доказами
твердження ОСОБА_1 , що бійку у їдальні
спровокував сам потерпілий
ОСОБА_3

Ставити під сумів свідчення потерпілих щодо обставин нападу на них ОСОБА_1
та ОСОБА_2, спричинення їм тілесних ушкоджень саме цими засудженими,
підстав нема. Тим більше, що сам засуджений ОСОБА_1не заперечував, що від його
удару ОСОБА_4 впав на землю і він ще декілька разів вдарив його ногами по
тулубу. Не заперечував, що він також наносив удари по голові потерпілому
ОСОБА_3.

Засуджений ОСОБА_2 також стверджував в судовому засіданні, що наочно
бачив, як ОСОБА_1 наносив удари по
ОСОБА_3.

Оскільки у побитті потерпілих засуджений ОСОБА_2 використовував гумовий
шланг, то для з'ясування можливості
отримання потерпілим ОСОБА_3 тяжких тілесних ушкоджень саме від дії
цього предмету, перед експертами було поставлено відповідне питання, на яке
отримана відповідь, що виявлені у ОСОБА_3 тілесні ушкодження не могли
утворитись від ударів гумовим шлангом.

Але це не є підставою спростування обвинувачення ОСОБА_2 у інкримінованому
йому злочині.

І у ОСОБА_3 , і у ОСОБА_4 А.А.
тілесні ушкодження виникли від дії
твердих тупих предметів.

Виходячи із наведеного, суд правильно встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
вчинили напад на адміністрацію виховної установи, тт. вчинили дії, що
дезорганізують роботу виправної
установи, а ОСОБА_1 також своїми
активними діями під час нападу спричинив потерпілому ОСОБА_3 тяжкі тілесні ушкодження.

Суд ретельно дослідив показання всіх
свідків по справі, потерпілих та засуджених і дав їм об'єктивну оцінку.

Клопотань про виклик інших свідків, які не були допитані судом 1 інстанції,
засуджений ОСОБА_1 не заявляв.

Порушень норм кримінально-процесуального права, які тягнуть за собою
безумовне скасування вироку, по справі не встановлено. Право на захист
засудженого ОСОБА_2 порушено не було. Після закінчення досудового слідства
засуджений ОСОБА_2 у встановленому порядку був ознайомлений із матеріалами
справи, про що був складений відповідний
протокол.

Судом також були перевірені доводи засудженого ОСОБА_2 щодо тиску на нього
з боку працівників виховної установи, які не знайшли свого підтвердження.

Втім судова колегія вважає, що вирок
Прилуцького міськрайсуду щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає зміні в
частині встановлення початку строку
відбування покарання. В порушення вимог ст.338 КПК України суд встановив
засудженим початок строку відбування покарання з 19 серпня 2008 року, тт. з дня
проголошення вироку, не зарахувавши в строк відбування покарання строк їх
перебування під вартою по даній кримінальній справі.

Підлягає також виключення із вироку
рішення суду про стягнення з засудженого ОСОБА_2 на користь потерпілого
ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 100 грн.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2 вчинив лише напад на адміністрацію виправної установи, наніс удар по
голові ОСОБА_3 гумовим шлангом, втім від
цих його дій ніяких наслідків не настало, в тому числі і моральних страждань.

Тому рішення суду про стягнення моральної шкоди є неправильним і в цій
частині вирок суду щодо ОСОБА_2 також підлягає зміні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,
-

У Х В А Л И Л А
:

Апеляції засуджених ОСОБА_2. та
ОСОБА_1 задовольнити частково, а апеляцію помічника прокурора, який
приймав участь у справі -задовольнитиё повністю.

Вирок Прилуцького міськрайсуду від 19 серпня 2008 року щодо ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 змінити, встановити початок строку відбування покарання засудженим 6
ОСОБА_2 - з 26 червня 2008 року, а ОСОБА_1 з 10 червня 2008 року.

Виключити із вироку суду рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 100
грн. Моральної шкоди

У іншій частині цей же вирок суду залишити без змін.

Головуючий

Судді