У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Таран Т.С. і
Кармазіна Ю.М.

за участю прокурора

Сухарєва О.М.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 9 жовтня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Рівненського міського суду
Рівненської області від 31 березня 2005
року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2005 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

громадянин України, раніше судимий:

-04.10.2002 р. за ст.ст. 185
ч. 2, 185 ч. 3,

263 ч. 1 КК України на 3 роки позбавлення волі

та звільнений на підставі ст. 104 КК України від

відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком на два роки,

засуджений:

- за ч.
2 ст. 186 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі;

- за ч.
2 ст. 187 КК України на сім років шість місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш
суворого покарання більш суворим ОСОБА_1за сукупністю злочинів визначено
покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим
вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком
і ОСОБА_1за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення
волі строком на вісім років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди на користь
ОСОБА_2 - 303 грн і ОСОБА_3- 329 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Рівненської області від 21 червня
2005 року вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_1засуджено за вчинення таких злочинів.

14 жовтня 2003 року приблизно о 23-ій год. поблизу будинку АДРЕСА_1 він за
попередньою змовою з неустановленою слідством особою, застосовуючи до ОСОБА_2
насильство, яке не було небезпечним для її життя та здоров'я, відкрито викрав
належне їй майно на загальну суму 303 грн.

У ніч на 14 листопада 2003 року в дворі будинку АДРЕСА_2 він за попередньою
змовою з неустановленою слідством особою вчинив розбійний напад на ОСОБА_5.,
поєднаний із насильством, небезпечним для його життя та здоров'я, спричинивши
потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, та
заволодів належним останньому майном на загальну суму 480 грн.

10 грудня 2003 року приблизно о 22-ій год. у Гідропарку на алеї,
розташованій навпроти будинку АДРЕСА_3,
він за попередньою змовою з неустановленою слідством особою з метою заволодіння
чужим майном напав на ОСОБА_3, застосувавши до неї насильство, небезпечне для
її життя та здоров'я. В ході розбою вони спричинили ОСОБА_3 легкі тілесні
ушкодження з короткочасним розладом здоров'я та заволоділи її майном на
загальну суму 369 грн.

21 грудня 2003 року приблизно о 23-ій год. поблизу Рівненської обласної
бібліотеки, що на майдані АДРЕСА_4, він за попередньою змовою з неустановленою
слідством особою вчинив розбійний напад на ОСОБА_4 поєднаний із погрозою
застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров'я, та заволодів
майном потерпілої на загальну суму 511 грн.

У касаційній скарзі та доповненні до неї засуджений ОСОБА_1 просить судові рішення
скасувати і направити справу на нове розслідування. Стверджує, що злочинів щодо
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не вчиняв, а за епізодом заволодіння майном ОСОБА_5.
фізичного насильства до потерпілого не застосовував. Вказує на однобічність і
неповноту досудового та судового слідства, фальсифікацію матеріалів справи.
Зазначає про порушення його права на захист і застосування до нього при
розслідуванні справи незаконних методів.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про законність і обгрунтованість
судових рішень і необхідність залишення касаційної скарги засудженого без
задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені в касаційній
скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню
частково.

Із змісту ст. 377 КПК України слідує, що в ухвалі апеляційного суду мають
бути зазначені, зокрема, зміст вироку, а також суть апеляції, коротко викладені
пояснення осіб, які брали участь у засіданні, і докладно - мотиви прийнятого
рішення, а при залишенні апеляції без задоволення - підстави, з яких її визнано
необґрунтованою. При цьому всі доводи, що містяться в апеляції, повинні бути
проаналізовані і співставлені з наявними в справі та додатково поданими матеріалами
і на кожний довід ухвала повинна містити вичерпну відповідь.

Проте, апеляційний суд, розглядаючи справу за апеляцією засудженого
ОСОБА_1, яку залишив без задоволення, вищезазначених вимог закону не
дотримався.

Так, в апеляції і доповненні до неї засуджений ОСОБА_1 просив вирок
скасувати і справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на те, що
відкритого викрадення майна ОСОБА_2, розбою на ОСОБА_3 і ОСОБА_4він не вчиняв.
Також ОСОБА_1 стверджував, що за епізодом заволодіння майном ОСОБА_5. його дії
кваліфіковані неправильно, оскільки
фізичного насильства до потерпілого не застосовував. Крім того, апелянт
вказував на алібі та знаходження його на момент вчинення даних злочинів в
іншому місці.

В ухвалі апеляційний суд навів докази, якими підтверджується
обгрунтованість засудження ОСОБА_1у заволодінні майном ОСОБА_4 шляхом розбою, але
помилково вказав, що його дії за цим епізодом кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК
України.

Зазначаючи підстави, через які доводи засудженого ОСОБА_1про наявність у
нього алібі визнаються необгрунтованими, апеляційний суд послався, зокрема, на
постанову Чортківського районного суду Тернопільської області про зміну
2.12.2002 року ОСОБА_1 запобіжного заходу з підписки про невиїзд на тримання
під вартою і оголошення його розшуку, запити місцевих судів і телетайпограму
про оголошення ОСОБА_1в міждержавний розшук, але, як вбачається з матеріалів
справи, наведені докази не спростовують доводи засудженого про те, що він 14
жовтня 2003 року, 10 і 21 грудня 2003 року інкриміновані йому злочини не
вчиняв, бо знаходився в іншому місці.

Також в ухвалі апеляційний суд допустив істотні протиріччя та зазначив
зміст вироку, вказавши при цьому, що ОСОБА_1 відкрито викрав майно ОСОБА_4 а
також із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я
потерпілих, відкрито викрав майно
ОСОБА_5. і ОСОБА_3, хоча за цими епізодами ОСОБА_1було засуджено за ч. 2
ст. 187 КК України.

За таких обставин ухвала
апеляційного суду, що не містить висновків з приводу законності і
обгрунтованості засудження ОСОБА_1, не може визнаватись такою, що відповідає
вимогам ст. 377 КПК України.

Тому колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду щодо
ОСОБА_1підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого
має бути перевірено відповідно вимог закону всі доводи апеляції засудженого та
прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Рівненської області від 21 червня 2005 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а
справу направити на новий апеляційний
розгляд у той же суд.

Судді:

В.О. Паневін Т.С.
Таран Ю.М. Кармазін