Справа № 11a-619/2007 р. Головуючий
у 1-ій інстанції - Шумська Н.Л.
Категорія: ст.15,ч.1 ст. 185 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня
2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Леона О.І.

суддів Калиняк О.М.,
Валько Н.М.

з участю
прокурора Малиш Н.С.

захисника
ОСОБА_1

засудженого
ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про
обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України за апеляцією старшого
помічника прокурора Галицького району м. Львова Цьвока Р.В. на вирок Галицького
районного суду м. Львова від 23 квітня 2007 року,

встановила:

Вироком
Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2007 року

ОСОБА_2,

22.06.1985 року
народження, уродженець

м. Львова,
громадянин України, українець,

проживає у м.
АДРЕСА_1

засуджений за
ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України на 1 (один) рік 2 місяці позбавлення волі. В
строк відбуття покарання зараховано час перебування під вартою з 01 січня 2006
року до 05 березня 2007 року.

Запобіжний
захід - підписку про невиїзд до вступу вироку в законну силу залишено
засудженому без зміни.

ОСОБА_2 визнаний винним
у тому, що 31 грудня 2005 року близько 23 год.
30 хв. на вул. Огієнка у м. Львові він, будучи в стані алкогольного
сп'яніння, намагався таємно викрасти з автомобіля марки ВАЗ 2105 номерний знак
НОМЕР_1 майно ОСОБА_3., однак злочину до кінця не довів з причин, що не
залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину.

На вирок
суду старший помічник прокурора Галицького району м. Львова Цьвок Р.В., який
брав участь у розгляді справи, подав апеляцію. Просить вирок скасувати, змінити
засудженому запобіжний захід з підписки про невиїзд на взяття під варту і
справу направити на новий судовий розгляд. В обгрунтування апеляційних доводів
покликається на те, що вирок не відповідає фактичним обставинам справи та
доказам, зібраним під час судового

слідства, а вина
підсудного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, повністю
доведена матеріалами справи. Під час досудового слідства ОСОБА_2 дав показання
про те, що, проходячи повз автомобіль, у нього виникла думка покататись, він
відкрив передні дверцята зі сторони водія; сівши на сидіння, почав розбирати
замок запалювання, витягнув з нього дроти для того, щоб завести автомобіль та
викрасти його. В цей момент до нього підбігли невідомі особи, а через деякий
час і працівники міліції, які доставили його в райвідділ міліції. Суд не врахував
санкції ч.1 ст. 289 КК України, особу засудженого, який неодноразово судимий.
Також суд першої інстанції виніс постанову про зміну засудженому запобіжного
заходу із взяття під варту на підписку про невиїзд. Зазначену постанову
прокурор вважає незаконною, оскільки підстав для зміни запобіжного заходу під
час судового слідства не було, а, навпаки, засуджений під час судового слідства
змінив показання з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений
злочин. Судом не враховано, що під час огляду місця події 01 січня 2006 року в
салоні автомобіля під рульовою рейкою виявлено зламаний пластмасовий кожух та
дроти від замка запалювання, які від'єднанні зі своїх місць. З цього випливає,
що умисел засудженого був спрямований на незаконне заволодіння транспортним
засобом. Факт пошкодження замка запалювання в судових засіданнях підтвердили
потерпілий ОСОБА_3., свідки ОСОБА_4., ОСОБА_5. та працівники міліції, які
затримували засудженого.

Засуджений
ОСОБА_2. заперечив проти апеляції прокурора та пояснив, що дверцята автомобіля
були привідкриті й він сів в автомобіль, щоб щось викрасти.

Заслухавши
доповідь судді, прокурора на підтримку апеляції, пояснення засудженого та його
захисника, які просять вирок залишити без зміни, обговоривши наведені в
апеляції доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляцію слід задоволити частково.

Вирок
суду підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд в суд
першої інстанції, виходячи з наступного.

Викладені
у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що вплинуло
на вирішення питання про винуватість засудженого та на правильність
застосування кримінального закону. Зазначене відповідно до п.2, п.4 ч.1 ст. 367
КК України є підставою для скасування вироку.

ОСОБА_2.
обвинувачувався за ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України, а саме в тому, що 31 грудня
2005 року близько 23 год.
30 хв. на вул. Огієнка у м. Львові він проник в автомобіль ВАЗ 2105
номерний знак НОМЕР_1, належний ОСОБА_3, та шляхом демонтажу замка запалювання
намагався завести автомобіль і заволодіти ним, однак злочину до кінця не довів
з причин, що не залежали вій його волі, оскільки був затриманий працівниками
міліції.

Вироком
суду дії ОСОБА_2. були перекваліфіковані зі ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України на
ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Своє
рішення суд мотивував тим, що на досудовому слідстві й в суді не здобуто
доказів, які б давали підстави для кваліфікації дій засудженого як замаху на
незаконне заволодіння транспортним засобом. При цьому суд виходив з показань
засудженого в судовому засіданні про те, що він проник в автомобіль з метою
перепочити в зв'язку з поганим самопочуттям і викрасти з машини щось цінне.

Покликаючись
на те, що демонтажу чи іншого пошкодження замка запалювання не було; не
були пошкоджені замки
дверцят автомобіля; дроти,
які висіли під
кермом,

працівники
міліції заклали за панель і автомобіль був придатний до використання; в
автомобілі є блокувальний пристрій, який не був пошкоджений і робив неможливими
рух транспортного засобу та вилучення його з володіння власника, суд першої
інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для кваліфікації дій
засудженого за ст. 15, ч.1 ст. 289 КК України.

З таким
висновком суду погодитись не можна, оскільки він зроблений без достатнього
аналізу доказів у справі й не відповідає фактичним обставинам справи, а
викладені у вироку мотиви перекваліфікації дій засудженого є непереконливими.

Так, в
ході досудового слідства потерпілий ОСОБА_3. пояснював, що в результаті замаху
на незаконне заволодіння належним йому автомобілем був пошкоджений замок
передніх дверцят зі сторони водія та пошкоджений замок запалювання (а.с.9,10).

Свідок
ОСОБА_4. (син власника автомобіля ОСОБА_3.) на досудовому слідстві показав, що
затриманий зламав замок запалювання, вирвавши дроти (а.с.11).

Аналогічні
показання дали потерпілий ОСОБА_3. та свідок ОСОБА_4. в судовому засіданні,
пояснивши, що дверцята автомобіля вони залишили закритими; підсудний, напевно,
хотів вкрасти машину, від замка запалювання дроти були від'єнані; були витягнуті
дроти в замку запалювання; з-під руля висіли дроти; в машині був підсудний,
дроти звисали, пластмаса була вирвана (а.с.129-130, 132-133).

Показання
потерпілого ОСОБА_3. та свідка ОСОБА_4 узгоджуються з показаннями свідків -
працівників міліції. Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7., ОСОБА_8 на досудовому слідстві
дали показання про те, що 31 грудня 2005 року близько 23 год. 45 хв. вони
здійснювали патрулювання і на вул. Огієнка у м. Львові побачили автомобіль
марки ВАЗ-2105 номерний знак НОМЕР_1 ТС. Підійшовши до автомобіля, побачили, що
всередині знаходиться хлопець, а дроти запалювання обірвані, крім того був
розбитий кожух проводки. Вони затримали хлопця, який назвався ОСОБА_2 (а.с.13,14,15).

В
судовому засіданні свідок працівник міліції ОСОБА_7., пояснив, що при
затриманні підсудного останній сидів на місці водія, в машині були вирвані
дроти (а.с.136).

Наведені
показання потерпілого та свідків залишилися поза увагою суду і не знайшли своєї
оцінки у вироку, що вплинуло на правильність висновків суду, а відповідно й на
законність та обгрунтованість вироку.

На
досудовому слідстві, будучи допитаним в якості підозрюваного та обвинуваченого,
ОСОБА_2 повністю
визнавав свою вину в інкримінованому злочині та показав, що 31 грудня 2005 року
близько 23 год. 30 хв.
на вул. Огієнка у м. Львові він, будучи в стані алкогольного сп'яніння, побачив
автомобіль марки ВАЗ 2105 і у нього виникла думка покататись. За допомогою
ключів від квартири він відкрив передні дверцята зі сторони водія, сів на місце
водія та почав розбирати замок запалювання, витягнувши з нього дроти для того,
щоб, з'єднавши їх, завести автомобіль та поїхати. Коли він намагався завести
автомобіль, до нього підбігли невідомі та працівники міліції, які його
затримали (а.с.20,27).

В ході судового
слідства підсудний ОСОБА_2 тричі змінював свої показання.

Так, в
судовому засідання 06 квітня 2006 року він показав, що 31 грудня 2005 року
близько 23 год. 30 хв. на вул. Огієнка у м. Львові він курив біля
автомобіля, чекав товариша. До нього під'їхав патруль і його затримали. В салон
автомобіля він не сідав, сидів біля

машини, машину
не рухав. На Новий рік зранку він повинен був іти на роботу, тому не пив
(а.с.67-68).

У
судовому засіданні 15 травня 2006 року ОСОБА_2 дав пояснення
про те, що він підійшов до машини, побачив, що дверцята привідкриті, відкрив їх
і таким чином потрапив в автомобіль. У нього були ключі від квартири. Можливо,
у нього і були наміри на угон автомобіля, але пізніше він відмовився від цього
(а.с.75).

28
листопада 2006 року ОСОБА_2
пояснював суду, що його затримали в машині, він був випивший перед Новим
роком. У нього з собою були ключі від шафи, ними він відкрив машину. Він не
хотів викрадати машину, хотів з машини взяти щось цінне (а.с.86).

Однак
суд першої інстанції залишив поза увагою таку суперечливість показань
засудженого й не дав їм належної оцінки в сукупності з іншими доказами у
справі.

Суперечливими
є показання засудженого, дані ним в судовому засіданні з приводу умислу на
викрадення чужого майна. Так, в судовому засіданні засуджений пояснював
спочатку, що хотів взяти з машини щось цінне (а.с.86 зворот), а потім сказав:
„Я вкрасти хотів, думав, що там буде горілка, шампанське (а.с.93)."

Наведене
поряд з іншими обставинами також ставить під сумнів правильність висновків суду
щодо кваліфікації дій засудженого за ч.1 ст. 185 КК України.

Всупереч
вимогам ст. 334 КПК при наявності
суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, суд у
вироку не зазначив, чому він надав перевагу показанням підсудного в судовому
засіданні, і відкинув показання потерпілого, свідків та самого засудженого на
досудовому слідстві, які повністю збігалися, й в яких засуджений визнавав себе
винним у замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Враховуючи
вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляції
щодо невідповідності вироку обставинам справи. Оскільки невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи вплинула на вирішення питання про
винуватість засудженого та на правильність застосування кримінального закону,
вирок суду підлягає скасуванню, а справа відповідно до апеляційних вимог
поверненню на новий судовий розгляд.

При
розгляді справи суд першої інстанції повинен повно та всебічно дослідити
обставини справи, в разі доведеності вини дати правильну юридичну оцінку діям
винної особи та постановити в справі законне й обґрунтоване судове рішення.

Доводи
апеляції про те, що при постановленні вироку суд не врахував санкції ч.1 ст.
289 КК України та особу засудженого, колегія суддів вважає недоречними, оскільки
вироком суду ОСОБА_2
засуджений за ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України.

Відповідно
до ст. 165 КПК України запобіжний захід скасовується або змінюється, коли
відпаде необхідність у раніше обраному запобіжному заході.

Підстав
для зміни засудженому запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд на
більш суворий - взяття під варту на даній стадії судового розгляду колегія
суддів не вбачає.

Керуючись
ст.ст. 365, 366, п.2, п.4 ч.1 ст. 367, ст.ст. 369, 371 КПК України, колегія
суддів

ухвалила :

Апеляцію
старшого помічника прокурора Галицького району м. Львова Цьвока Р.В.
задоволити частково.

Вирок
Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2007 року щодо ОСОБА_2
скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому
складі суду.

Запобіжний
захід засудженому ОСОБА_2 залишити підписку про невиїзд.