АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 620/229/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11КП/1110/515/15 Доповідач апел.інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.389ч.2 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження № 620/229/15-к за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 7 квітня 2015 року,-
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 7 квітня 2015 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Макарешти Унгенського району Молдови, українця, громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , судимого 24.12.2014 р. за ч.2 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт,
визнано винним і засуджено за ч.2 ст. 389 Українидо 240 годин громадських робіт за місцем мешкання. Приєднано невідбуту частину покарання у вигляді 22 годин громадських робіт за вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 24.12.2014р. шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, та визначено остаточне покарання ОСОБА_7 в порядку ч.1, ч.2 та ч. 4 ст. 71 КК України у виді 240 годин громадських робіт за місцем мешкання.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області ставить питання про скасування вироку, ухвалення нового вироку, визнання винним ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України та призначення покарання у виді 2 місяців арешту, на підставі ст.71 КК України шляхом повного складання покарань призначити остаточне покарання 2 місяці 2 дні арешту.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:
Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він, будучи засудженим 24.12.2014 р. Зачепилівським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт за місцем свого мешкання при Малоорчицькій сільській раді Зачепилівського району Харківської області, був ознайомлений інспектором КВІ Зачепилівського району Харківської області письмово під розпис з умовами відбування покарання та попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання. Однак, відбуваючи покарання з 04.02.2015р. без поважних причин з метою ухилення від відбування громадських робіт в період часу з 23.02.2015 року по 10.03.2015 року не прибував до Малоорчицької сільської ради для відбування покарання у виді громадських робіт більше двох разів.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на матеріалах справи і ніким в апеляційному порядку не оспорені.
Разом з тим, призначаючи покарання, суд першої інстанції незаконно призначив вид покарання, не передбачений ч.2 ст.389 КК України, згідно якої ухилення від відбування громадських чи виправних робіт особою, засудженою до цього покарання, карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.
При цьому, суд не послався на вимоги ст.69 КК України, із застосуванням якої суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Дії суду першої інстанції, який шляхом винесення окремої ухвали додав до резолютивної частини вироку посилання на ст.69 КК України, зазначивши, що таким чином суд виправляє описку, є незаконними, оскільки виправлення описки у вироку суду не може бути здійснено шляхом вторгнення в питання призначення покарання.
Не ґрунтується на законі й вказівка у вироку місця відбування громадських робіт за місцем мешкання. Адже згідно чч.1 та 2 ст.56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування. Громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день. Таким чином, визначення судом у вироку місця відбування громадських робіт законодавець не передбачає.
Колегія суддів погоджується з прокурором щодо того, що скоєння умисного злочину, пов`язаного із ухиленням від відбування громадських робіт особою, засудженою до нього покарання свідчать про те, що призначення обвинуваченому, який ніде не працює, та не відбув 22 години громадських робіт за попереднім вироком, такого самого виду покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості злочину і особі засудженого через його м`якість та невідповідність тяжкості злочину та особі засудженого. Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням характеру, ступеню тяжкості кримінального правопорушення, обставин події, даних про особу, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді арешту, до якого має бути приєднано повністю не відбуте покарання за вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2014 року у співвідношенні згідно ст.72 КК України. При цьому, підстав для повторного визнання обвинуваченого винним за тією самою нормою, за якою вже його визнано винним, про що просив прокурор, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 407,409,420 КПК України, колегія суддів,-

ПРИСУДИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково
Вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 7 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині свій вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту на 2 місяці.

Відповідно до вимог ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 24 грудня 2014 року у співвідношенні, згідно п.4 ч.1 ст.72 КК України, і остаточно призначити покарання у виді арешту на 2/ДВА/ місяці 2/ДВА/ дні.
В решті вирок суду від 7 квітня 2015 року залишити без змін.

Копію вироку апеляційного суду негайно вручити засудженому і прокурору.

Вирок апеляційного суду, відповідно до ч.4 ст.532 КПК України, набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Подача касаційної скарги не зупиняє виконання вироку.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10