АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/33/15 Справа № 410/5143/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:

прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську 26 березня 2015 року апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь в розгляді справи у суді першої інстанції, на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року,

встановила:
Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Немерчи Моровонокуриловецького району Вінницької області, без громадянства, проживающего без реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 1 ст. 153 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покладено обовязки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця роботи та проживання, а також періодично зявлятися для реєстрації.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду, 03 травня 2012 приблизно о 23.00 години ОСОБА_9 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на вул. Прибережній житлового масиву Чаплі м. Дніпропетровська в салоні автомобіля Москвич-2140 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в якому також перебували раніше знайомий ОСОБА_10 і раніше незнайома ОСОБА_11 , щодо якої у нього виник умисел, спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом.

Реалізуючи свій злочинний умисел і користуючись тим, що водій ОСОБА_10 вийшов з автомобіля і не може перешкодити його злочинним діям, ОСОБА_9 умисно завдав ОСОБА_12 не менше 3 ударів кулаком в область голови і не менше 1 удару кулаком в область тулуба, пригнічуючи, тим самим, її волю до опору. Потерпіла ОСОБА_12 , реально побоюючись за своє життя і здоров`я, усвідомлюючи, що позбавлена можливості надати належний опір і покликати кого-небудь на допомогу, так як знаходиться в салоні автомобіля в безлюдному місці, перестала чинити будь-який спротив.

Після цього ОСОБА_9 , утримуючи ОСОБА_12 за руки на задньому сидінні в салоні вказаного автомобіля, діючи проти її волі, із застосуванням фізичного насильства задовольнив з нею свою статеву пристрасть неприродним способом.

Крім того, 3 травня 2012 приблизно о 23 годині 15 хвилин в автомобілі Москвич-2140 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під час руху від будинку АДРЕСА_2 , що знаходиться на кордоні Самарського району м. Дніпропетровська та Дніпропетровського району Дніпропетровської області, у ОСОБА_9 , який перед цим задовольнив з ОСОБА_12 свою статеву пристрасть неприродним способом, виник умисел на її зґвалтування в природній формі.

Після цього, ОСОБА_9 , наніс не менше 2 ударів кулаком в область тулуба ОСОБА_12 та користуючись тим, що потерпіла не чинить опору, утримуючи її за руки на задньому сидінні в салоні вказаного автомобіля, зазіхаючи на честь, гідність та недоторканість особи жінки, із застосуванням фізичного насильства вступив з ОСОБА_12 в статевий зв`язок у природній формі.

В результаті протиправних дій ОСОБА_9 потерпілої ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: синця в правій тім`яній області, гематоми лівого ліктьового суглоба, синців на передньо-внутрішній поверхні правого передпліччя у верхній третині і на передній поверхні обох стегон, садна слизової оболонки нижньої губи зліва, а також надриву слизової оболонки прямої кишки і крововиливи під слизову оболонку прямої кишки, розташованих біля задньо-прохідного отвору відповідно 12 і 6 годинах умовного циферблату годин, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминучі наслідки.

В апеляції прокурор, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оскаржуючи доведеність вини засудженого та кваліфікацію його дій, вказує на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особи засудженого, через його м`якість.

Просить вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року, скасувати та постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_9 більш суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, засудженого ОСОБА_9 та його захисників, що заперечували проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, що містяться в апеляції, зіставивши їх з наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів за обставин, зазначених у вироку, підтверджуються матеріалами справи та в апеляції не оскаржуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.153, ч.2 ст.152 КК України так само є правильною і в апеляції також не оскаржується.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність вини обвинуваченого, не встановлено.

Вирішуючи питання про міру покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, у скоєному щиро кається, а також думку потерпілої, яка просила ОСОБА_9 не позбавляти волі.

Твердження в апеляції, що суд безпідставно застосував ст.75 КК України та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особи засудженого, мотивується тим, що одне з скоєних ним кримінальних правопорушень відноситься до категорії тяжких та в ході досудового слідства ОСОБА_9 не визнавав себе винним. Таке твердження належним чином не обґрунтоване в апеляції та не відповідає фактичним обставинам справи.

Нормою ст.75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням за умови, якщо суд враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Як вбачається з матеріалів справи та вироку, суд, приймаючи таке рішення, врахував тяжкість злочину та послався на декілька обставин, зокрема, на те, що ОСОБА_9 щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної відповідальності, які свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, але з покладанням на нього певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Твердження прокурора про те, що ОСОБА_9 не визнав своєї вини на досудовому слідстві, а тому не розкаявся у вчиненні злочинів, необґрунтовані, оскільки невизнання вини є позицією захисту, яка не може враховуватись при призначенні покарання. Крім того, відповідно до протоколу судового засідання під час розгляду справи в суді ОСОБА_9 повністю визнав вину та розкаявся у скоєному.

Врахував суд і думку потерпілої, яка не має ніяких претензій до засудженого та не бажає позбавлення його волі.

Слід зазначити, що з моменту скоєння злочину минуло майже три роки. За цей час ніяких порушень з боку засудженого не виявлено, належна поведінка останнього підтверджує правильність рішення суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд на законних підставах прийняв рішення про застосування вимог ст.75 КК України та звільнив засудженого від відбування покарання з випробуванням, належним чином вмотивувавши своє рішення. А тому, навіть з врахуванням доводів апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання за своїм виглядом і розміром є необхідним для виправлення ОСОБА_9 та попередження скоєння ним нових правопорушень.

Підстав для призначення більш суворого покарання, як про це ставиться питання в апеляції, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 365, 366, КПК України 1960 року, п.п.11,15 Перехідних положень КПК України 2012 року, колегія суддів -

ухвалила:
Апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції - залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2014 року, відносно ОСОБА_9 - залишити без змін.

Судді: