1-кп/381/302/14
381/6113/14-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року м.Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Фастів кримінальне провадження № 0001802 від 18.11.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Фастів, Київської області, зареєстровану та проживаючу: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,-

встановив:

01.06.2008 року ОСОБА_4 була прийнята на роботу оператором АЗС в Приватне підприємство «Вирій» в м. Фастів Київської області. 10.01.2014 року між оператором АЗС ПП «Вирій» та генеральним директором ПП «Вирій» ОСОБА_5 , була укладена угода про повну індивідуальну матеріальну відповідальність оператора АЗС, зокрема згідно п.1 пп. а вказаного договору оператор АЗС бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому Адміністрацією матеріальних цінностей і в установленому порядку відповідає за їх збереження і, в зв`язку з викладеним зобов`язується - дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання матеріальних цінностей, приймати всі можливі заходи для запобігання їх нестачі, розкраданню, знищенню, псуванню, втратам.

13.11.14, ОСОБА_4 , згідно штатного розпису, заступила на добове чергування оператора АЗС ПП «Вирій» , що розташована по вул. Великоснітинська, 77 в м. Фастові, Київської області.

Відтак, працюючи оператором АЗС ПП «Вирій» та перебуваючи на своєму робочому місці, ОСОБА_4 , у порушення умов угоди про повну індивідуальну матеріальну відповідальність оператора АЗС, приблизно о 20 шд. з метою особистого протиправного збагачення, вирішила привласнити цінності 1111 «Вирій» та покращити своє матеріальне становище за рахунок проведення валютних операцій, та привласнити грошові кошти з каси ПП АЗС «Вирій», що перебували у її віддані і вона у зв`язку з виконанням своїх функцій мала до них вільний доступ.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , 13.11.2014 року, приблизно о 20 год., з метою отримання особистої неправомірної вигоди, передала невстановленій слідством особі з якою не перебувала у співучасті, грошові кошти з каси АЗС ПП «Вирій» в сумі 7 000 грн., а також безоплатно надала 20 літрів пального марки А-95 вартістю 14,8 грн. за 1 літр, загальною вартістю 296 грн. таким чином здійснивши розтрату майна ПП «Вирій», завдавши матеріального збитку потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 7296 грн. - після чого невстановлена особа зникла.

За вчинення таких умисних незаконних дій, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, за ознаками : привласнення, розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про примирення, укладена 10 грудня 2014 року між потерпілим ОСОБА_5 , з однієї сторони та обвинуваченою ОСОБА_4 з другої сторони, які дійшли згоди щодо формулювання підозри та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.191 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Також сторонами угоди узгоджено покарання за ч.1 ст.191 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості обвинувачення, може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним про примирення.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.191 КК України є злочином середньої тяжкості.

Прокурор, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги і правила КПК та КК України, в підготовчому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про примирення і просив призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

В підготовчому засіданні обвинувачена беззастережно визнала себе винною у вчиненні даного кримінального правопорушення, шляхом опитування судом повідомила, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 , повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 , відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 вчинила привласнення, розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, а тому ці її дії суд кваліфікує за ч.1 ст.191 КК України відповідно, за які належить призначити їй, узгоджену сторонами в угоді про примирення міру покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим загальною частиною КК України.

Судові витрати та речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 474 та 475 КПК України, суд, -

засудив:

Затвердити угоду про примирення, укладену 10 грудня 2014 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0001802 від 18.11.2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України.

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України та призначити їй узгоджене сторонами покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Судові витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: ОСОБА_1