Провадження №1-кп/748/35/15
Єдиний унікальний № 748/295/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2015 року Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої - судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городня Городнянського району, Чернігівської області, громадянина України, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,
у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.407 КК України, за участю:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
Згідно обвинувального акту органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в наступному.
Відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» солдата ОСОБА_3 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) № 64 від 31 березня 2014 року рядового ОСОБА_3 відповідно до мобілізаційного плану зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та в подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 (полова пошта НОМЕР_2 ) № 66 від 02.04.2014 року призначено на посаду оператора зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї військової частини НОМЕР_1 ( польова пошта НОМЕР_2 ).
Відповідно до п.п. 1,2 ст.1, п. 4 ст. 2 Закону України Про військовий обовязок і військову службу, які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обовязком громадян України, військовий обовязок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включає в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Однак, військовослужбовець за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_3 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, будучи зобовязаним бездоганно і неухильно дотримуватися порядку несення військової служби упродовж встановленого законом строку, виконувати службові обовязки , завжди бути готовим до захисту держави і виконувати свій військовий обовязок, в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України Про військовий обовязок і військову службу, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до якого оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності, недоторканості покладається на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є справою всього українського народу і обовязком кожного громадянина України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) в АДРЕСА_2 ), діючи з прямим умислом, направленим на залишення військової частини та місця служби незаконно припинив виконувати свій конституційний обовязок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та 31.12.2014 року самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , в яку повернувся 12.01.2015 року, тобто тривалістю більше десяти діб, але не більше місяця.
Дії солдата ОСОБА_3 як військовослужбовця за призовом під час мобілізації, що виразилися у самовільному залишенні військової частини тривалістю більше десяти діб, але не більше місяця, кваліфіковані за ч. 2 ст. 407 КК України.
Одночасно з обвинувальним актом до суду надійшла угода від 27 січня 2015 року, укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання останнім своєї винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.407 КК України. В угоді між сторонами узгоджене покарання обвинуваченого за ч.2 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки, зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком на один рік та покладенням обов"язків, передбачених п.2 та п.3 ч.1 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання. Сторони ознайомлені з наслідками укладення та затвердження угоди, передбаченими статтею 473 КПК України, наслідками невиконання угоди.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити укладену з обвинуваченим угоду та призначити ОСОБА_3 узгоджене покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що він повністю визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, просив затвердити угоду, погоджуючись на зазначене у ній покарання. При цьому, обвинувачений зазначив, що ніякого фізичного чи психологічного тиску під час досудового розслідування та складання угоди на нього не чинилося, угода укладена добровільно. Він розуміє характер обвинувачення та ознайомлений з наслідками укладання та затвердження угоди.
Суд, ознайомившись з обвинувальним актом та укладеною між прокурором та обвинуваченим угодою, вислухавши думку учасників судового провадження, вважає наступне.
Угода, укладена між прокурором та обвинуваченим, про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, враховано ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього, в ній узгоджене покарання та згода сторін на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Відповідно до вимог ч.4 ст.474 КПК України обвинуваченому роз`яснено, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.
Обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та з`ясовано, чи цілком він їх розуміє та чи розуміє він характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Як вбачається з укладеної угоди, вид покарання обвинуваченому узгоджений у відповідності до ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого ОСОБА_3 злочину, котрий згідно ст.12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, сукупності обставин справи, особи обвинуваченого, який є раніше є не судимий.
Також враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання, та пом`якшуючі обставини, а саме - щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину.
Суд, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим його прав згідно КПК України, наслідків укладення та затвердження угоди, характеру обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, виду покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом, переконавшись у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідає вимогам КПК України та підлягає затвердженню з призначенням обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Захід забезпечення кримінального провадження обвинуваченому не обирався.
Цивільний позов , процесуальні витрати та речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376, 394, 395, 468-469, 472, 473-476 КПК України,-
Затвердити угоду від 27 січня 2015 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.407 КК України.
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 407 КК України, і призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, з покладенням обов"язків, передбачених п.2 та п.3 ч.1 ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, пятою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі відсутності апеляційної скарги.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Суддя ОСОБА_1