АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4776/13-к Номер провадження 11-кп/786/16/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 187 КК- Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10

та потерпілих ОСОБА_11 і ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури м. Кременчука, адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 липня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, працюючий, навчається в Кременчуцькому національному університетіім. М. Остроградського, раніше не судимий,-

визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , українець, освіта середня-спеціальна, не одружений, не працюючий, раніше не судимий,-

визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Згідно вироку суду, 02 лютого 2013 року, близько 02 год. 00 хв. біля будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб, здійснили розбійний напад на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров?я потерпілих. А саме, з метою заволодіння майном ОСОБА_9 наніс удари ОСОБА_11 , спричинивши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров?я, у вигляді перелому кісток носу, а ОСОБА_10 наніс удари ОСОБА_12 спричинивши тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоров?я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, закритого перелому кісток спинки носу, перелому передньої стінки лівої гайморової пазухи з переходом на орбіту, численних синців на обличчі. Під час розбійного нападу ОСОБА_9 заволодів гаманцем ОСОБА_12 , в якому знаходились банківські картки потерпілого та 1 долар США, що по курсу НБУ на момент вчинення злочину дорівнює 7,99 грн. Таким чином, в наслідок злочину потерпілому ОСОБА_12 була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 7,99 грн.

По справі вирішено питання речових доказів.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та м?якості призначеного покарання посилаючись на те, що обвинувачені не сприяли розкриттю злочину, вину визнали частково та намагалися уникнути відповідальності, тікаючи з місця вчиненого злочину. Прокурор просить скасувати вирок та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ставиться питання про скасування вироку та закриття кримінального провадження по справі посилаючись на те, що судом безпідставно були відхилені клопотання захисту про дослідження таких доказів, як: протокол допиту потерпілих Також, апелянт зазначає, що висновки суду про те, що обвинувачені вчинили розбійний напад ґрунтуються тільки на показаннях потерпілих. При цьому суд не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_14 про те, що ніяких грошових коштів чи речей у нього не пропало.

Разом з тим, суд не прийняв до уваги свідчень працівника міліції ОСОБА_15 , понятого по справі ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_17 та незмінність і послідовність показань ОСОБА_10 , і ОСОБА_9 ..

При цьому суд у вироку не вказує, чому, при наявності суперечливих доказів, він бере до уваги одні докази та відкидає інші.

Крім того, судом взагалі не надано оцінки тому, чи знав ОСОБА_10 про наявність гаманця у кишені ОСОБА_9 , але при цьому суд стверджує про попередню змову на вчинення злочину.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ставиться питання про зміну вироку та засудження його за ч.1 ст.125 КК України призначивши покарання в межах санкції даної статті з урахуванням пом?якшуючих обставин. Обґрунтування апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 аналогічне обґрунтуванню адвоката ОСОБА_13 . Крім того, судом не надано оцінки тому, чи знав ОСОБА_10 про наявність гаманця в кишені ОСОБА_9 , при цьому суд стверджує, що обвинувачені скоїли злочин за попередньою змовою групою осіб. Також суд у вироку вказує, що обвинувачений ОСОБА_9 перебував на профілактичному обліку в Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері з лютого 2013 року, хоча стороною захисту додано до апеляційної скарги сертифікат на обвинуваченого ОСОБА_9 з Кременчуцького наркологічного диспансеру про те, що він не має наркологічних протипоказань до керування автотранспортом.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_9 25.06.2013.року був повідомлений про підозру за ст.125 КК України, 22.08.2013 року був знову повідомлений про підозру за ч.2 ст.187 КК України, тобто судом не надано належної оцінки, чому замість зміни підозри прокурор повідомив про нову підозру та в кримінальному провадженні ОСОБА_9 являється підозрюваним по двом статтям кримінального кодексу України за одну і ту ж подію.

Апелянт вказує, що обвинувачених під психологічним примусом змусили написати заяву про відмову від захисника та прийняли цю відмову без присутності самого захисника.

Адвокат просить приєднати до матеріалів кримінального провадження копію сертифікату про проходження ОСОБА_9 профілактичного наркологічного огляду та копію посвідчення про проходження медичної підготовки ОСОБА_9 з Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру.

Потерпілі вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, вислухавши доводи апеляцій сторони захисту та сторони обвинувачення, пояснення потерпілих, які підтримали апеляцію прокурора, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляцій колегія суддів вважає, що апеляції адвокатів підлягають до часткового задоволення, а апеляція прокурора не підлягає до задоволення.

За змістом ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , дотримався даних вимог закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження місцевий суд повно і всебічно встановив обставини у цьому провадженні, проаналізував зібрані органом досудового розслідування докази, які перевірив і належним чином оцінив з точки зору їх допустимості і належності, та дійшов до правильного висновку про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Доводи апеляцій сторони захисту про неповноту судового розгляду, яка на думку апелянтів полягає у відхиленні клопотання сторони захисту про дослідження доказів, а саме протоколів допиту потерпілих, є неспроможними, так як відповідно до ст.95 КПК України суд може обґрунтовує свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України.

Твердження сторони захисту про невідповідність вироку суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме не підтвердження висновків суду дослідженими в судовому засіданні доказами, не заслуговують на увагу, так як суд повно і всебічно дослідив всі наявні у провадженні докази та дав їм належну оцінку, зокрема суд прийняв до уваги та положив в основу доведеності винуватості обвинувачених показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які підтвердили про напад на них з метою заволодіння грошима, даними висновків судово-медичних експертиз про наявність у потерпілих тілесних ушкоджень.

Такі їх показання підтверджуються даними протоколу огляду про наявність на місці події розкиданих речей з барсетки потерпілого ОСОБА_12 , показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , які бачили, як обвинувачені перед затриманням нишпорили в речах потерпілого.

Окрім того, гаманець потерпілого ОСОБА_12 , який до нападу знаходився в його барсетці, відповідно до даних протоколу огляду був вилучений з кишені обвинуваченого ОСОБА_9 в кабінеті приміщення Крюківського РВ УМВС

Всі ці досліджені докази, які були перевірені за клопотанням сторони захисту в апеляційній інстанції, беззаперечно підтверджують доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 саме у вчиненні розбійного нападу на потерпілих з метою заволодіння їх майном.

Посилання сторони захисту про не надання судом оцінки тому чи знав або здогадувався ОСОБА_10 про наявність гаманця в кишені ОСОБА_9 є безпідставними, так як судом встановлено, що напад був вчинений з метою заволодіння майном потерпілих з спричиненням потерпілим тілесних ушкоджень, що утворює склад такого злочину як розбій, склад якого утворюється з моменту нападу на потерпілих.

Безпідставними є і доводи сторони захисту про не надання судом оцінки факту можливості випадкового чи незаконного попадання гаманця в кишеню куртки ОСОБА_9 , так як судом дана цим доводам оцінка, зокрема суд, відхиляючи ці доводи, послався на розміри як гаманця так і шапки, а також надав оцінку показанням свідка ОСОБА_15 , працівника міліції, який проводив первинний огляд ОСОБА_9 на наявність заборонених предметів безпосередньо після його затримання та дружини потерпілого ОСОБА_12 , яка бачила гаманець у кишені обвинуваченого ОСОБА_9 при його огляді під час затримання.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а тому доводи сторони захисту про ненадання судом оцінки факту належності у кримінальному провадженні двох повідомлень про підозру, а саме підозра за ст. 125 та підозра ст. 187 КК України, є безпідставною, так в суд розглядав обвинувальний акт, згідно якого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачувались за ч.2 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження 22.08.2013 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України. При цьому ОСОБА_9 відмовився від захисника ОСОБА_19 , який захищав його інтереси, без присутності захисника. Ці обставини є доводами сторони захисту про суттєве порушення права обвинуваченого на захист.

Суд посилаючись на заяву обвинуваченого ОСОБА_9 про самостійність захисту своїх інтересів та необов`язковість участі захисника у даному провадженні дійшов висновку про дотримання органами досудового слідства вимог ч.2 ст. 46 КПК України в частині відмови чи заміни захисника, і колегія судів погоджується з даним висновком, так як він ґрунтується на чинному законодавстві.

Що стосується доводів сторони захисту про порушення органами досудового розслідування вимог чинного законодавства про обов`язковість присутності захисника при відмові особи від захисника, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту в цій частині заслуговують на увагу.

Разом з тим, повідомлення про підозру та відкриття матеріалів кримінального провадження є процесуальними діями, а не доказами по справі, які суд може визнати допустимими чи недопустимими, а тому колегія суддів вважає, що органами досудового розслідування були допущені порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства в частині вимог при відмові чи заміні захисника, але ці порушення не є такими, що могли вплинути на доведеність чи недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 .

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляцій сторони захисту в частині недоведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні обвинуваченим покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, зокрема те, що вчинено тяжкий злочин проти власності та здоров`я людей, дані про особи обвинувачених, які мають молодий вік, раніше не притягувались до кримінальної відповідальності, позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання, ОСОБА_9 працює, а ОСОБА_10 виховувався в неповній сім`ї, та визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , відшкодування шкоди потерпілим в розмірі 1000 гривень кожному.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд безпідставно не визнав обставиною, що пом`якшує покарання каяття обвинувачених, так як вони визнали факт спричинення тілесних ушкоджень, зі слів потерпілого ОСОБА_12 через деякий час приходили в лікарню, просили пробачення та бажали відшкодувати витрати на лікування, просили пробачення і судовому засіданні.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Тому, колегія суддів враховуючи низку вище наведених пом`якшуючі покарання обставин та позитивні дані про особи обвинувачених вважає за можливе призначити покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті Закону, змінивши при цьому вирок суду першої інстанції.

Саме таке покарання призначене обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 буде необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає до задоволення, а апеляції захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.405, 407, 408, 418 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури м. Кременчука залишити без задоволення. Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 липня 2014 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в частині призначеного покарання змінити.

ОСОБА_9 вважати засудженим за ч.2 ст. 187 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна

ОСОБА_10 вважати засудженим за ч.2 ст. 187 КК України та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 рахувати з 25 березня 2015 року взявши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під варту в залі судового засідання.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок місцевого суду набирає чинності з моменту оголошення даної ухвали, але судові рішення по даному кримінальному провадженню можуть бути оскаржені протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим, які перебувають під вартою, в той же строк з моменту отримання копії судового рішення, шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4 .