Справа № 136/727/15-к
УХВАЛА
іменем України
"02" червня 2015 р. м.Липовець Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 28 січня 2015 року стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заливанщина, Калинівського району, Вінницької області, житель АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, пенсіонера, раніше не судимого, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
за участі сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4

особи стосовно якої передбачаються застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
На розгляд суду надійшло кримінальне провадження з клопотанням слідчого погодженого прокурором ОСОБА_6 про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_3 , у зв`язку з вчиненням останнім суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
Клопотання обґрунтоване тим, що 28.01.2015 року біля 11 години, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та, знаходячись на ринку «Лека», що розташований на перехресті вулиць Миру та Калініна, в смт. Турбів, Липовецького району, Вінницької області, виявив велосипед «Ardis Fold 20», який належить ОСОБА_7 та в подальшому, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), підійшов до вказаного велосипеда і побачивши, що він не замкнений, таємно його викрав, та в подальшому вивівши за межі вказаного ринку розпорядився ним на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_3 вчинив крадіжку велосипеда ОСОБА_7 вартість якого складає 309 гривень 50 копійок і тим самим завдав матеріальної шкоди потерпілому на вищевказану суму.
Такі умисні дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування було за ст.185 ч.1 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 скоїв суспільно небезпечне діяння передбачене ст.185 ч. 1 КК України, перебуваючи у хворобливому стані і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді психічних розладів та розладів поведінки обумовлених вживанням алкоголю, псевдопаралітичної форми деменції і не може усвідомлювати свої дії та керувати ними та потребує амбулаторного примусового лікування в лікаря-психіатра слідчий за погодженням із прокурором просили застосувати стосовно ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем його проживання.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримав, просив суд його задовольнити з підстав, що у ньому наведені.
Особа щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували щодо задоволення клопотання.
Суд, вислухавши сторони кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження в рамках якого подане клопотання, дійшов висновку про наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до ст. 94 КК України, до особи визнаної судом неосудною, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння , з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такий вид примусового заходу медичного характеру як надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Статтею 503 КПК України передбачено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
Відповідно до ч. 3 ст. 513 КПК України кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.
Вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння підтверджується: даними протоколу огляду місця події від 28.01.2015 року; даними огляду місця події від 29.01.2015 року; висновком експерта від 12.02.2015 року за №102.
Згідно Висновку судово - психіатричної експертизи за №68 від 14.04.2015 року ОСОБА_3 в період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяня страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді психічних розладів та розладів поведінки, обумовлених вживанням алкоголю, псевдопаралітичної форми деменції. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_3 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_3 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді психічних розладів та розладів поведінки, обумовлених вживанням алкоголю, псевдопаралітичної форми деменції. В теперішній час ОСОБА_3 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 потребує амбулаторного примусового лікування в психіатра за місцем проживання, як захід медичного характеру.
Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), однак не підлягає кримінальній відповідальності, так як під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебував в стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії та керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання у вигляді психічних розладів та розладів поведінки, обумовлених вживанням алкоголю, псевдопаралітичної форми деменції, відтак небезпечність особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, а також можливість спричинення іншої істотної шкоди такою особою є очевидною, тому відносно нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
Судом також встановлено, що запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався органами досудового розслідування.
Питання про речові докази та процесуальні витрати суд вирішує у відповідності до правил ст.100, 124 КПК України.
На підставі ст.ст. 19, 93, 94 КК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", керуючись ст.100, 124, 372, 503 - 516 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Клопотання задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заливанщина, Калинівського району, Вінницької області, житель АДРЕСА_1 , - примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, за місцем проживання неосудного.
Речові докази - велосипед «Ardis Fold 20», який переданий на зберігання власнику залишити в його розпорядженні.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчого дослідження в сумі 245 (двісті сорок п`ять) гривень 70 коп.
Копії ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру після набрання законної сили надіслати на виконання до закладу охорони здоров`я, який надає психіатричну допомогу за місцем проживання особи щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та в експертну установу, де особа перебувала на обстеженні.
На ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного характеру може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя:ОСОБА_1