У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Скотаря А.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Кузьменко О.Т.,

за участю прокурора та
засудженого

Кривов”яза Я.І., ОСОБА_1

розглянула
в судовому засіданні в м.Києві 29
березня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого
ОСОБА_1та захисника ОСОБА_2 на вирок апеляційного суду Запорізької області від
11 січня 2007 року, яким засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

в силу
ст.89 КК України не судимого,

-за ч.1
ст.162 КК України на 2 роки обмеження волі;

-за ч.3
ст.146 КК України на 10 років позбавлення волі;

-за
п.п.2,9 ч.2 ст.115 КК України на довічне позбавлення волі, а на підставі ст.70
КК України за сукупністю злочинів на довічне позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1на
користь потерпілої ОСОБА_3 20.000 грн. моральної шкоди.

Згідно з вироком ОСОБА_1засуджено за
вчинення злочинів за наступних обставин.

5 червня 2006 року о 24 год. ОСОБА_1
знаходячись в стані алкогольного сп”яніння прийшов до будинку АДРЕСА_1, де у
квартирі НОМЕР_1 проживала ОСОБА_3, і зірвавши замок, він незаконно проник у
зазначену квартиру де спали діти потерпілої.

Побачивши, що ОСОБА_3 відсутня, на
грунті помсти що потерпіла уникає з ним зустрічі, ОСОБА_1 завернув у ковдру
сплячу малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, і виніс з квартири.

На вулиці дівчинка прокинулася,
почала плакати і звати матір, внаслідок чого ОСОБА_1 злякавшись, що плач дитини
приверне увагу людей, задушив малолітню ОСОБА_4 і сховав труп на пустирі.

У касаційних скаргах:

засуджений ОСОБА_1 стверджує, що
не мав умислу на позбавлення життя дитини, а її смерть настала внаслідок його
необережних дій. За змістом скарги просить перекваліфікувати його дії з п.п.2,9
ч.2 ст.115 на ч.1 ст.119 КК України, з ч.3 на ч.2 ст.146 КК України та
відповідно пом”якшити покарання;

захисник ОСОБА_2 вважає, що
досудове і судове слідство проведено неповно і однобічно, висновки суду щодо
доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні умисного вбивства малолітньої дитини з
метою приховати інші злочини, грунтуються лише на припущеннях, а призначене
йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі
ОСОБА_1.Докази, зібрані у справі, свідчать про відсутність умислу у ОСОБА_1на
вбивство ОСОБА_4, а також умислу на спричинення тяжких наслідків при викраденні
дитини. За змістом скарги захисник ОСОБА_2 просить перекваліфікувати дії
ОСОБА_1з п.п.2,9 ч.2 ст.115 на ч.1 ст.119 КК України, з ч.3 на ч.2 ст.146 КК
України та пом”якшити покарання.

Заслухавши доповідача, засудженого
ОСОБА_1 який підтримав касаційні скарги, прокурора, який просив залишити вирок
без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів вважає, що в їх задоволенні слід відмовити.

Вина ОСОБА_1у вчиненні злочинів за
обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у
справі та перевірених судом.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_1
пояснив, що прийшов до будинку ОСОБА_3, зіврав замок і проник у квартиру, де
спали діти потерпілої. Маючи намір провчити потерпілу за те, що вона залишає
малолітніх дітей самих і належним чином про них не пілкується, він завернув у
ковдру ОСОБА_4 і пішов на вулицю, вирішивши повернути дитину зранку. Дівчинка
прокинулась, почала вириватись від нього, плакала і намагаючись її заспокоїти,
він затулив їй рота долонею і надавив на шию. Не заперечив що спричинив смерть
ОСОБА_4.

Згідно з даними судово-медичної
експертизи смерть ОСОБА_4 настала від механічної асфіксії.

Із показань свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та
ОСОБА_14 видно, що ОСОБА_3 без нагляду дітей не залишала, постійно займалась їх
вихованням.

Свідок ОСОБА_15 показав, що при
проведенні відтворення обстановки і обставин події ОСОБА_1 розповів про
обставини вчинених злочинів і показав як він задушив малолітню ОСОБА_4

Про умисел ОСОБА_1 на позбавлення
життя малолітньої дитини свідчить сукупність обставин, за яких вчинений злочин,
характер його дій по відношенню до потерпілої та поведінка ОСОБА_1 після
вбивства, який сховав труп на пустирі та викинув ковдру, в яку завернув ОСОБА_4
під час її викрадення, а тому твердження захисника ОСОБА_2 та засудженого
ОСОБА_1що останній має нести кримінальну відповідальність за вбивство з
необережності, безпідставні.

Дії ОСОБА_1за ч.1 ст.162; ч.3 ст.146
та п.п.2,9 ч.2 ст.115 КК України кваліфіковані вірно як незаконне проникнення у
приміщення, викрадення дитини, що спричинило тяжкі наслідки та умисне вбивство
малолітньої дитини з метою приховання іншого злочину.

Вивченням матеріалів справи не
виявлено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б перешкодили чи
могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути справу та постановити
законний, обгрунтований і справедливий вирок.

Покарання ОСОБА_1 призначено
відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням характеру і ступеня
суспільної небезпечності вчиненого, даних про його особу та обставин, що
обтяжують і пом”якшують покарання.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційні скарги засудженого
ОСОБА_1та захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду
Запорізької області від 11 січня 2007 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

Скотарь А.М.
Гошовська Т.В.
Кузьменко О.Т.