ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2014 року липня 11 дня Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, одноособово, під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за секретаря ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
у підготовчому судовому засіданні в місті Дніпропетровськ у залі суду в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 4 2014 04 , за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народженого у с. Лошкарівка Нікопольського району Дніпропетровської області, українця за національністю, з професійно-технічною освітою, одруженого, самозайнятої особи, який проживає в м. Дніпропетровську за зареєстрованою адресою на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 у м. Дніпропетровську з 26.03.2008 зберігав і носив мисливський нарізний карабін марки «SAVAGE-93FV» з заводським № НОМЕР_1 калібру 22 WMR (5,6 мм) з дозволу ГУМВС України в Дніпропетровській області № 0004684, після чого, пройшовши чергову перереєстрацію зброї 26.03.2011, продовжив зберігати і носити цей мисливський нарізний карабін з передбаченим законом дозволом ГУМВС України в Дніпропетровській області № ДН 0004684, строк дії якого добігав кінця 26.03.2014. Проте, усвідомлюючи закінчення строку виданого йому дозволу, ОСОБА_4 умисно продовжив зберігати вогнепальну зброю, не пройшовши вчасно її перереєстрацію, що виявлено міліцією 29.04.2014.

Таким чином, з 27.03.2014 в м. Дніпропетровську за місцем мешкання на АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 умисно зберігав в металевому сейфі мисливський нарізний карабін марки «SAVAGE-93FV» з заводським № НОМЕР_1 калібру 22 WMR (5,6 мм), що відноситься до вогнепальної зброї, з простроченням дії передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні прокурор надав укладену з обвинуваченим угоду про визнання винуватості за ч. 1 ст. 263 КК України. За змістом цієї угоди, що відповідає приписам ст. 472 КПК України, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину за встановлених вище обставин відповідно до формулювання обвинувачення, висунутого в обвинувальному акті, та погодився на призначення покарання, узгодженого сторонами угоди, у виді позбавлення волі строком на три роки зі звільненням від відбування покарання відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України з випробуванням. Угода містить домовленості про обов`язки співпраці обвинуваченого з правоохоронними органами з розкриття подібних злочинів. Суд не вбачає в угоді взятих на себе обвинуваченим зобов`язань, які він, очевидно, не мав би можливості виконати.

Сторони обвинувачення і захисту скріпили своїми підписами угоду 11 липня 2014 року в приміщенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, підтверджуючи свою обізнаність з обмеженнями в праві оскарження вироку внаслідок укладення цієї угоди та затвердження її судом, що передбачені ст.ст. 394, 424 КПК України. Обвинувачений письмово відмовився від свого права на допит свідків обвинувачення, від права на виклик свідків і подання доказів, що могли б свідчити на його користь, а також від права вимагати від прокурора доведення під час судового розгляду кожної обставини кримінального правопорушення, поставленого йому за вину, про що власноруч розписався в цій угоді. Як вбачається з угоди, її сторони на свій розсуд вільно розпорядилися лише своїми правами, що відповідає принципу диспозитивності за ч. 1 ст. 26 КПК України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність порушень прав, свобод чи інтересів сторін кримінального провадження або інших третіх осіб, яких умови цієї угоди не стосуються.

Обвинувачений в судовому засіданні пояснив суду, що угоду він уклав добровільно без впливу будь-якої обставини, необумовленої в угоді. Стверджував, що скарги на органи досудового розслідування та прокурора під час кримінального провадження не подавав і нині таких не має. Клопотань про виклик для допиту осіб з приводу жорстокого чи нелюдського поводження, тощо, яке б порушило його свободу від самовикриття, не заявив. Відповідно, суд переконався у судовому засіданні в добровільності укладення угоди за відсутності, поза всяким сумнівом, обґрунтованих підстав стверджувати про протилежне.

Як вбачається з долучених до кримінальної справи за клопотанням прокурора документів, фактичні дані картки-заяви № 4684 (т. 1 а.с. 6) вказують на видачу ОСОБА_4 26.03.2008 дозволу на зберігання і носіння належного йому на праві власності нарізного мисливського карабіну «SAVAGE-93FV» з заводським № НОМЕР_1 калібру 22 WMR (5,6 мм), одночасно з ознайомленням його під особистий підпис з правилами зберігання, носіння та використання вогнепальної зброї. Крім того, відомості картки-заяви № 4684 в сукупності з даними дозволу № 0004684 (т. 1 а.с. 7) підтверджують продовження 26.03.2011 обвинуваченим строку дії дозволу на три роки до 26.03.2014, що викриває ОСОБА_4 в усвідомленні свого обов`язку продовжувати строк дії дозволу кожні три роки та порядку такого продовження, доводячи форму його вини. Разом з тим, довідка до протоколу контрольного відстрілу зброї від 15.04.2014 (т. 1 а.с. 8), договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників зброї № 1315719 від 02.04.2014 (т. 1 а.с. 9) та медична довідка для отримання дозволу на об`єкт дозвільної системи № 529207 від 09.04.2014 (т. 1 а.с. 10) в своїй сукупності свідчать про належне свідоме звернення ОСОБА_4 до органів дозвільної системи вже після закінчення продовженого строку дії передбаченого законом дозволу.

Суд, оцінивши джерела добутих відомостей про предмет злочину і про обстановку прострочення обвинуваченим строку дії дозволу на його зберігання, за стійким внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні в судовому засіданні в сукупності обставин, визнаних учасниками судового провадження істинними, дійшов висновку про достатність належних і допустимих доказів для встановлення фактичних підстав для визнання ОСОБА_4 винуватості у скоєному, яке згідно з ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України не викликає сумнівів у свободі самовикриття.

Наслідуючи позиціям у правозастосуванні Пленуму Верховного Суду України в п. 11 постанови № 3 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», умисні дії ОСОБА_4 , що виразилися у володінні мисливською нарізною вогнепальною зброєю, що знаходиться в обраному ним місці, з простроченням дії відповідного дозволу, правильно сторонами угоди кваліфіковані тяжким злочином за ч. 1 ст. 263 КК України, яким шкоди завдано лише суспільним інтересам, з приводу відповідальності за яку допускається укладення угоди згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України.

Вивченням особи обвинуваченого з`ясовано, що ОСОБА_4 своїми щирими показаннями активно сприяв проведенню кримінального провадження стосовно нього та швидкому розслідуванню всіх обставин вчиненого ним злочину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Таким чином, прокурор при укладенні угоди та при узгодженні покарання врахував характер і тяжкість обвинувачення та інші обставини на загальних засадах призначення покарання за ст.ст. 1, 65 КК України, як того вимагає ст. 470 КПК України, чим визначається відповідність умов угоди інтересам суспільства, в тому числі, у невідворотності справедливого покарання та забезпечення швидшого судового провадження. Так само, узгоджені вид і міра покарання відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України допускають застереження в угоді про звільнення від відбування покарання з випробуванням, а домовленості її сторін з цього приводу, маючи фактичне підґрунтя, відповідають суспільним інтересам ресоціалізації засуджених за допомогою, виключно, суспільно корисної праці, соціально-виховної роботи і громадського впливу.

Суд, перевіривши законність угоди, за стійким внутрішнім переконанням вважає за можливе її затвердити з ухваленням цього вироку, оскільки в судовому засіданні не встановлені обставини, які б тому перешкоджали відповідно до ст. 474 КПК України.

Розв`язуючи питання про вид і міру покарання одночасно із затвердженням угоди про визнання винуватості, суд, керуючись правосвідомістю, з урахуванням ступеня тяжкості злочину та відомостей про особу винного в силу ч. 5 ст. 65 КК України знаходить за необхідне призначити покарання, узгоджене сторонами угоди. На виконання ч. 3 ст. 75 КК України суду належить визначити тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на обвинуваченого.

Враховуючи, що мисливський нарізний карабін, який відповідно до ч. 2 ст. 178 ЦК України належить до обмежено оборотоздатних об`єктів за постановою ВР України № 2471-XII від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», не вилучався в обвинуваченого відповідно до п. 12.21 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, а так само речовим доказом, як предмет злочину, не визнався, то питання примусового вилучення такої вогнепальної зброї за цим вироком судом не вирішується і підлягає розв`язанню органами дозвільної системи за правилами глави 4 зазначеної Інструкції.

Керуючись ст.ст. 368, 475 КПК України,
ЗАСУДИВ:
Затвердити укладену прокурором 11 липня 2014 року угоду з ОСОБА_4 про визнання винуватості за ч. 1 ст. 263 КК України під страхом скасування цього вироку протягом десяти років давності притягнення до кримінальної відповідальності з призначенням судового розгляду в загальному порядку на випадок невиконання умов угоди.

ОСОБА_4 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчинені передбаченого за ч. 1 ст. 263 КК України незаконного поводження з вогнепальною зброєю, призначивши у виді узгодженого покарання три роки позбавлення волі, від відбування яких згідно з ст. 75 КК України звільнити під умовою, що він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язок згідно з п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Вирок з підстав порушення порядку розгляду угоди і призначення неузгодженого покарання підлягає оскарженню до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом 30 днів, починаючи з наступного після його проголошення дня. Копію вироку вручити підсудному та прокурору негайно.
Головуючий