Справа № 1003/8381/12
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2012 Білоцерківський міськрайонний суд в складі:

головуючий суддя Сливка В. В. ,

при секретарі Святецька Н. В.,

з участю прокурора ___________ЛИСАКА М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, несудимого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, немаючого судимості всилу ст. 89 КК України, непрацюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7, у вчиненні злочину, передбаченного ст. 198 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2012 року, приблизно о 15 год., ОСОБА_1 таємно від оточуючих викрав з частково огородженого подвір'я домоволодіння № 4 по вул. Набережній у с. Черкас, Білоцерківського району Київської області, належного ОСОБА_3, металевий візок, вартістю 157,5 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_4, котрій належав указаний візок, збитків у сумі 157,5 грн..

Після цього ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 відкотили викрадений візок до домоволодіння № 13, що на вул. Чапаєва у с. Черкасі і там ОСОБА_2, достовірно знаючи про те, що зазначений візок здобутий злочинним шляхом, збув його, продав його за 50 грн., ОСОБА_5.

Підсудний ОСОБА_1 не визнав себе винуватим у таємному викраденні металевого візка потерпілої ОСОБА_4 і показав, що вказаного дня, близько 15 год., знаходився на подвір?ї домоволодіння своєї тещі по вул. Набережній, 1 у с. Черкас, коли до нього підійшов ОСОБА_2, котрий нещодавно купив сусідній будинок, і попросив лома для того, щоби витягнути з землі металобрухт. Він дав останньому лом і продовжив займатися своїми справами. А через деякий час, зібравшись додому, побачив, як ОСОБА_6 котив дорогою візка з металобрухтом і на прохання останнього допоміг витягнути вказаний візок догори. Потім вони відкотили візок до будинку ОСОБА_5 і там ОСОБА_2 продав останньому металобрухт разом з візком. На виручені гроші ОСОБА_2 купив горілки і вони її розпили., після чого він пішов додому.

Ствердив, що не викрадав візка у ОСОБА_4, а лише допоміг ОСОБА_2 відкотити його до будинку ОСОБА_5, і що через декілька днів за свої кошти викупив у ОСОБА_5 візок ОСОБА_4 і повернув його потерпілій. У вчиненому розкаявся.

Натомість підсудний ОСОБА_2 повністю визнав себе винуватим у вчиненому і показав, що 24.03.2012 року перебував на подвір?ї нещодавно купленого ним домоволодіння по вул. Набережній, 2 у с. Черкас, коли близько 15 год. прийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_1 і, повідомивши, що хочуть похмелитися, запропонували зібрати на території його домоволодіння металобрухт та продати його, на що він погодився.

Зібравши металобрухт ОСОБА_1 пішов на подвір?я його сусідки ОСОБА_4, котрої не було вдома, і притягнув звідти належний останній металевий візок. Після цього вони з ОСОБА_2 завантажили металобрухт на вказаний візок і удвох покотили його до домоволодіння ОСОБА_5, де він продав останньому і металобрухт, і візок, викрадений ОСОБА_1 з подвір?я ОСОБА_4. Виручені гроші витратили на спиртне.

Не дивлячись на заперечення ОСОБА_1 та повне визнання вини ОСОБА_2 винуватість підсудних у вчиненому кожним підтверджується зібраними у справі доказами.

Так потерпіла ОСОБА_4 показала, що в с. Черкас на вул. Набережній, 4 мешкає її мати, і що 24.03.2012 року вона, приїхали до матері вгості, виявила, що з подвір'я зник металевий візок, який зберігався на подвір?ї. Здогадавшись, що візка викрали, вона повідомила про це в міліцію і вподальшому з?ясувалося, що його викрав ОСОБА_1. Чере кілька днів візок повернули матері.

Свідок ОСОБА_7 показав, що вказаного дня разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 збирали на подвір'ї останнього металобрухт. Потім ОСОБА_1 пішов на сусідське подвір'я, де в той час нікого не було, і забрав звідти металеву тачку, до якої вони завантажили зібраний металобрухт. Після цього він пішов додому, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 потягли завантажену тачку вулицею догори до домоволодіння ОСОБА_5, котрому хотіли продати металобрухт. А через декілька днів він дізнався, що тачку, яку ОСОБА_1 прикотив з сусідського подвір?я, останній викрав.

Категорично ствердив, що саме ОСОБА_1 забрав металеву тачку з подвір?я потерпілої ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_5 показав, що 24.03.2012 року знаходився за місцем свого проживання, коли близько 18 год. ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 прикотили до нього тачку з металобрухтом і ОСОБА_2 запропонувай йому купити все це. Погодившись, він купив у останніх і металобрухт, і тачку за 50 грн.. При цьму запитав у ОСОБА_2 звідки у них цей металевий візок, однак той сказав, що візок належить ОСОБА_1 і останній це підтвердив. А через декілька днів до нього додому знову прийшли ОСОБА_2 та ОСОБА_7 і попросили повернути їм вказаний візок. ОСОБА_2 повідомив, що візок ОСОБА_1 викрав у ОСОБА_4, і він повернув останнім вказаного візка за 50 грн..

Вина підсудних у вчингеному кожним підтверджується також:

- протоколом огляду місця події домоволодіння № 4 по вул. Набережній у с. Черкас, Білоцерківського району, звідки ОСОБА_1 викрав металевий візок-тачку потерпілої ОСОБА_4, та фотаблицєю до вказаного протоколу; (а.с. 9-11)

- постановою про визнання металевого візка потерпілої речовим доказом; (а.с. 73 )

- протоколами очних ставок між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, під час якого ОСОБА_7 викрив ОСОБА_1 у викраденні металевої тачки-візка з подвір?я домоволодіння потерпілої ОСОБА_4; (а.с. 40-41 )

- протоколом очної ставки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, під час якої ОСОБА_2 викрив ОСОБА_1 у таємному викраденні металевої тачки-візка з подвір?я домоволодіння ОСОБА_4 і сам зізнався у збуті вказаної тачки-візка ОСОБА_5. (а.с. 44-45 )

Таким чином суд, дослідивши зібрані у справі докази та належним чином їх оцінивши, дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненому кожним доведена в судовому засіданні в повному обсязі пред?явленого їм обвинувачення, і що дії обох підсудних вірно кваліфіковані досудовим слідством:

ОСОБА_1 за ст. 185 ч. 1 КК України, як таємне викрадення чужого майна крадіжка;

ОСОБА_2 за ст. 198 КК України, як зазделегідь необіцяний збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом.

Обираючи підсудним покарання суд приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних кожним злочинів, обтяжуючі та пом?якшуючі відповідальність обставини, особистості підсудних.

ОСОБА_1 несудимий, щиросердно розкаявся у вчиненому, добрровільно відшкодував потерпілій завдані збитки, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина.

Наведені обставини суд визнає такими, що пом?якшують відповідальність підсудного.

За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується формально негативно.

Обставин обтяжуючих відповідальність підсудного судом не виявлено.

З урахуванням викладеного, вкрай незначної вартості та господарської значимості викраденого підсудним візка і побажання потерпілої, котра просить не карати останнього суворо, суд вважає, що виправлення ОСОБА_1 можливе без ізоляц2ії від суспільства, за умови призначення йому покарання у виді громадських робіт.

ОСОБА_2 всилу ст. 89 КК України також несудимий, повністю визнав себе винуватим, щиросердно розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та добровільному відшкодуванню завданих потерпілій збитків. На його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей.

Наведені обставини пом?якшують відповідальність останнього.

За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується негативно.

Обставин, що обтяжували б відповідальність підсудного, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного суд вважає, що виправлення ОСОБА_2 також можливе без ізоляції від суспільства. А тому вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді обмеження волі у межах санкції ст. 198 КК України і звільнити від його відбування з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням обов?язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду саме такі покарання є необхідними і достатніми для виправлення підсудних та попередження нових злочинів.

Збитки потерпілій ОСОБА_4 відшкодовані підсудними повністю під час досудового слідства, тому цивільний позов останньою у справі не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 1 КК України, і призначити йому покарання у виді 120 годин громадських робіт.

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік, зобов?язавши засудженого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу контролюючих органів, повідомляти вказані органи про зміну постійного місця проживання і регулярно з?являтись на реєстрацію.

Контроль за поведінкою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 покласти на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання останніх.

Запобіжний захід обом засудженим залишити, до набрання вироком чинності, попередній підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Речові докази (металевий візо) повернути потерпілій ОСОБА_4, у котрої він перебуває на зберіганні.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 15 діб.

Суддя: В. В. Сливка