У х в а л а

іменем україни

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого Пивовара
В.Ф.,

суддів Канигіної Г.В., Шевченко
Т.В.,

прокурора Опанасюка О.В.,

особи, в інтересах якої

подано
скаргу ОСОБА_1.,

розглянула
в судовому засіданні у м. Києві 30 жовтня 2008 року справу за касаційним
поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної
інстанції, на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня
2007 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1., -

в с т а н о в и л а:

10 грудня 2002 року заступником
Запорізького транспортного прокурора винесено постанову про порушення
кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 1
ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК
України.

13 грудня 2002 року, ним же, винесено постанову про порушення кримінальної
справи щодо ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК
України.

Крім того, 9 січня 2003 року заступником Запорізького транспортного
прокурора винесено постанову про закриття кримінальної справи стосовно ОСОБА_1
за ч. 1 ст. 212 КК України та порушення кримінальної справи щодо нього за
ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

24 квітня 2006 року Запорізьким транспортним прокурором винесено постанову
про скасування зазначеної вище постанови від 9 січня 2003 року та
перекваліфіковано дії ОСОБА_1 з ч. 1 ст. 212 КК України на ч. 3 ст. 212 КК
України.

Постановою Ленінського районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2007 року скаргу захисника ОСОБА_2. в інтересах ОСОБА_1 на постанови
про порушення кримінальних справ заступника Запорізького транспортного прокурора
задоволено, а постанови про порушення кримінальних прав щодо ОСОБА_1: від 10
грудня 2002 року - за ч. 2 ст. 366 КК України, від 13 грудня 2002 року - за ч.
4 ст. 190 КК України, від 9 січня 2003 року - за ч. 3 ст. 212 КК України - скасовано
та відмовлено в порушенні кримінальних справ щодо нього за ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст.
366, ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2007 року постанову місцевого
суду залишено без зміни.

У касаційному поданні прокурор порушує питання про скасування
постанови місцевого суду та ухвали апеляційного суду у зв'язку з неправильним застосуванням
кримінального закону й істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону,
та закриття провадження по справі за скаргою захисника ОСОБА_2. на постанови про порушення
кримінальних справ щодо ОСОБА_1

Мотивує тим, що прокурор законно порушив кримінальні справи
за наявності підстав та приводів, передбачених ст. 94 КПК України. Вважає, що при
розгляді скарги на постанови про порушення кримінальних справ суд дослідив питання,
які вирішуються при розгляді кримінальної справи по суті. Зазначає, що скарга на
постанови про рушення кримінальних справ була подана адвокатом після закінчення
досудового слідства, тим самим порушенні вимоги
ч. 4 ст. 236-7 КПК України. Посилається також на те, що доводи, викладені у постанові Ленінського районного
суду від 10 жовтня 2007 року, вже були предметом розгляду 15 березня 2006 року колегії
суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області
і визнані необґрунтованими.

Прокурор звертає увагу на те, що місцевий суд не навів відповідної
норми кримінально-процесуального закону, на підставі, якої було відмовлено в порушенні
кримінальної справи. Зазначає також, що ухвала апеляційної інстанції не відповідає
вимогам ст. 377 КПК України, оскільки не містить докладних мотивів прийнятого рішення.

У запереченнях на касаційне подання прокурора, захисник ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_1, просить залишити подання без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду
України, думку прокурора, який частково підтримав касаційне подання, ОСОБА_1, який просив залишити касаційне подання без задоволення,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи подання, колегія суддів вважає,
що воно підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із ст. 236-8 КПК України, розглядаючи
скаргу на постанову про порушення кримінальної справи, суд повинен перевіряти наявність
приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отримання
даних, які стали підставою для винесення постанови про порушення справи, і не вправі
розглядати й заздалегідь вирішувати ті питання, які вирішуються судом при розгляді
справи по суті.

Зазначених вимог закону при розгляді справи
за скаргою захисника ОСОБА_2. в інтересах ОСОБА_1
судом не було дотримано.

Скасовуючи постанову заступника Запорізького
транспортного прокурора про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за ч. 4
ст. 190 КК України, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні документи, які
б свідчили про факт нестачі металопрокату на ДП «Придніпровська залізниця»,
згідно з актом документальної ревізії на зазначеному підприємстві в підрозділах
підприємства нестачі не виявлено. Суд також послався на пояснення свідків ОСОБА_3. та ОСОБА_4. про отримання ними 83,45 т металу
на відправленні його до фірми «Чираг».

Мотивуючи
скасування постанову про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст.
212 КК України, суд послався на відсутність на момент прийняття постанови
рішень податкових органів, які підтверджували б ненадходження податків, зборів,
інших обов'язкових платежів до бюджету України. Дійшовши до висновку, що
підставою для порушення справи був Акт позапланової перевірки ДПІ в
Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя
ТОВ «ВнешЄкономТранс» з питань
правильності визначення сум податкових зобов'язань по ПДВ та податку на
прибуток №74/26-02 від 27.12.2002 року, послався на положення п. 4.3.7 Закону
України «Про порядок погашення платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» про те, що обвинувачення
особи в ухиленні від сплати податків не може ґрунтуватися на визначенні
податковим органом податкового зобов'язання з використанням непрямого методу до
остаточного вирішення справи судом. Також суд зазначив, що за повідомленням ДПІ
в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя в ТОВ
«ВнешЄкономТранс» з 2002 року по 26 грудня 2005 року відсутній
податковий борг.

Рішення про скасовування постанови про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за ч. 2
ст. 366 КК України, суд мотивував тим, що на момент прийняття постанови орган
досудового слідства не мав даних про
недійсність накладних № 28 від 5 лютого 2002 року та № 29 від 6 лютого
2002 року, так як зазначені бухгалтерські документи, які підтверджували факт
придбання товарів, не були оскаржені в судах.

З наведеного випливає, що суд замість перевірки наявності приводів і підстав для порушення
кримінальної справи вдався до оцінки зібраних
у ній матеріалів та з'ясування фактичних обставин, тобто допустив істотне
порушення кримінально-процесуального закону.

Згідно з резолютивною частиною постанови місцевого суду було скасовано
постанову заступника Запорізького транспортного прокурора від 9 січня 2003 року про закриття кримінальної
справи стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 212 КК України та порушення кримінальної
справи щодо нього за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК
України. Однак, судом не було враховано, що зазначена постанова вже була
скасована постановою Запорізького транспортного прокурора від 24 квітня 2006
року.

Таким чином,
рішення місцевого суду постановлено з істотними порушеннями вимог
кримінально-процесуального закону, які перешкодили суду постановити законне та
обґрунтоване рішення, тому відповідно до вимог ст. 398 КПК України постанова
підлягає скасуванню.

Апеляційний суд, розглядаючи справу за апеляцією
прокурора, не встановив та не усунув порушення, допущені судом першої
інстанції, а навпаки також вдався до оцінки зібраних
у ній матеріалів та з'ясування фактичних обставин.

Так, апеляційною інстанцією було зроблено висновок, що
Акт документальної перевірки не можна було покласти в основу постанови про
порушення кримінальної справи за ст. 212 КК України, оскільки підприємство
могло скорегувати сплату податків.

При перевірці постанови суду в частині законності
скасування постанови органу досудового слідства про порушення кримінальної
справи щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 190 КК України апеляційний суд проаналізував
акт ревізії від 18 квітня 2002 року, пояснення ОСОБА_3. та ОСОБА_4., дав їм
оцінку, та зробив висновок, що в матеріалах справи відсутні документи, які б
вказували на факт нестачі металопрокату в ДП «Придніпровська залізниця».

Проаналізував обставини оформлення накладних №28 від 5
лютого 2002 року та № 29 від 6 лютого 2002 року, апеляційний суд зазначив, що
вони є бухгалтерськими документами, які підтверджують факт придбання товарів, а
в матеріалах справи відсутні рішення про визнання договору купівлі - продажу
недійсним.

Крім того, при
постановленні рішень як судом першої інстанції, так і апеляційним судом не було
враховано, що постанови про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_1 були
прийняти прокурором під час розслідування кримінальної справи.

Наведене свідчить, що ухвала апеляційної інстанції постановлена з істотними порушеннями вимог
кримінально-процесуального закону, тому вона також підлягає скасуванню, а справа - направленню
на новий судовий розгляд, під час якого необхідно неухильно дотриматися вимог ст. 236-8 КПК України, перевірити доводи скарги захисника ОСОБА_2. в інтересах ОСОБА_1, звернути увагу
на вказані в даній ухвалі колегії суддів недоліки, усунути їх і прийняти таке
рішення, яке б відповідало вимогам закону.

Керуючись статтями
395 - 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді
справи судом апеляційної інстанції задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10
жовтня 2007 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2007 року щодо ОСОБА_1
скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.

Судді:

В.Ф. Пивовар Г.В. Канигіна Т.В. Шевченко