Категорія:ч.2 ст.286 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду від 22 січня 2015 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Мартинівка Луцького району, житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, розлучений, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу обрано у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з часу взяття його під варту.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_10 в користь потерпілої ОСОБА_8 , 15 905 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 95 (дев`яносто п`ять) копійок матеріальної шкоди та 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди, а всього 115 905 (сто п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 95 (дев`яносто п`ять) копійок, в решті позову відмовлено.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_10 в користь потерпілої ОСОБА_8 5 000 (п`ять тисяч) гривень, понесених останньою на правову допомогу.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_10 засуджений за те, що він 08.07.2014 року близько 15 год. 30 хв., керуючи технічно справним легковим транспортним засобом марки ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1 , на 9 км. + 500 м., а/д - Т 0303 сполученням: Луцьк Радомишль Демидівка Дубно, по асфальтобетонній сухій ділянці дороги у напрямку с. Радомишль Луцького району неподалік с. Лаврів порушив вимоги п.2.9 (а); п.12.1; п.13.1; п.13.3 Правил дорожнього руху України, а саме, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та здійснюючи обгін, проявив безпечність та неуважність, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу контролювати рух, що у прямому причинному зв`язку стало наслідком зіткнення з вантажним автомобілем марки Мерседес Бенц, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням потерпілого ОСОБА_12 , в результаті чого даний транспортний засіб з`їхав на узбіччя, де зіткнувся з придорожнім деревом.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій транспортного засобу марки Мерседес Бенц, державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани волосистої ділянки голови, крововиливу під апоневроз, крововиливів під м`яку мозкову оболонку, забою полюсу лівої скроневої долі, крововиливів під оболонки мозочка, забою м`яких тканин грудної клітки, численних зламів ребер з обох сторін, поперечного зламу грудини, крововиливів в середостіння, забою легень, серця, закритого зламу хірургічної шийки правої плечової кістки, закритого зламу правої вертлюжної впадини, правої сідничної кістки, численних синців тулуба, кінцівок, які в комплексі згідно висновку судово-медичного експерта за № 254 від 29.07.2014 року відносяться до категорії тяжких, як такі, що несли загрозливі для життя явища шок тяжкого ступеня, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий помер в Луцькій міській клінічній лікарні.

У прямому причинному зв`язку з ДТП і наслідками, що настали, стало порушення обвинуваченим ОСОБА_10 п.2.9 (а); п.12.1; п.13.1; 13.3 ПДР України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації своїх дій, вважає вирок суду в частині вирішення цивільного позову та в частині призначення покарання надто суворим, оскільки воно не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Посилається на те, що вину у вчиненому він визнає повністю, щиро розкаюється, намагався потерпілій частково відшкодувати завдану шкоду, однак остання відмовилась від цього. При призначенні покарання судом першої інстанції не враховано, що він перебуває у цивільному шлюбі, має постійне місце проживання, стан його здоров`я, а саме те, що він потребує лікування очей та внутрішніх органів, Також зазначає, що судом безпідставно визнано як обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина визнана однією з причин ДТП. Зазначає, що при вирішенні цивільних позовів судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована, а тому відшкодування матеріальних збитків покладається на страхову організацію. Вважає, що порушення потерпілим ОСОБА_12 правил перевезення вантажів значно знижує суспільну небезпечність вчиненого злочину. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, а вирок в частині вирішення цивільного позову скасувати та направити справу на розгляд в порядку цивільного судочинства.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 також не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації його дій, вважає вирок в частині вирішення цивільного позову та в частині призначеного покарання надто суворим. Посилається на те, обвинувачений вину у вчиненому визнавав повністю, сприяв розкриттю злочину, ОСОБА_10 намагався частково відшкодувати потерпілій заподіяну шкоду, однак остання від неї відмовилась, тому обвинуваченим на її ім`я на депозитний рахунок судової адміністрації були перераховані кошти за часткове відшкодування моральної шкоди. Крім того, судом безпідставно визнано як обтяжуючу покарання обставину обвинуваченого вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина визнана однією з причин ДТП. Вважає, що порушення потерпілим ОСОБА_12 правил перевезення вантажів значно знижує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_10 злочину. Також зазначає, що вироком суду безпідставно частково задоволено цивільний позов потерпілої, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_10 застрахована, а тому відшкодування матеріальних збитків має покладатись на страхову організацію. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України, а вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати, а справу направити на розгляд в порядку цивільного судочинства.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_9 вважають апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника безпідставними та необґрунтованими. Посилаються на те, що обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненому не визнав, вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, після вчинення ДТП намагався втекти. Просять подані апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 , які подані апеляційні скарги підтримали, думку прокурора, потерпілої ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , які апеляційні скарги заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, за яке його засуджено, ґрунтується на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінально процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку, і які обвинуваченим та його захисником в апеляційних скаргах не оспорюються.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 в апеляційних скаргах щодо суворості призначеного покарання та невідповідності його тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, а також його особі, то суд вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції в повній мірі не дотримані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності притягується вперше, вчинене ним кримінальне правопорушення хоча і відноситься до тяжких, проте вчинено з необережності, обвинувачений щиро розкаюється у вчиненому, характеризується позитивно, на час апеляційного розгляду частково відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду.

Також обвинувачений зобов`язується на протязі одного місяця повністю відшкодувати завдані збитки.

Крім того, не заслуговує на увагу посилання в апеляційних скаргах на скасування вироку в частині вирішення цивільного позову.

Розмір частково задоволеного цивільного позову в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 обвинуваченим та його захисником не оспорюється. Однак на думку апелянтів заподіяна шкода повинна бути стягнута з страхової організації, оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_10 була застрахована.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» та від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при розгляді кримінальної справи і постановленні обвинувального вироку суд повинен вирішити заявлені до засудженого позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, з`ясувати характер і розмір матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненими діями і шкодою, що настала. При цьому слід мати на увазі, що солідарна матеріальна відповідальність наступає лише у випадку, коли шкоду заподіяно спільними сумісними діями кількох засуджених осіб.

З вищевказаного випливає, що при розгляді кримінальної справи суд повинен вирішити заявлені до обвинуваченого цивільні позови і лише тих осіб, які визнані потерпілими від вчиненого злочину.

Також обвинувачений ОСОБА_10 не завляв клопотань про залучення страхової організації як цивільного відповідача.

Оскільки потерпілий загинув в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_10 , тому саме на нього суд поклав обов`язок по відшкодуванню цієї шкоди, правомірно частково задовольнивши цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 .

Також, у відповідності до вимог ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Із мотивувальної частини вироку суду підлягає виключенню посилання на порушення ОСОБА_10 п.2.9 (а) Правил дорожнього руху як на обставину, яка перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП, оскільки згідно встановлених судом фактичних обставин справи таке порушення не перебуває в прямому причинному зв`язку з ДТП. Вироком суду встановлено лише порушення обвинуваченим ОСОБА_10 як особою, яка керувала транспортним засобом, пунктів 12.1; 13.1; 13.3 Правил дорожнього руху, що охоплюється диспозицією статті 286 ч. 1 КК України, як «порушення правил безпеки дорожнього руху»

Врахувавши усі наведені обставини в сукупності, апеляційний суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного йому судом основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши йому іспитовий строк 2 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Колегія суддів вважає, що таке рішення щодо призначеного ОСОБА_10 покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України і буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,-

УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 січня 2015 року щодо ОСОБА_13 змінити.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання, призначеного йому судом за ч.2 ст.286 КК України із встановленням іспитового строку терміном на 2 (два) роки.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

На підставі ч.2 ст.404 КПК України із мотивувальної частини вироку суду виключити посилання на порушення ОСОБА_10 п.2.9. (а) Правил дорожнього руху, як на обставину, яка перебуває в прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Звільнити ОСОБА_10 з-під варти в залі суду негайно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: