Справа № 629/4827/14-к
Номер провадження 1-кп/629/436/14
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.12.2014 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова Харківської області обвинувальний акт, внесений в ЄДРДР за № 0002002 від 09.09.2014 року, у відношенні:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Царедарівка Лозівського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, холостого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відносно якого внесено заставу,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, внесеному в ЄДРДР за № 0002002 від 09.09.2014 року.
Ухвалою судді вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.
Вислухавши думку прокурора, представника потерпілого, які вважали можливим на підставі обвинувального акта призначити судовий розгляд, обвинуваченого та його захисника, які вважали наявними підстави для повергнення обвинувального акта прокурору, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору, виходячи з наступного.
Імперативними приписами чинного законодавства закріплено, що:
- у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. (ст.91 КПК);
- обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК, у суді, за загальним правилом покладено на прокурора (ст.92 КПК);
- державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (п.3 ч.1 ст.3 КПК);
- обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п.13 ч.1 ст.3 КПК);
- обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (ч.4 ст.110 КПК);
- обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію злочину з посиланням на положення Закону і статті (частини статті) КК України та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст.291 КПК);
- законність і забезпечення права на захист є загальними засадами судочинства та кримінального провадження зокрема (ч.2 ст.63, п.п. 1, 6 ч.3 ст.129 Коституції, п.2 ч.1 ст.7 КПК);
- законність забезпечується у тому числі тим, що прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч.2 ст.9 КПК);
- право на захист забезпечується зокрема тим, що обвинувачений має право знати у вчиненні якого злочину його обвинувачують (п.1 ч.2 ст.42 КПК);
- право на справедливий суд забезпечується у тому числі тим, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право зокрема бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього (п. «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Таким чином, обвинувачення повинно бути конкретним і зрозумілим, фактичні обставини повинні чітко узгоджуватись із правовою кваліфікацією та сформульованим обвинуваченням, оскільки в іншому випадку обвинувачений позбавляється права знати у чому він обвинувачується.
В обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0002002 вказано, що ОСОБА_4 раніше засуджений 03.04.2013 року за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України на 3 роки, якому 07.11.2014 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченому ч. З ст. 185 КК України, скоєному ним за наступних обставин: « ОСОБА_4 15 вересня 2014 року о 5 годині 45 хвилин за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які, за відведеними їм ОСОБА_9 ролями, спостерігали за оточуючою обстановкою (матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження), знаходився біля супермаркету АТБ по вул. Вердовського, 2/1 в м. Лозова Харківської області, де побачив автомобіль SUBARU TRIBECA д.н. НОМЕР_1 . ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисного мотиву, з метою наживи, з використанням безпорадного стану потерпілого ОСОБА_10 , який спав в автомобілі, таємно з салону автомобіля викрав барсетку вартістю 387 грн., в якій знаходився гаманець вартістю 96 грн. і грошові кошти в сумі 97 тис. 700 грн. Після скоєння злочину ОСОБА_9 з місця пригоди зник та викраденим розпорядився на свій розсуд заподіявши потерпілому ОСОБА_10 значну матеріальну шкоду на загальну суму 98 тис. 183 грн. Своїми умисними діями ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч. З ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), скоєна за попередньою змовою групою осіб, що завдала значної шкоди потерпілому».
Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Прокурором та слідчим прізвище обвинуваченого в обвинувальному акті в анкетних відомостях обвинуваченого, при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, правовій кваліфікації кримінального правопорушення зазначається як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_9 .
Згідно п. 5, 6 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.
Суттєвими порушеннями при складанні обвинувального акта є, зокрема, такі порушення вимог КПК, які виключають можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі з урахуванням такого обвинувального акта. Зокрема, такі порушення мають місце у випадках, коли в обвинувальному акті містяться положення, що суперечать одне одному; обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, є неконкретним.
Згідно до положень ст. 337 ч. 1 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків передбачених цією статтею.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі "Абрамян проти Росії" від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі "Камасінскі проти Австрії", № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції" (ВП), № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня (2000) р. у справі "Матточіа проти Італії", № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі "І.Н. та інші проти Австрії" № 42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі "Даллос проти Угорщини", 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права - обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п. 54, а також "Даллас проти Угорщини" п. 47).
Так, у відповідності до положень п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Обвинувальний акт в порушення ст. 291 вказаного Кодексу не містить повного викладу фактичних обставин справи щодо події кримінального правопорушення, форми вини, мотиву та способу вчинення злочину, тобто не містить конкретного формулювання обвинувачення, від якого має захищатися обвинувачений.
З тексту обвинувального акту вбачається лише наявність викладу певних обставин, а не фактичних обставин кримінальних правопорушень, так як не розписані всі складові кримінального правопорушення.
ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 3 ст. 185 КК України у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому. Однак обвинувальний акт містить лише твердження, що «за попередньою змовою ОСОБА_4 з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які за відведеними ним ролями спостерігали за оточуючою обстановкою, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, знаходився біля супермаркету АТБ по вул. Вердовського, 2/1 в м. Лозова Харківської області, де побачив автомобіль SUBARU TRIBECA д.н. НОМЕР_1 ». При викладені деталей вчинення крадіжки прокурор та слідчий не вказують на обставини, що свідчать про наявність єдиного умисла у групи осіб, попередньої змови у групи осіб, в тому числі і ОСОБА_4 , направленого на вчинення саме злочину - таємного викрадення чужого майна, а не факту знаходження біля супермаркету АТБ.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 217 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.
Обвинувальний висновок прокурором та слідчим складений лише у відношенні ОСОБА_4 , проте в ньому зазначені конкретні прізвища осіб - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким в даному обвинувальному акті не інкрімінюється вчинення злочину. Авторами висновку не вказано правову підставу, за якою вони зазначають конкретних осіб та вважають встановленим вчинення ними даного злочину.
Крім того, мотив є самостійною психологічною ознакою суб`єктивної сторони, однак є взаємозалежним з метою, взаємопов`язаний з нею, мотив і мета лише у своїй єдності можуть дати повне уявлення про спрямованість поведінки особи, наприклад, корисливий мотив і корислива мета в таких злочинах, як крадіжка,
Однак прокурором в обвинувальному акті вказано, що обвинувачений вчинив злочин «з метою наживи» і при цьому з «корисного», а не корисливого мотиву, що суперечить одне одному.
Також з формулювання обвинувачення не вбачається, з салону якого саме автомобіля ОСОБА_4 викрав барсетку з гаманцем та грошовими коштами, не зазначено автором і час вчинення самої крадіжки.
В обвинувальному акті лише зазначено, що « ОСОБА_4 15.09.2014 року о 05-45 год. за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходився біля супермаркету АТБ по вул. Вердовського, 2/1 в м. Лозова Харківської області, де побачив автомобіль SUBARU TRIBECA д.н. НОМЕР_1 .» При цьому не вказано, кому належав цей автомобіль, чи під керуванням кого перебував; чи в цьому автомобілі знаходився і спав потерпілий ОСОБА_10 чи в якомусь іншому автомобілі; у який саме час встановлено вчинення крадіжки, а не факту знаходження ОСОБА_4 біля супермаркету АТБ, де він побачив автомобіль SUBARU TRIBECA д.н. НОМЕР_1 .
Не зазначено, у який спосіб, як саме ОСОБА_4 потрапив до салону автомобіля для вчинення крадіжки, через незачинені дверцята чи шляхом взлому замків, розбиття вікна, тощо.
Суд враховує, що кримінальний процесуальний закон дає право прокурору змінити обвинувачення в суді, однак цей закон визначає саме право прокурора, а не його обов`язок. Прокурор може не виявити бажання скористатися цим правом.
Крім того, відсутність конкретного формулювання обвинувачення суперечить вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, є порушенням права обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) та обмежує гарантоване право обвинуваченого на захист вже на момент отримання ним копії обвинувального акту.
Також суд зазначає, що у відповідності до ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який згідно ч. 2 ст. 109 КПК України повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому в ньому обов`язково повинні міститися в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування.
Отже за статтею 291 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною, додатком до обвинувального акту.
Реєстр доданий до обвинувального акту, не містить відомостей про здійснення всіх процесуальних дій й часу їх проведення, прийнятих процесуальних рішень та їх реквізитів. При цьому, всупереч вимогам КПК України, внесення відомостей до реєстру здійснено без дотримання вимог ч. 2 ст. 190 КПК України без чіткого розмежування в реєстрі відповідної процесуальної дії або прийнятого процесуального рішення в тій певній послідовності, що встановлений в КПК України.
Між тим, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні відомості про проведення таких процесуальних дій, як повідомлення підозрюваного, обвинуваченого про процесуальні права та обов`язки та вручення йому про це відповідних пам`яток (ст. 42 КПК України), надання копій обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченому; всі й повні дані найменування та часу проведення процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вноситься слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно реєстру ОСОБА_4 лише повідомили про сам факт зміни раніше повідомленої підозри за ч. 3 ст. 185 КК України.
Також в реєстрі вказано: про наявність висновку дактилоскопічної експертизи № 135 від 19.09.2014 року, однак не вказано про ознайомлення з нею підозрюваного; про повідомлення 07.11.2014 року та 10.11.2014 року про призначення дактилоскопічної експертизи та товарознавчої експертизи, однак не вказано про надання чи ненадання висновків експертизи, ознайомлення з результатом проведення експертиз підозрюваного.
В реєстрі відсутні відомості про призначення в ході досудового розслідування прокурора, кого саме.
Згідно ч. 1 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Наданий реєстр не містить повідомлення ОСОБА_4 , його захисника про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, даних про ознайомлення обвинуваченого, захисника з матеріалами досудового розслідування. Відсутні дані про факт відкриття матеріалів кожною стороною протилежній стороні по закінченні досудового розслідування та письмового підтвердження факту надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів (ст. 290 КПК).
Реєстр не містить відомостей про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань дати та часу повідомлення ОСОБА_4 про підозру за ч. 3 ст. 185 КК України, що не може свідчити про виконання вимог ст. 278 КПК України.
Згідно ч. 3 ст. 283 КПК України, відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Однак, всупереч вимог ч. 3 ст. 283 КПК України реєстр не містить даних про внесення прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закінчення досудового розслідування, що свідчить про недодержання прокурором положень щодо форми закінчення досудового розслідування, як обов`язкової стадії кримінального провадження.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору.
Керуючись ст. 314 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, внесений в ЄДРДР за № 0002002 від 09.09.2014 року - повернути Лозівському міжрайонному прокурору Харківської області.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1