справа № 462/8993/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2015 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002882 від 30.08.2014 р. відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, останній раз 09.09.2009 року Личаківським районним судом м.Львова за ст.185 ч.3 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, востаннє 09.09.2009 року Личаківським районним судом м.Львова за ст.185 ч.3 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі на шлях виправлення не став та маючи намір на таємне викрадення чужого майна, користуючись нічним періодом часу та відсутністю з даного приводу сторонньої уваги за ним, з метою незаконного збагачення та корисливих спонукань, 30.08.2014 року близько 04.50 год., знаходячись по вул.Чувашській у м.Львові, проник на територію будинковолодіння АДРЕСА_2 , яка огороджена по периметру бетонним парканом та складається з будинку та алтанки, які належать ОСОБА_6 . Перебуваючи там ОСОБА_5 за допомогою викрутки та лому почав зривати покриття альтанки, дах якої розміром 6х7 метрів та утворює собою листи мідної бляхи кожен з яких розміром 93х58 см., з метою подальшої крадіжки вказаного кольорового металу, однак, свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки у скоєному був викритий ОСОБА_7 та працівниками ДСО, вартість покрівельного матеріалу мідної бляхи становить 9024 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєнане з проникненням у сховище, однак свого злочинного умислу не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що в зв`язку з важким матеріальним становищем він дійсно 30.08.2014 року перебуваючи на вул.Чувашській у м.Львові проник на територію будинковолодіння №12 та намагався зняти мідне покриття альтанки, з метою його подальшого продажу, однак був викритий працівниками ДСО. У вчиненому розкаюється, обіцяє більше подібне не повторювати.

Покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєнане з проникненням у сховище, кваліфіковані вірно.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України на думку суду є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів (ч. 3 ст. 185 КК України), обставини вчинення злочину, наслідки від вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_5 : раніше судимий, за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, характеризується позитивно.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.3 ст.185 КК України, та, беручи до уваги вищенаведені обставини і особу винного, застосувати до обвинуваченого ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання. При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки.

Зобов`язати ОСОБА_5 , відповідно до ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_5 змінити та звільнити його з-під варти в залі суду.

Речові докази у справі:

Шорти (а.с.21) повернути ОСОБА_5 .

Викрутка, лом (а.с.21) знищити.

Цивільний позов не заявлено.
Витрати на залучення експерта - відсутні.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1