Справа № 444/466/15-к
Провадження № 1-кп/444/63/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2015 року Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4

захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника служби у справах дітей Жовківської РДА ОСОБА_8

представника кримінальної міліції у справах дітей Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148 від 12.02.2015 року, на підставі обвинувального акту відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, вважається раніше не судимим, не працює,

за ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, навчається у 10 класі Жовківскої ЗОШ № 2 I-III ступенів,
за ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ :
В ніч на 11 лютого 2015 року, ОСОБА_6 , за попередньою домовленістю про таємне викрадення чужого майна, вступивши у злочинний зговір із неповнолітнім ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем АДРЕСА_2 , знаходячись в АДРЕСА_3 , підійшли до гаражного приміщення під № НОМЕР_1 , де з під гаражного приміщення, таємно викрали металеву залізнодорожню рейку довжиною 3 метри 25 см, висотою 14 сантиметрів, яка належить ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_4 , чим спричинили потерпілому матеріальної шкоди на суму 650 (шістсот пятдесят) гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив, що в ніч на 11 лютого 2015 року, за попередньою домовленістю із ОСОБА_4 , з під гаражного приміщення, викрали металеву залізнодорожню рейку, яку занесли у гараж та хотіли розрізати і здати на металобрухт однак їм цього не вдалось. Через деякий час прийшов власник рейси - ОСОБА_7 та забрав дану рейсу.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив, що в ніч на 11 лютого 2015 року із ОСОБА_6 , з під гаражного приміщення, викрали металеву залізнодорожню рейку, яку занесли у гараж та хотіли розрізати і здати на металобрухт однак їм цього не вдалось. Через деякий час прийшов власник рейси - ОСОБА_7 та забрав дану рейсу..

Окрім повного визнання обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_4 своєї вини, його вина у вчиненому злочині стверджується доказами зібраними на досудовому слідстві та перевіреними на судовому слідстві.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що в ніч на 11 лютого 2015 року з гаражного приміщення АДРЕСА_3 , викрали металеву залізнодорожню рейку довжиною 3 метри 25 см, висотою 14 сантиметрів яку він придбав раніше та хотів в майбутньому використати для будівництва. В подальшому обійшовши гаражі він її знайшов там також були хлопці, які хотіли її розрізати та здати в металобрухт. Просить суворо не карати обвинувачених, претензій до них немає.

З протоколу огляду місця події від 13.02.2015 року вбачається, що місцем події являється гаражне приміщення, яке розміщене в АДРЕСА_3 біля багатоквартирного житлового будинку.

Аналізуючи усі докази надані стороною обвинувачення суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 та неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні є доведеною повністю.

Як вбачається із розясень даних в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 року Про судову практику у справах проти власності, крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 та неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, так як вони вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, а тому суд кваліфікує їх дії за ч. 2 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 та неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість скоєного ними злочину, обставини справи та дані, що характеризують їх особу, а також з врахуванням наведеного перспективи їх виправлення і перевиховання, та попередження з їх боку нових злочинів.

Так зокрема, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує те, що останній на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризуються позитивно, вважається несудимим. Щодо неповнолітнього ОСОБА_4 суд враховує те, що останній на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризуються позитивно, раніше не судимий, навчається у 10 класі Жовківської ЗОШ I-III ступенів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, при призначенні покарання неповнолітньому підсудному відповідно до ст. 103 КК України крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КК України, необхідно брати уваги умови життя й виховання неповнолітнього, вплив на нього дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

П. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, передбачено, що при звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на ст. 75 КК України, а щодо неповнолітньої особи ще й на статтю 104 КК як на підстави для прийняття такого рішення.

Як помякшуючі покарання обставини неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує те, що він у скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин будучи неповнолітнім.

Як помякшуючі покарання обставини обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує те, що він у скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не встановлені.

Обставини, які обтяжують покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 не встановлені.

Враховуючи вищенаведене, характер скоєного злочину та особу винних, суд вважає за необхідне обрати щодо обвинувачених покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті за якою вони судяться.

Враховуючи в сукупності тяжкість злочину, особу винних, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, а також те, що потерпілий ОСОБА_7 не вимагає суворого покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 суд прийшов до переконання, що неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_6 можна виправити та перевиховати без ізоляції від суспільства, звільнивши їх від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75, 104 КК України.

Керуючись ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ :
ОСОБА_6 визнати винуватим та засудити:

- за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 /один/ рік позбавлення волі;

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік.

Відповідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

ОСОБА_4 визнати винуватим та засудити:

- за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 /один/ рік позбавлення волі;

Відповідно до ст. 104 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік.

Відповідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Речові докази : 1). Металеву залізничну рейку довжиною 3 метри 25 см, що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_7 залишити у його розпорядженні, 2). Робочу сумку чорного кольору із надписом TEAM, електроболгарку із фірми DWT із № 114417735 - що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_10 залишити у її розпорядженні,

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 30 діб з часу проголошення. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1