Справа № 748/3159/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/280/2015
Категорія - ст. 125 ч. 1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, які зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000458 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернігова, громадянина України, з середньо - технічною освітою, працюючого водієм в ПП «Комфортавтотранс», розлученого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Чернігова, громадянки України, з середньою освітою, приватного підприємця, розлученої, яка має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровану та проживаючу по АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

З участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_14 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 1 500 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_14 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_14 на користь потерпілого ОСОБА_7 1 500 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з рішенням суду першої інстанції та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок скасувати та кримінальне провадження щодо нього закрити в зв`язку з відсутністю в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає про те, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Вказує на те, що свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні спростувала показання потерпілого та інших свідків обвинувачення, вказавши на те, що під час конфлікту між ОСОБА_14 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вона перебувала вдома, однак, суд безпідставно не прийняв її показання до уваги. В той же час, в обґрунтування його вини суд поклав показання свідків, що проживають разом з потерпілим та є його родичами. При цьому, поза увагою суду залишились суттєві протиріччя у показаннях свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які не узгоджуються між собою та з дослідженими доказами. Звертає увагу на те, що у вироку суду показання свідків наведені фрагментарно та відсутній їх повний аналіз

Просить прийняти до уваги, що показання потерпілого в тій частині, що ОСОБА_14 нанесла йому удар скляною банкою та алюмінієвою шваброю саме по тім`яній частині голови, спростовуються висновком експерта від 30 червня 2014 року та показаннями експерта ОСОБА_19 , яка підтвердила свій висновок та вказала, що у потерпілого були відсутні тілесні ушкодження в тім`яній ділянці голови. Наголошує на тому, що алюмінієву швабру працівникам міліції було видано лише 16 вересня 2014 року, однак на це суд уваги не звернув.

Не погодившись з апеляційною скаргою обвинуваченого, прокурор подав заперечення, в яких просить апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року без зміни. Вказує на те, що вирок відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_14 судом першої інстанції ухвалено законно та обґрунтовано, а об`єктивних підстав для його скасування в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.

Потерпілий ОСОБА_7 , не погодившись з апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , подав заперечення, в яких просить апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року без зміни. Вказує на те, що суд, заслухавши показання обвинувачених, пояснення потерпілого, свідків, дослідив матеріали кримінального провадження та ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку про обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 та ОСОБА_14 . Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо непричетності обвинувачених до вчинення кримінального правопорушення вважає такими, що не відповідають дійсності.

Представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 також не погодився з вироком суду першої інстанції та просив його скасувати і ухвалити новий вирок, який би відповідав фактичним обставинам справи, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

Доводи своє апеляційної скарги мотивує тим, що судом при винесенні рішення допущена неповнота судового розгляду, яка виразилась у тому, що клопотання потерпілої сторони про перевірку фактів хуліганських дій та факту про умисне знищення або пошкодження майна, не було задоволено. Не були також допитані всі свідки, на допиті яких наполягала потерпіла сторона. Крім того, суд не звернув уваги на те, що потерпілий ОСОБА_7 звертався до органів внутрішніх справ не тільки із заявою про притягнення винних за нанесення йому тілесних ушкоджень, а й із заявою про притягнення винних осіб за вчинення хуліганських дій.

Наполягає на тому, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 були спричинені внаслідок хуліганських дій ОСОБА_6 та ОСОБА_14 і обставини, які свідчать про ознаки вказаного кримінального правопорушення, підтверджуються показаннями обвинувачених в тій частині, що вони вказували, що підставою для конфлікту стало те, що ОСОБА_16 розпускає плітки у відношенні обвинувачених, а також показаннями потерпілого в тій частині, що після нападу на нього, обвинувачені з кулаками накинулися на сусідку. Вказує і на те, що суд не прийняв до уваги показання ОСОБА_20 , яка вказувала, що при виїзді на місце події в складі слідчо-оперативної групи, у приміщенні, що примикає до будинку потерпілого виявила на підлозі розбиті банки, розбиту миску, а у дворі зламаний велосипед.

Звертає увагу на те, що судом безпідставно було виключено таку обтяжуючу вину обвинувачених обставину, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, не зважаючи на те, що про це вказував потерпілий та свідки у кримінальному провадженні, показання яких не були визнані судом не належними та не допустимими доказами.

Вважає, що оскільки судом зазначені вище обставини не були взяті до уваги, то судове рішення не відповідає фактичним обставинам, а міра покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Прокурор, не погодившись з апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , подав заперечення, в яких просить апеляційну скаргу представника потерпілого залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року без зміни. Зазначає про те, що при ухваленні вироку та призначенні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_14 судом першої інстанції у повному обсязі враховано обставини, які впливають на ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого ними кримінального правопорушення, всебічно досліджено матеріали кримінального провадження, зібраним та дослідженим доказам надано належну оцінку, у зв`язку з чим, доводи представника потерпілого є необґрунтованими. Вказує на те, що апеляційна скарга подана без належного обґрунтування, не відповідає матеріалам кримінального провадження та дослідженим безпосередньо у судовому засіданні доказам, а тому не підлягає задоволенню.

Як встановив суд, 29 червня 2014 року, близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_14 разом з ОСОБА_6 , знаходячись в гаражі господарства АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно нанесла численні удари ногою в область нижніх кінцівок ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 наніс ОСОБА_7 один удар кулаком в область обличчя та численні удари руками в область лівої руки. В подальшому ОСОБА_14 , діючи з єдиним умислом на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , нанесла йому в область голови один удар пустою скляною банкою та один удар алюмінієвою шваброю. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_14 та ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден голови, обличчя, лівої верхньої кінцівки, синців лівої верхньої та обох нижніх кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, що виразились в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_6 та ОСОБА_14 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу , вважав рішення суду щодо нього незаконним, та просив закрити провадження щодо нього, в зв`язку з його непричетністю до скоєного, не погодився з апеляційною скаргою представника потерпілого та просив залишити її без задоволення, потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу свого представника та просив її задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 просив залишити без задоволення, а в судових дебатах просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, обвинувачену ОСОБА_14 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 з підстав у ній наведених, не погодилась з апеляційною скаргою представника потерпілого та просила залишити її без задоволення, захисника ОСОБА_13 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та просив її задовольнити, не погодився з апеляційною скаргою представника потерпілого щодо доводів викладених в апеляційній скарзі, однак погодився з його апеляційними вимогами щодо скасування судового рішення, міркування прокурора, який не погодився з апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_8 , вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просив вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не знаходить.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, суд має право вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_14 у вчинені кримінального правопорушення, за який їх засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

Так, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_6 , останній вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнав та показав, що 29 червня вони разом з ОСОБА_14 приїхали в с. Ульянівку до матері останньої. Дружина потерпілого постійно розпускала плітки щодо них з ОСОБА_14 , тому він запропонував останній піти та поговорити з ОСОБА_16 . Коли вони прийшли до господарства ОСОБА_21 до них вийшов потерпілий, сказавши, що ОСОБА_16 вдома немає. На її запитання, де дружина, він почав ображати ОСОБА_14 на що вона вдарила потерпілого по обличчю. Після цього вони з ОСОБА_14 пішли додому. Наголосив на тому, що особисто він потерпілого не бив, та того дня алкогольних напоїв не вживав.

Обвинувачена ОСОБА_14 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні визнала частково, та показала, що 29 червня 2014 року у вечірній час вона разом з ОСОБА_22 приїхала до матері. Мати скаржилася, що сусідка ОСОБА_21 розпускає чутки щодо них, тому вони пішли до сусідів, щоб поговорити. Коли вони прийшли до будинку потерпілого, то у двір вийшов ОСОБА_7 , котрого вона попросила вплинути на дружину. На її слова потерпілий відреагував лайкою та почав штовхатися. Вказала, що в цей час окрім її, ОСОБА_22 та ОСОБА_21 сторонніх осіб не було. Оскільки вона перебувала у знервованому стані, тому двічі вдарила потерпілого рукою по обличчю та двічі ногою по нозі. Після цього вони пішли з ОСОБА_22 додому до матері. Зауважила, що ні шваброю, ні банкою потерпілого вона не била. Зазначила про те, що ОСОБА_6 ударів потерпілому не наносив, а також про те, що алкогольних напоїв ні вона, ні ОСОБА_22 того дня не вживали.

Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та про те, що він не наносив тілесних ушкоджень потерпілому, та доводи обвинуваченої ОСОБА_14 про те, що двічі вдарила потерпілого по обличчю та двічі по нозі, при цьому інших тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не наносила, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності у кримінальному провадженні не встановлено.

З показань потерпілого ОСОБА_7 вбачається, що 29 червня 2014 року у вечірній час вдома був він та теща. Дружини вдома не було. Теща його розбудила та сказала, що у дворі хтось кричить та чимось гупає. Коли він вийшов, то побачив сусідів ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Вони кричали, що він повинен ремонтувати їм машину, а коли він запитав чому він повинен це робити, то ОСОБА_22 підбіг до нього та вдарив кулаком по обличчю, а потім почав наносити удари по верхній частині тулубу. ОСОБА_14 в цей час наносила удари ногами по його ногах. Він намагався закритись руками від обвинувачених та поволі відходив до воріт гаража. ОСОБА_14 взяла порожню банку ємністю 3 л та вдарила його по голові, а потім вдарила його по голові алюмінієвою шваброю, що знаходилась в гаражі. Під час цих подій до гаражу підійшла мати обвинуваченої ОСОБА_14 та спостерігала за тим, що відбувається, а коли розлючені обвинувачені з кулаками кинулись на сусідку ОСОБА_17 , яка знаходилась у дворі, то ОСОБА_15 просила їх не чіпати сусідку.

Такі показання потерпілого повністю узгоджуються з показаннями свідків у кримінальному провадженні.

Так, свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні в суді першої інстанції показала, що вона є дружиною потерпілого, а обвинувачені є їх сусідами. 29 червня 2014 року близько 21 години вона поверталася додому та побачила, як на великій швидкості до їх подвір`я під`їхала машина, з якої вийшли ОСОБА_6 та ОСОБА_14 .. Коли ОСОБА_6 забіг до її двору, то почав одразу кричати щось за машину та вимагати щоб вийшов її чоловік. ОСОБА_14 спочатку забігла до себе додому, а потім також прийшла до їх двору. Вона зрозуміла, що щось відбувається, тому зайшла у двір та обійшла будинок з іншого боку та почала слухати, що відбувається. Зауважила, що її ніхто не міг бачити. Вона чула, як б`ються банки в гаражі, як обвинувачені сварилися та погрожували чоловікові. Вона злякалася за чоловіка і зателефонувала сусідці ОСОБА_17 , щоб та викликала міліцію. Сусідка викликала міліцію та прийшла до них на подвір`я. Коли обвинувачені побачили ОСОБА_17 , то почали на неї кидатись і остання побігла до себе додому. Після візиту ОСОБА_6 та ОСОБА_14 вона побачила, що голова її чоловіка була в крові.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердила показання свідка ОСОБА_16 .. Зазначивши про те, що коли вона зайшла на подвір`я потерпілого ОСОБА_7 , то підійшла до гаража, на вході до якого стояла мати ОСОБА_14 і спостерігала. В гаражі вона побачила, як сусідка ОСОБА_14 наносить ОСОБА_7 удар по голові шваброю, там же знаходився і ОСОБА_6 .. Вона закричала, що вони роблять, після чого ОСОБА_14 та ОСОБА_6 почали сваритися на неї та наносити удари, однак, вона встигла від них втекти додому.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердила показання потерпілого ОСОБА_7 , окрім іншого зазначивши про те, що вона за всім спостерігала та бачила, як ОСОБА_14 та ОСОБА_6 накинулися на ОСОБА_7 , били його ногами та руками, кричали, що він їм пошкодив машину. Наголосила на тому що ОСОБА_14 нанесла ОСОБА_7 удар порожньою банкою та шваброю по голові. Окрім неї у дворі була ще їх сусідка ОСОБА_17 та мати обвинуваченої ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні в суді першої інстанції показала, що являється слідчим ЧРВ УМВС України в Чернігівській області та 29 червня 2014 року вона була в складі оперативної групи, котра виїжджала на місце події у даному провадженні. Потерпілий ОСОБА_7 скаржився на те, що його побили сусіди. У ОСОБА_7 на лобі мала місце подряпина. Крім того, у приміщенні, що примикає до будинку потерпілого вони виявили на підлозі розбиті банки, розбиту миску, у дворі лежав зламаний велосипед. Вказала на те, що коли вони пішли до будинку, де зі слів потерпілого живуть особи, що його побили, то з будинку вийшов чоловік, жінка та літня жінка, котрі заперечували факт побиття сусіда та відмовилися давати будь-які пояснення. При цьому, зазначила про те, що не пам`ятає, чи перебували вказані особи в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні в суді першої інстанції вказав на те, що не був безпосереднім свідком подій, що відбувались 29 червня 2014 року на подвір`ї ОСОБА_21 . Однак, вказав, що приймав участь в якості статиста під час проведення слідчого експерименту. Крім того, свідок вказав, що наступного дня після подій він чув, як обвинувачений ОСОБА_6 кричав на потерпілого ОСОБА_7 через паркан про те, що вб`є його та спалить хату. Також повідомив, що коли він зайшов до потерпілого, то бачив що у нього травмована голова, а у гаражі на підлозі розбиті банки та плями крові.

Колегія суддів вважає, що суд дав вірну юридичну оцінку показанням потерпілого та вказаних свідків, з урахуванням того, що вони попереджались про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань.

На думку колегії суддів, висновок суду в тій частині, що показання потерпілого та свідків можна вважати достовірним та допустимим доказом у кримінальному провадженні, є вірним та обґрунтованим, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є безпідставними.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий та свідки давали детальні та послідовні показання, які ними не змінювались та повністю узгоджуються між собою, доповнюючи одне одного та утворюючи цілісну картину інциденту.

На переконання колегії суддів, під час провадження судового розгляду кримінального провадження, суд, відповідно до вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, дотримався засад об`єктивності та неупередженості, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, в зв`язку з чим доводи представника потерпілого ОСОБА_8 в частині того, що суд не допитав всіх працівників слідчо-оперативної групи Чернігівського РВ УМВС, які виїжджали на місце вчиненні кримінального правопорушення, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до частини другої статті 327 КПК України, прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. При цьому, суд лише сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні не наполягав на виклику у судове засідання зазначених в апеляційній скарзі осіб, їх явку у судове засідання не забезпечив. Отже суд, з врахуванням відсутності клопотань та заперечень з боку учасників судового розгляду, закінчив з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перейшов до судових дебатів.

При цьому, відповідно до вимог ст. 94 КК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив показання кожного зі свідків, потерпілого та обвинувачених з точки зору належності, допустимості і достовірності.

Не може колегія суддів погодитись з твердженням апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд у вироку лише фрагментарно виклав показання свідків, не зазначивши моменти, які є суттєвими під час вирішення питання щодо встановлених обставин кримінального провадження.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд, відповідно до роз`яснень пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», з показань обвинувачених, потерпілого та свідків вірно навів лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваних обставин кримінального правопорушення.

Крім вищевикладених показань вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_14 повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Зокрема, протоколом слідчого експерименту від 04 вересня 2014 року за участю ОСОБА_7 , під час якого потерпілий підтвердив дані ним показання та детально розказав і показав, яким саме чином обвинуваченні ОСОБА_14 та ОСОБА_6 наносили йому тілесні ушкодження та по яких частинах тіла.

З протоколу слідчого експерименту від 04 вересня 2014 року за участі свідка ОСОБА_17 вбачається, що в ході проведення даної слідчої дії свідок підтвердила свої показання, детально розповіла та показала саме ті обставини, свідком яких вона була.

З протоколу слідчого експерименту від 17 вересня 2014 року за участю свідка ОСОБА_18 вбачається, що свідок вказала на те, що бачила, яким саме чином та в які частини тіла обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_14 наносили тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 .

Висновком експерта № 601 від 30 червня 2014 року встановлено, що у ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження у вигляді саден голови, обличчя, лівої верхньої кінцівки, синців лівої верхньої та обох нижніх кінцівок, котрі виникли від дії тупих предметів по механізму тертя, удару та тиснення і, як усі в сукупності, так і кожне окремо кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Комплекс тілесних ушкоджень, виявлений у ОСОБА_7 по давності утворення може відповідати даті 29 червня 2014 року. Виходячи з кількості зовнішніх ушкоджень, їх характеру та розташування, можна припустити, що ОСОБА_7 міг піддаватися впливу як мінімум 12 травмуючих дій. Не виключена можливість, що тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитися за обставин, на які він вказав.

Даний висновок у судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердила судово-медичний експерт ОСОБА_19 , яка зазначила, що у висновку відображені всі тілесні ушкодження, які мались у потерпілого на час проведення експертизи.

Протоколом огляду речей від 16 вересня 2014 року, відповідно до якого предметом огляду була алюмінієва швабра з гумкою, якою, як зазначив потерпілий та свідки, обвинувачена ОСОБА_14 нанесла удар по голові ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, показання свідка ОСОБА_15 у даному кримінальному провадженні не мають суттєвого значення, оскільки даний свідок у судовому засіданні зазначила про те, що свідком подій не була. Вказала лише на те, що 29 червня 2014 року ввечері до неї приїхала дочка ОСОБА_14 зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 , вона їм поскаржилась на сусідку ОСОБА_16 , яка висловлювалась в їх бік лайливими словами, після чого вони пішли, а коли повернулись то були розлючені і сказали, що посварились з сусідами.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що показання свідків мають суперечності, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки таке твердження протирічить показанням свідків, які були ними надані під час судового розгляду в суді першої інстанції, та які повністю узгоджуються між собою та показаннями потерпілого ОСОБА_7 .

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що висновком експертизи та показаннями судово-медичного експерта спростовуються показання потерпілого про те, що удари йому наносились по тім`яній частині голови, колегія суддів вважає такими, що суперечать матеріалам кримінального та є надуманими.

З матеріалів кримінального провадження, потерпілого ОСОБА_7 та свідків вбачається, що всі особи, в тому числі і потерпілий зазначали про те, що удари обвинувачена ОСОБА_14 наносила потерпілому по голові, при цьому, по якій саме частині чітко зазначено не було, оскільки потерпілий цього не пам`ятає.

Такими, що протирічать вимогам кримінального процесуального Закону, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 про те, що суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки відмовив у задоволенні клопотання щодо перевірки фактів хуліганських дій з боку обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_6 .

Згідно з вимогами статті 337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проводиться виключно в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Затверджений прокурором обвинувальний акт надійшов до суду, у судовому засіданні під час розгляду матеріалів кримінального провадження прокурором було підтримане обвинувачення відповідно до змісту обвинувального акту. Отже, суд діяв в межах визначених кримінальним-процесуальним кодексом України.

При цьому, в матеріалах справи мається заява потерпілого ОСОБА_7 про те, що він просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , в зв`язку з тим, що вони нанесли йому тілесні ушкодження. З даної заяви не вбачається, що тілесні ушкодження потерпілий отримав в результаті хуліганських дій обвинувачених. Крім того, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду факт вчинення хуліганських дій з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_14 не знайшов свого підтвердження, а потерпілим або його представником не було надано документів та матеріалів, які б свідчили про грубе порушення обвинуваченими громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. В судовому засіданні встановлено що обвинувачені та потерпілий знайомі , а конфліктна ситуація що стала предметом кримінального провадження виникла в результаті сварки між ними.

За таких підстав, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, повністю доведена і його діяння вірно кваліфіковано судом за частиною першою статті 125 КК України, як спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

Вина обвинуваченої ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, повністю доведена і її діяння вірно кваліфіковано судом за частиною першою статті 125 КК України, як спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

Міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд обрав у відповідності до вимог ст. 65 КК України, у межах санкції інкримінуємої статті, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, сукупність обставин провадження, особи винного, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи. При цьому врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Таким чином, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді штрафу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , як про це йдеться в апеляційній скарзі представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів не знаходить.

Міру покарання обвинуваченій ОСОБА_14 суд обрав у відповідності до вимог ст. 65 КК України, у межах санкції інкримінуємої статті, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, сукупність обставин провадження, особи винної, яка раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину. При цьому врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин.

Таким чином, призначене обвинуваченій ОСОБА_14 покарання у виді штрафу є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для посилення покарання обвинуваченій ОСОБА_14 , як про це йдеться в апеляційній скарзі представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів не знаходить.

Не є переконливими і твердження апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про те, що суд безпідставно виключив та не визнав обтяжуючою покарання обвинувачених обставиною вчинення ними кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Дійсно, частиною першою статті 67 КК України визначений виключний перелік обтяжуючих вину обставин, серед яких пунктом 13 визначена обставина вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, частиною другою цієї статті передбачено, що суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12, такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

У вироку, суд зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів того, що обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_6 на час вчинення кримінального правопорушення перебували в стані алкогольного сп`яніння.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння припускає, що під час вчинення злочину суб`єкт перебував у певному фізіологічному стані, який був викликаний дією на його організм засобів, зазначених у п.13 ч. 1 ст. 67 КК України, що певною мірою й обумовило (спровокувало) вчинення ним злочину.

Матеріали кримінального провадження не містять достовірних даних про те, що обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_6 під час вчинення кримінального правопорушення перебували в стані алкогольного сп`яніння, окрім показань потерпілого та свідків. Крім того, відсутні дані також і про те, що стан алкогольного сп`яніння спровокував вчинення обвинуваченими інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування ухваленого щодо обвинувачених судового рішення не встановлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_14 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_26 ОСОБА_27 ОСОБА_28