Справа №11-484/11 28.07.2011 28.07.2015 28.07.2015
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2011 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

засудженої - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, яка брала участь у суді першої інстанції, на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Червона Зірка Снігурівського району Миколаївської області, громадянка України, мешканка АДРЕСА_1 , освіта середня, не працююча, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судима,

-засуджена:

-за ч. З ст. 212 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права займати матеріально-відповідальні та адміністративно-господарські посади строком на 2 роки;

-за ч. 2 ст. 366 К України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

і На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права займати матеріально - відповідальні та адміністративно-господарські посади строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання і повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , на підставі протоколу № 1 загальних зборів засновників від 22 січня 2007 року, була призначена на посаду директора ТОВ «Дана і М», зареєстрованого 23 січня 2007 року виконкомом Миколаївської міськради, і знаходилось на обліку в ДПІ в Заводському районі м. Миколаєва за №1500 від 29.01.2007 року, як платник ПДВ згідно свідоцтва №100019561 від 06.02.2007 року.

На підставі протоколу загальних зборів засновників від 24 квітні 2008 року, ОСОБА_6 була звільнена з зазначеної посади.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року засуджена, як особа, що керує підприємством одноособово згідно законодавства та статутних документів являлась з відповідальною за ведення бухгалтерського обліку і складання звітності, за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів, а також здійснення всіх господарських операцій в первинних документах. Крім цього, вона була зобов`язана створювати необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, встановлення на підприємстві єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання та надання необхідної звітності у встановлені строки, організацію за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції ОСОБА_6 шляхом заниження об`єкту оподаткування з ПДВ та податку на прибуток, які належать до оплати в бюджет держави, умисно завищуючи податковий кредит та занижуючи податкові зобов`язання з ПДВ підприємства в податкових деклараціях, відображуючи завідомо неправдиві дані про валові доходи, за звітні періоди 2007-2008 років, в порушення норм п. 3.1 ст. З, п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4, пі п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 п.п. 1.1.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України « Про оподаткував прибутку підприємства» від 28.12.1994 року та п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. З, п.п. 4.1 ст. і 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 п.п. 7.7.1 п.п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року, умисно не задекларувала і не заплатила в державний бюджет за звітні місяці лютий 2007 року - лютий 2008 року ПДВ в сумі 3047685 грн. та податок на додану вартість за звітні періоди 2007 - 1 квартал 2008 року років в сумі 3800520 грн.. В результаті неправомірних дій ОСОБА_6 , в бюджет держави не надійшли податки в особливо великому розмірі на загальну суму 6848205грн., що в 26595 разів перевищує неоподаткований дохід громадян і спричинило тяжкі наслідки інтересам держави.

В апеляції прокурор, яка брала участь у розгляді справи, не оспорюючи обставин вчиненого злочину і правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 , просить колегію суддів апеляційної інстанції змінити вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно застосував вимоги ст.ст. 75,76 КК України. Вказує, що засуджена свою вину не визнавала, чим не сприяла органам досудового слідства в розкритті злочину. Крім цього, апелянт вважає, що судом не врахована тривалість злочинних дій засудженої та кількість епізодів, які свідчать про системність та тяжкість наслідків злочинів, тому виправлення засудженої неможливе без ізоляції від суспільства. Просить постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 в виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права займати матеріально-відповідальні та адміністративно-господарські посади строком на 3 роки.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора в підтримку доводів апеляції, пояснення засудженої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінальної справи, обговоривши обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненому злочині за вказаними у вироку обставин, підтверджена зібраними в судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка. Дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 212 КК України, як ухилення від сплати податків, вчинене службовою особою підприємства і за ч. 2 ст. 366 КК України, як службове підроблення, яке спричинило наслідки.

І Доводи апеляції прокурора про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_6 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вирок суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 372 КПК України може бути скасовано в наслідок м`якості призначеного покарання лише за умов, що таке покарання з урахуванням обставин справи є явно несправедливим. В даному випадку цього не можна сказати, так як суд першої інстанції призначив покарання засудженому у межах визначених кримінальним законом, а тому вважати його занадто м`яким на думку колегії суддів не можна.

При призначені міри покарання ОСОБА_6 , суд, відповідно до вимог ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК[ України є тяжкий та злочин середньої тяжкості, дані про особу, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на момент вчинення злочину мала на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а в даний час - одного неповнолітнього сина, 1995 року народження. Крім цього, судом враховано, як пом`якшуючі покарання обставини - вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин і активне сприяння розкриттю злочину.

Зваживши всі вказані обставини, суд першої інстанції вірно дійшов правильного висновку про призначення покарання ОСОБА_6 за правилами ч. 1 ст. 70 КК України і про можливість її звільнення від відбування покарання, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

У зв`язку з вищевказаним, колегія суддів не вбачає підстав для скасування і постановлення нового вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_6 , а тому апеляція прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

підпис
Апеляцію прокурора, яка брала участь у розгляді справи, залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Головуючий: Судді: