Справа №11-2752/2007 р. Головуючий в 1 інстанції: Мирошниченко Л.Е.
Категорія: ст.ст.187 ч.4, Доповідач: Гудков Д.Ф.
289 ч.3, 185 ч.3 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2007 рік м. Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області у складі головуючей Смірнової В.В., суддів Гудкова Д.Ф., Артамонова О.О., за участю прокурора Єроклінцевої Н.С., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької
області кримінальну справу за апелляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2004 року, яким

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, громадянина України, раніше не судимого, який мешкає за АДРЕСА_1,

засуджено за ч.2 ст.368 КК України
до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, з позбавленням права займати
посади, пов'язані з адміністративно-господарчими та організаційно-розпорядчими
функціями в будь-яких організаціях, установах та підприємствах, незалежно від форми власності строком на 3 роки; на підставі
ст.ст.7 5,7 6 КК України від відбування покарання ОСОБА_1 звільнено з
випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження, раніше не
судимого, який мешкає
АДРЕСА_2,

засуджено за ч.2 ст.368 КК України
де 5 років 4 місяців позбавлення волі строком з конфіскацією майна та
позбавленням права обіймати посади з адміністративно-господарчими та
організаційно-розпорядчими функціями у будь-яких організаціях, підприємствах та
установах незалежно від форми власності строком на 3 роки;

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, раніше не
судимого, мешкає АДРЕСА_3,

засуджено за-ч.2 ст.368 КК України до 5 років позбавлення
волі без конфіскації майна, з позбавленням права обіймати посади з
адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями у
будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми
власності строком 3 роки; па підставі ст.ст.75,76 КК України від

2

відбування призначеного покарання звільнений з
випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, раніше не судимого, мешкає АДРЕСА_4,

засуджено за ч.2 ст.368 КК України до 5 років 2 місяців
позбавлення волі з конфіскацією майна та позбавленням права займати посади з
адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями у
будь-яких установах, організаціях та підприємствах, незалежно від форми
власності строком на 3 роки,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду
першої інстанції ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
визнано • винними в тому, що приблизно 15 квітня 2002 року (точна дата не
встановлена) до голови Слов'янської МСЕК ОСОБА_2а В. В. та лікаря-експерта цієї
установи ОСОБА_3 через ОСОБА_1,
який раніше був з ними знайомий, звернувся ОСОБА_5 з проханням встановити
його батькові ОСОБА_6 першу групу інвалідності. За дорученням ОСОБА_5 у разі
виконання наведеного прохання, засуджений ОСОБА_1
запропонував ОСОБА_2 та ОСОБА_3 200 грн. та організацію пригощання, на що
останні погодилися. Тоді ж, в приміщенні МСЕК ОСОБА_2 та ОСОБА_3, діючи
навмисно, за попереднім зговором між собою, а ОСОБА_2

повторно,
запропонували ОСОБА_1 проведення
переговорів із ОСОБА_5 про час, місце та
спосіб передачі грошей та пригощання. Згідно досягнутій домовленості ОСОБА_5 17
квітня 2 002 року приготував 200 грн. та пригощання на суму 50 грн., які того ж
дня передав в приміщенні МСЕК ОСОБА_1
для подальшої передачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 за встановлення ОСОБА_6 першої групи інвалідності.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, діючи за попереднім змовою групою
осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, відповідним чином оформили ОСОБА_6
встановлення 1 групи інвалідності, про що 17 квітня 2002 року був виданий
встановленої форми документ, підписаний головою МСЕК ОСОБА_2 Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня 2005 року вирок суду змінено.
ОСОБА_2 за ч.2 ст.368 КК України призначено покарання у вигляді 5 років
позбавлення волі. На підставі ст.69 КК України без конфіскації майна, з
позбавленням права займати посади, пов"язані з
адміністративно-господарчими та організаційно-розпорядчими функціями в
будь-яких установах, підприємствах та організаціях, незалежно від форми
власності^ на строк 3 роки. У відповідність до ст.ст.7 5,7 6 КК України від
відбування призначеного основного покарання звільнений з випробуванням з
іспитовим строком З роки. ОСОБА_3 за ч.2 ст.368 КК України із застосуванням
ст.69 КК України призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без
конфіскації „ майна, з позбавленням права займати посади з
адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями в
будь-яких установах, організаціях, підприємствах, з любою формою власності,
строком на 3 роки. На підставі ст.ст.75,76 'КК України від відбування основного
покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. ОСОБА_1 визнано винним за п.5 ст.27,
ч.2

3

ст.368 КК України та призначено
покарання із застосуванням ст.69 КК
України у вигляді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна та без позбавлення права займати певні посади. На
підставі ст.ст.75,7 6 КК України від відбування покарання звільнено з
випробуванням з іспитовим строком 1 рік. ОСОБА_4 за ч.2 ст.368 КК України
призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі згідно ст.69 КК України
без конфіскації майна, з позбавленням права займати посади з
адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями в
будь-яких підприємствах, організаціях та установах незалежно від форми
власності строком на 3 роки. На підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування
основного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Ухвалою Верховного Суду України від
2 березня 2006 року ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 12 квітня
2005 року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
по епізоду 4 обвинувачення
від 15 березня 2С02 року скасовано, а справу в цій частині направлено на новий
апеляційний розгляд.

Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 11 липня 2006 року вирок суду змінено. ОСОБА_1 визнано
засудженим за п.5 ст.27, ч.2 ст.3 68 КК України із застосуванням ст.69КК України до позбавлення волі строком
на 2 роки без конфіскації його майна та без позбавлення права займати посади,
пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та
організаційно-розпорядчих функцій в будь-яких установах, підприємствах та
організаціях, незалежно від форми власності. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 від відбування
, призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Згідно ст.7 6 КК України на ОСОБА_1
покладено зобов'язання повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про
зміну місця проживання. Крім того, ОСОБА_2 визнаний засудженим за ч.2 ст.368 КК
України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.69 КК України без
конфіскації майна, з позбавленням права займати посади з
адміністративно-господарчими та організаційно-розпорядчими функціями в
будь-яких підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форми власності
строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного
покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. На підставі
ст.7 6 КК України на ОСОБА_2 покладено зобов'язання повідомляти орган
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання і роботи. ОСОБА_3
визнаний засудженим за ч.2 ст.368 КК України із застосуванням ст.69 КК України
до 3 років позбавлення волі без конфіскації особистого майна, з позбавленням
права займати посади з адміністративно-господарчими та
організаційно-розпорядчими функціями в будь-яких підприємствах, установах,
організаціях, незалежно від форми власності строком на 3 роки. На підставі
ст.75 КК України від відбування призначеного покарання-звільнений з
випробуванням з іспитовим строком 2 роки. На підставі ст.7 6 КК України на
нього покладено зобов'язання повідомляти органи кримінально-виконавчої системи
про зміну місця проживання та роботи.

Ухвалою
Верховного Суду України від 31 травня 2007 року ухвалу Апеляційного "суду
Донецької області від 11 липня 2006 року скасовано щодо засудженого ОСОБА_1

В апеляції засуджений ОСОБА_1 прохав вирок скасувати, виправдувавши його на підставі
п.1 ст.6 КПК України. Мотивував тим, що інкримінованого йому злочину він не
вчиняв, доказів на підтвердження

4

його вини відсутні. Предмет злочину не вилучено. Передачу
хабара не зафіксовано. Покази свідка ОСОБА_5 суд невірно поклав в основу
вироку, так як ОСОБА_5 неодноразово змінював свої покази про обставини передачі
їм хабара. Судом не встановлені фактичні обставини справи. Кримінальну справу
щодо нього порушено у зв"язку з його політичними переконаннями.

Заслухавши
доповідача, з"ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляції,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів
вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Суд правильно
встановив фактичні обставини справи, які підтверджуються дослідженими доказами,
викладеними у вироку, в обсязі, встановленому судом.

Висновок суду
про винність ОСОБА_1
ґрунтується на показах ОСОБА_7,
ОСОБА_6, матеріалах кримінальної справи.

Так, згідно з
протоколом застосування спецтехніки, проведеної за постановами Апеляційного
суду Донецької області від 28 лютого 2002 року та від 28 березня 2002 року,
працівниками міліції проведено негласний візуальний та слуховий контроль
приміщення голови Слов"янської МСЕК, а також зали її засідань,
розташованих у АДРЕСА_5. У розмовах, зафіксованих на касетіНОМЕР_1 (розмови
11-13) мова йде про необхідність надання •, ОСОБА_5, інваліду Великої
Вітчизняної війни першої групи інвалідності,
за що обіцяно 150 грн. та „сабантуйчик".

У відповідність
до висновків фоноскопічної експертизи на плівках зафіксовані голоси засудженого
ОСОБА_1, свідка ОСОБА_5А., а також акустичні маніпуляції грошовими купюрами. У
записах розмов відсутні сліди монтажу чи інших змін, що мали місце під час
запису або після нього. Сліди копіювання відсутні. Записи є оригіналами або автентичними копіями (т.2
а.с.28-194).

Згідно запису в
книзі № 7 протоколів засідань Слов'янської МСЕК в протоколі №68 присутній запис
про обстеження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 року народження, з наведенням рішення
комісії про присвоєння йому 1 групи інвалідності із загального захворювання.

З висновку
комісійної судово-медичної експертизи вбачається, що виходячи із патології,
соціально-трудової дезадаптації, ступеню відбитості функціональних порушень,
група інвалідності ОСОБА_6 визначена обгрунтовано (а.с.217-218).

Свідок ОСОБА_7
на досудовому слідстві підтвердила той факт-що засуджений ОСОБА_1 запропонував
її -родині надати допомогу при проходженні її чоловіком ОСОБА_6 » обстеження у
МСЕК та швидкому одержанні документів, які посвідчували б у нього 1 групу
інвалідності. За ці послуги на пропозицію ОСОБА_1 вона
мала передати йому 200 грн. та гроші для придбання пригощання. Наведену суму
вона передала ОСОБА_1 через
свого сина ОСОБА_5 саме в день оформлення документів у МСЕК (т.1
а.с.53).

Свідок ОСОБА_5 на досудовому слідстві і в судовому
засіданні підтвердив показання ОСОБА_7 про те, що та в день оформлення
документів батька у МСЕК передала йому гроші для ОСОБА_1 в сумі 200 грн. Він їх передав ОСОБА_1 на його вимогу після здачі документів на
комісію. Тоді ж на вимогу ОСОБА_1 він придбав
у магазині продукти та випивку для лікарів, витративши на це ще 50 грн., які
також отримав від матері. Продукти склали до пакету. Після того ОСОБА_1 з цим пакетом
увійшов до приміщення МСЕК, а повернувся звідти вже без нього. Через 30-40
хвилин після здачі документів батька на комісію МСЕК він особисто отримав
результати (а.с.51-52, 55-56 ).

При цьому
колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано критично поставився до зміни
свідками ОСОБА_7, ОСОБА_5
своїх показів у судовому засіданні, не взявши їх до уваги, оскільки їх покази
на досудовому слідстві узгоджуються та доповнюються сукупністю інших доказів по
справі.

Крім того,
колегія суддів звертає увагу на те, що засуджений ОСОБА_1 як на
досудовому слідстві, так і в судовому засіданні не заперечував проти того
факту, що він дійсно надавав допомогу родині ОСОБА_5 у вирішенні цього питання,
посилаючись на своє знайомство з лікарями МСЕК.

На думку судової
колегії, суд правильно оцінив критично доводи ОСОБА_1 щодо невизнання своєї провини у вчиненні злочину, а
також доводи ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
які не визнавали факт отримання хабара за встановлення 1 групи інвалідності
ОСОБА_6 через засудженого ОСОБА_1 і
лікарі Слов'янської МСЕК, оскільки такі доводи спростовуються сукупністю
наведених, а також інших , доказів, які судом першої інстанції перевірені в
судовому засіданні та наведені у вироку.

Оскільки
засуджений ОСОБА_1 сприяв
одержанню хабара за попередньою змовою групою осіб, його дії слід кваліфікувати
за п.5 ст.27, ч.2 ст.368 КК України.

Призначаючи
покарання, суд першої інстанції на порушення вимог ст.65 КК України належним
чином не врахував роль та ступінь участі засудженого ОСОБА_1 у вчиненому
злочині, ту обставину, що від скоєного тяжких наслідків не настало, а також що ОСОБА_1 раніше не
судимий, позитивно характеризується. На думку судової колегії, наведені
обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що дає
можливість застосувати щодо ОСОБА_1 положення ст.69 КК України, призначивши
йому покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.368 КК України.

Оскільки ОСОБА_1 вчинив злочин не
пов'язаний з його службовим становищем, додаткове покарання у вигляді
позбавлення права займати певні посади до нього не застосовувати.

В частині
покарання вирок та ухвала апеляційного суду стосовно засуджених ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 ухвалою Верховного Суду України не скасовувалися, тобто набули
чинності.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст.365-366, 377 КПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:

6

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2004 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Вважати ОСОБА_1 засудженим за п.5 ст.27, ч.2 ст.368 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 2
(двох) років позбавлення волі без конфіскації
майна та без позбавлення права займати посади, пов'язані з
виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих
функцій в будь-яких установах, підприємствах
та організаціях, незалежно від форми власності.

На підставі ст.ст.75,7б КК України
звільнити ОСОБА_1 від призначеного покарання з
випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один)
рік виконає обов'язок повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання.