У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Коротких О.А. і Федченка О.С.,

за участю прокурора

Кривов'яза Я.І.

та засуджених

ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_3. і
ОСОБА_4

розглянула
у судовому засіданні в м. Києві 4
листопада 2008 року справу за касаційними скаргами захисника ОСОБА_5,
засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на постановлений щодо цих
засуджених вирок апеляційного суду.

За вироком апеляційного суду Хмельницької
області від 20 травня 2008 року засуджені:

ОСОБА_2, 1971 р. народження,
громадянин України, судимий:
18.06.1993 року за ч. 2 ст. 206, п. «в» ст. 240, ч.2 ст. 141 КК
України на 4 роки позбавлення волі;
29.01.2001 року за ч.1 ст. 101, ст. 100 КК України на 2 роки
позбавлення волі;
05.11.2003 року за ч. 3 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України на 1 рік
позбавлення волі; 08.07.2005
року за ч.1 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі із звільненням від
відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та з
встановленням іспитового строку на 1 рік. 25.07.2006 року звільнений від
покарання по закінченню іспитового строку,

за ст. 257 КК України на 7 років позбавлення
волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.1 ст. 14 та ч.4 ст. 187
КК України із застосуванням ст. 68 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення
волі із конфіскацією всього належного йому майна; за ст. 348 КК України на 9
років позбавлення волі; за ч.2 ст. 342 КК України на 1 рік позбавлення волі; за
ч.1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів суд визначив ОСОБА_2. остаточне покарання у виді
позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна;

ОСОБА_1, 1969 р. народження,
громадянин України, судимий:
19.04.1994 року за ч. 3 ст. 81, ч.1 ст. 89 КК України на 2 роки
позбавлення волі; 14.03.1995 року за
ч. 2 ст. 140, ст. 17 та ч.2 ст. 140 КК України на 7 років позбавлення
волі; 07.06.2002 року за ч. 3 ст. 140,
ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 188-1, ч. 2 ст. 86 КК України на 6 років 6 місяців
позбавлення волі; 26.12.2003 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 142, ч.2 ст. 86
КК Україні на 6 років 8 місяців позбавлення волі. 23.01.2006 р невідбута
частина покарання замінена на обмеження волі строком на 2 роки 1 місяць і 11
днів. 28.07.2006 р. звільнений умовно-достроково від відбування покарання на
1 рік 6 місяців 24 дні,

за ст.
257 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому
майна; за ч.1 ст. 14 та ч.4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 68 КК
України на 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього належного
йому майна; за ст. 348 КК України на 9 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 342
КК України на 1 рік позбавлення волі; за ч.1 ст. 263 КК України на 2 роки
позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів суд визначив ОСОБА_1. покарання - 9 років позбавлення волі
з конфіскацією всього належного йому майна, а згідно ст. 71 КК України за
сукупністю вироків суд призначив ОСОБА_1. остаточне покарання у виді
позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією всього належного
йому майна;

ОСОБА_3, 1949 р. народження,
громадянин України, судимий:
22.07.1966 року за ч. 2 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК України на 1 рік
позбавлення волі; 14.11.1967 року за ч. 2 ст. 81, ч.2 ст. 140, ч.1 ст. 193 КК
України на 5 років позбавлення волі; 28.11.1974 року за ч. 2 ст. 81 КК
України на 4 роки позбавлення волі; 23.03.1982 року за ч. 2 ст. 81 КК України
на 6 років позбавлення волі; 15.05.1995 року за ч. 4 ст. 140 КК України на 7
років позбавлення волі; 25.03.2003
року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. Звільнений з
місць позбавлення волі 10.02.2006 року після відбуття покарання,

за ст. 257 КК України на 5 років позбавлення
волі з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.1 ст. 14 та ч.4 ст. 187
КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі із
конфіскацією всього належного йому майна; за ч.2 ст. 342 КК України на 1 рік
позбавлення волі; за ч.1 ст. 263 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів суд визначив ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна;

ОСОБА_4, 1980 р. народження,
громадянин України, судимий:
23.06.1998 року за ч. 2 ст. 140 ч. 3 ст. 186, ч.1 ст. 213 КК України
на 3 роки позбавлення волі умовно згідно ст. 45 КК України; 14.05.1999 року
за ч. 2 ст. 140 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі; 30.04.2004
року за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки 10 місяців позбавлення волі.
Звільнений 21.09.2005 року з місць позбавлення волі умовно-достроково на 1
рік 7 днів,

за ст.
257 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому
майна; за ч.1 ст. 14 та ч.4 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК
України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;
за ч.1 ст. 263 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів суд визначив ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна.

За ч.2 ст. 342 КК України суд постановив ОСОБА_4
виправдати за відсутністю в його діях складу злочину.

На відшкодування заподіяної моральної шкоди суд
постановив стягнути із засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2, солідарно, на користь
потерпілого ОСОБА_6. - 20 000 грн., на користь потерпілого ОСОБА_7 - 10 000
грн.

Крім того, суд вирішив стягнути із засуджених ОСОБА_1. та
ОСОБА_2, солідарно, на користь Полонського РВ УМВСУ у Хмельницькій області 2
812 грн. 95 коп. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 323 грн. 64
коп. на користь Хмельницької обласної лікарні на відшкодування витрат на
стаціонарне лікування потерпілого.

Суд визнав винуватими ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 у тому, що вони в жовтні 2006 року організували озброєну банду з метою
вчинення розбійних нападів.

Зокрема, як зазначив суд у вироку, засуджені домовились
про напад на підприємця м. Полонне Хмельницької області - потерпілого ОСОБА_8 З
цією метою ОСОБА_2, з придбаної у 2002 році мисливської рушниці «ТОЗ - БМ»,
виготовив обріз, кобуру для нього, заготовив мисливські набої, а також
виготовив із спортивних шапок чотири маски для маскування під час вчинення
злочину. Засуджений ОСОБА_1. придбав автомобіль «Москвич- 412», на якому було
встановлено обладнання для економії палива та прискорення руху, та підготував
металеву і дерев'яну палиці. ОСОБА_4. заготовив клейку стрічку для застосування
при подоланні опору потерпілого. Засуджені розробили план нападу, згідно якого
ОСОБА_9, як особа старшого віку, мав попросити мешканців будинку відкрити
вхідні двері. Надалі, після проникнення в помешкання інших засуджених зі зброєю
та палицями для безпосереднього вчинення нападу, він повинен був спостерігати
за обстановкою і попередити про небезпеку. 20 жовтня 2006 року, засуджені
ОСОБА_1.,ОСОБА_2,ОСОБА_3 та ОСОБА_4. на указаному автомобілі, близько 1 години
ночі, прибули у м. Полонне. Зупинившись на безпечній відстані від помешкання
потерпілого, який проживав на АДРЕСА_1, ОСОБА_1.,ОСОБА_2 та ОСОБА_4. підходили
до будинку, розвідуючи розташування та обстановку. Біля 9 години ранку, з метою
вчинення розбійного нападу на житло ОСОБА_8, засуджені на автомобілі
попрямували до його будинку. Але, після повороту на вул. Низьку, їх автомобіль
зупинив працівник патрульної служби Полонського РВ УМВС потерпілий ОСОБА_6 Під
час перевірки документів у ОСОБА_1., який керував автомобілем, та вмісту
багажника засуджений ОСОБА_4. вихопив з багажника автомобіля сумку і з місця
події утік.ОСОБА_2 із зарядженим обрізом вийшов з автомобіля і націлив його на
ОСОБА_6. та на іншого працівника міліції - потерпілого ОСОБА_7, який прийшов на
допомогу ОСОБА_6. Цією ситуацією скориставсяОСОБА_3 і, недивлячись на вимогу
ОСОБА_6. пройти до службового автомобіля, залишив автомобіль під керуванням
ОСОБА_1. і почав тікати. В цей час, погрожуючи обрізом,ОСОБА_2 вимагав від
ОСОБА_6. повернення документів та не перешкоджати їх від'їзду і, посягаючи на
життя працівників міліції, він вистрілив у напрямку потерпілих, які змушені
були сховатись за службовий автомобіль. Уникаючи затримання, ОСОБА_1. таОСОБА_2
намагались втекти з місця події на автомобілі. При цьому,ОСОБА_2, посягаючи на
життя працівників міліції, декілька раз вистрілив по службовому автомобілю, але
у потерпілих не влучив і лише пошкодив автомобіль, у якому вони перебували. Коли
працівники міліції зуміли перекрити рух автомобілю «Москвич - 412» і намагались
затримати засуджених,ОСОБА_3 чинив їм опір. Засуджений ОСОБА_1., перехопивши
обріз у ОСОБА_2, вистрілив у ОСОБА_6., але потерпілий зумів відбити дуло обрізу
і в результаті пострілу йому уламками скла автомобіля було поранено око. В
результаті, за винятком ОСОБА_4, засуджені ОСОБА_1.,ОСОБА_2 таОСОБА_3 були
затримані.

У касаційних скаргах та доповненнях до них:

захисник ОСОБА_5, посилаючись на непричетність ОСОБА_4 до
вчинення указаних у вироку злочинів і на те, що свої висновки про доведеність
винуватості ОСОБА_4 у їх вчиненні суд зробив на підставі припущень органів
досудового слідства та неправомірно здобутих доказах, просить вирок щодо нього
скасувати, а провадження по справі закрити.

Аналогічного змісту прохання містяться у скарзі та
доповненнях до неї засудженого ОСОБА_4 з посиланнями на безпідставність його
засудження за злочини, які він не вчиняв;

засуджений ОСОБА_1., як видно із змісту його скарги та
доповнень до неї, визнаючи правильність його засудження за ч. 2 ст. 342 КК
України, просить перевірити законність та обґрунтованість вироку в решті,
посилаючись на те, що інших злочинів він не вчиняв. На його думку висновки суду
мотивовані неправдивими показаннями потерпілих ОСОБА_6. та ОСОБА_7 та іншими
сфабрикованими під час досудового слідства доказами;

засудженийОСОБА_2 теж вважає себе безпідставно засудженим
за злочини, яких він не скоїв. Висновки про його винуватість також зроблено на
підставі припущень органів досудового слідства, які не відповідають фактичним
обставинам. На думку засудженого у виникненні збройної сутички винуваті
працівники міліції, які своїми діями спровокували її;

засудженийОСОБА_3, як видно із змісту його скарги,
просить перевірити законність постановленого щодо нього вироку, оскільки теж
вважає себе невинуватим у вчиненні тих злочинів, які зазначені у вироку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених ОСОБА_1.,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які підтримали свої скарги, висновок прокурора про
відсутність підстав для задоволення касаційних скарг засуджених ОСОБА_1. та
ОСОБА_2 і необхідність часткового задоволення скарг щодо засуджених ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 - скасування вироку із закриттям провадження по справі у частині їх
засудження за ч. 1 ст. 263 КК України у зв'язку з відсутністю в їх діях складу
цього злочину, перевіривши матеріали справи та обговоривши викладені у
касаційних скаргах та доповненнях до них доводи, колегія суддів вважає, що
касаційні скарги захисника і засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню.

Викладені у вироку
висновки суду першої інстанції стосовно винуватості засуджених ОСОБА_1.,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні ними готування розбійного нападу та
неправомірних дій щодо працівників правоохоронних органів відповідають
дослідженим у судовому засіданні доказам.

ЗасудженийОСОБА_2 не заперечував у судовому засіданні
того, що він з обрізу стріляв у сторону працівників міліції, коли ті зупинили
автомобіль, у якому він перебував разом з іншими засудженими, і почали
перевіряти документи, автомобіль.

Потерпілий ОСОБА_6 показав суду, що коли він перевіряв
документи у ОСОБА_1., який керував автомобілем «Москвич - 412», першим з обрізу
почав стріляти у нього та його напарника ОСОБА_7 засудженийОСОБА_2, у зв'язку з
чим вони змушені були заховатись за службовий автомобіль. Під час рухуОСОБА_2
продовжував по них стріляти, оскільки вони переслідували автомобіль, в якому
знаходились засуджені. При цьому, вони, потерпілі, також стріляли по колесах
«Москвича - 412». При безпосередньому затримання, коли їм вдалось зупинити
автомобіль засуджених, ОСОБА_1. теж стріляв по ньому, але він встиг вибити
обріз з рук засудженого, отримавши при цьому ушкодження ока.

Про наявність у потерпілого ОСОБА_6. тілесних ушкоджень,
зокрема, пошкодження ока, свідчать дані висновку судово-медичної експертизи.

Потерпілий ОСОБА_7 також підтвердив суду, що по них
першим стрілявОСОБА_2, а при затриманні ОСОБА_1. стріляв у ОСОБА_6., але той
встиг перехопити обріз.

Про те, що на початку інцидентуОСОБА_2 стріляв у
працівників міліції свідчать і показання випадкових очевидців подій ОСОБА_10.,
ОСОБА_11.

Свідок ОСОБА_13 показав суду, що засудженийОСОБА_3 при
затриманні чинив опір.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів показання перелічених
потерпілих та свідків по справі не було встановлено.

Дані висновку криміналістичної експертизи указують, що на
пошкодженнях лобового скла службового автомобіля виявлено сліди пострілів у
вигляді слідів металізації свинцю.

Про можливість походження від ОСОБА_1. потожирових
виділень, виявлених на рукоятці обрізу, свідчать дані судово-імунологічної
експертизи.

Таким чином, приймаючи до уваги ці та інші досліджені
судом і наведені у вироку докази, колегія суддів вважає, що з урахуванням
встановлених по справі обставин затримання працівниками міліції автомобіля, в
якому знаходились засуджені, та оцінюючи наступні події, під час якихОСОБА_2,
ОСОБА_1. іОСОБА_3 чинили працівникам міліції опір, аОСОБА_2 і ОСОБА_1. з обрізу
стріляли по них, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про
те, щоОСОБА_2 і ОСОБА_1. вчинили замах на вбивство працівників правоохоронних
органів у зв'язку з їх правомірними діями, пов'язаними з виконанням своїх
службових обов'язків, і правильно кваліфікував дії ОСОБА_2, ОСОБА_1. і ОСОБА_3 за ч.2 ст. 342 КК
України та ОСОБА_2 і ОСОБА_1. за ст. 348 КК України.

У зв'язку з цим посилання у скаргах ОСОБА_1. на його
непричетність до стрільби по працівникам міліції, та посилання ОСОБА_2 про
неправомірність поведінки працівників міліції і відсутність у нього намірів
позбавляти життя потерпілих, колегія суддів роцінює як безпідставні і такі, що
суперечать встановленим по справі фактичним обставинам.

В частині готування розбійного нападу, колегія суддів
вважає обґрунтованим рішення суду про визнання за достовірні показання
засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які вони неодноразово давали
у ході досудового слідства, в тому числі у присутності захисників, про
наявність між ними домовленості щодо вчинення розбійного нападу на одного із
підприємців м. Полонне і придбання з цією метою автомобіля «Москвич - 412»,
виготовлення обрізу, масок, приготування інших засобів застосування впливу на
потерпілого, розподіл обов'язків під час безпосереднього нападу на потерпілого.

Об'єктивним підтвердженням достовірності цих показань
засуджених є сукупність інших досліджених судом доказів.

Зокрема, як встановлено по справі, засуджених затримали у
м. Полонне у той час, коли вони рухались по вулиці в напрямку помешкання
потерпілого.

Дані протоколів відповідних слідчих дій свідчать про те,
що при затриманні засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2 та ОСОБА_3, крім обрізу, у них
були вилучені декілька масок для обличчя, металева і дерев'яна палиці зі
спеціальним пристроєм для утримання її в руках, скотч.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає надуманими і
такими, що не підтверджуються матеріалами справи викладені у касаційних скаргах
доводи про відсутність у засуджених намірів вчинити розбійний напад і про те,
що такі показання під час досудового слідства вони дали в результаті
застосування до них незаконних заходів.

Суперечать встановленим по справі доказам посилання
засудженого ОСОБА_4 на його непричетність до готування розбійного нападу і
перебування в іншому місці в момент затримання працівниками міліції інших
засуджених.

Колегія суддів вважає обґрунтованими викладені у вироку
висновки суду першої інстанції щодо оцінки безпідставності аналогічного змісту
показань ОСОБА_4, які він давав у ході судового слідства.

Так, зокрема, потерпілий ОСОБА_6 як під час досудового
слідства, так і в ході судового розгляду категорично указав на ОСОБА_4 як на
четверту особу, що перебувала з іншими засудженими в автомобілі «Москвич -
412», але якій під час затримання вдалось зникнути з місця події.

Підстав, які б ставили під сумнів достовірність показань
ОСОБА_6. по справі встановлено не було.

Указані неправомірні дії засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо готування розбійного нападу суд першої інстанції
кваліфікував за ч.1 ст. 14 та ч.4 ст.
187 КК України, а також за ст. 257 КК України як організація озброєної банди з
метою нападу на окремих осіб, мотивуючи своє рішення в цій частині, у тому
числі, стійкістю їх злочинної групи, наявністю намірів вчинення нападів на
інших громадян, крім потерпілого ОСОБА_8

В той же час, ні у ході досудового слідства, ні у
судовому засіданні не було встановлено достовірних доказів, які б свідчили не
тільки про їх тимчасове спільне проживання, а й про стійкість їх злочинного
об'єднання, створеного з метою вчинення декількох злочинів.

З урахуванням цього, а також приймаючи до уваги наявність
між засудженими попередньої змови про вчинення розбійного нападу на потерпілого
ОСОБА_8, зокрема, з використанням зброї і з проникненням у житло потерпілого,
колегія суддів вважає правильним скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_1.,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за ст. 257 КК України і закрити провадження по
справі у цій частині за відсутністю в їх діях складу злочину на підставі п.2 ч.
1 ст. 6 КПК України, та перекваліфікувати дії цих засуджених з ч. 1 ст. 14 та
ч. 4 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 14 та ч.3 ст. 187 цього ж Кодексу, шляхом
внесення у вирок відповідних змін.

При призначенні засудженим покарання за цим законом
колегія суддів враховує вимоги ст. 68 КК України та приймає до уваги ті мотиви,
які виклав суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку при вирішенні
питання призначення засудженим покарання за інші злочини.

Підстав для внесення у вирок змін і пом'якшення
засудженим покарання за інші злочини колегія суддів не знаходить.

Як видно із мотивувальної частини вироку, формулюючи
визнане доведеним обвинувачення в частині незаконного поводження зі зброєю
стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд не зазначив, які ж саме неправомірні дії щодо
зброї вони вчинили.

Із змісту показань потерпілих, свідків також не
вбачається, що указані засуджені були причетні до незаконного поводження зі
зброєю. Відсутні такі дані й у показаннях самих засуджених.

За таких обставин колегія суддів також вважає необхідним
скасувати вирок в частині засудження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК
України і у цій частині закрити провадження по справі за відсутністю в їх діях
складу злочину на підставі п.2 ч. 1 ст. 6 КПК України.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які
перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно та всебічно
розглянути справу і постановити законний та обґрунтований вирок по справі не
встановлено.

Мотивованим і таким, що відповідає вимогам закону та
встановленим по справі даним є вирішення судом питання стягнень на відшкодування
заподіяної моральної, матеріальної шкоди та витрат на стаціонарне лікування
потерпілого.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

касаційні скарги захисника ОСОБА_5,
засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок апеляційного суду Хмельницької області від 20
травня 2008 року в частині засудження ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
ст. 257 КК України та в частині засудження ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за ч.1 ст. 263 КК
України - скасувати, а провадження по справі в цій частині закрити на підставі
п.2 ч. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю в їх діях складу злочину.

Цей же вирок щодо ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
змінити - перекваліфікувати їх дії з ч.1 ст. 14 та ч.4 ст. 187 КК України на
ч.1 ст. 14 та ч.3 ст. 187 КК України і вважати засудженими:

ОСОБА_1 - за ч.1 ст. 14 та ч.3 ст. 187 КК України із
застосуванням ст. 68 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією
всього належного йому майна; за ст. 348 КК України на 9 років позбавлення волі;
за ч.2 ст. 342 КК України на 1 рік позбавлення волі; за ч.1 ст. 263 КК України
на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів визначити ОСОБА_1. покарання - 9 років позбавлення волі з конфіскацією
всього належного йому майна, а згідно ст. 71 КК України за сукупністю вироків
остаточно призначити ОСОБА_1. покарання у виді позбавлення волі на строк 9
років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна;

ОСОБА_2 - за ч.1 ст. 14 та ч. 3 ст. 187
КК України із застосуванням ст. 68 КК України на 6 років позбавлення волі із
конфіскацією всього належного йому майна; за ст. 348 КК України на 9 років
позбавлення волі; за ч.2 ст. 342 КК України на 1 рік позбавлення волі; за ч.1
ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів визначити ОСОБА_2. остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна;

ОСОБА_3 - за ч.1 ст. 14 та ч. 3 ст.
187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому майна; за ч.2 ст. 342 КК України на 1 рік
позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення
волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна;

ОСОБА_4 - за ч.1 ст. 14 та ч. 3 ст. 187 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією
всього належного йому майна.

В решті указаний вирок щодо ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без зміни.

Судді:

Паневін В.О. Коротких
О.А. Федченко О.С.