Провадження № 1-кп/200/812/14
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську кримінальне провадження, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №00007022, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
30 вересня 2013 року близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_5 , заходячись у будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих відносин, маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, наніс удар рукою стиснутою в кулак в область обличчя потерпілій ОСОБА_4 , від чого остання впала на землю.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний намір, ОСОБА_5 продовжив наносити ОСОБА_4 удари ногами по різним частинам тулубу, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді дев`яти синців обличчя, розташованих на спинці носу з переходом на повіки обох очей, по передній поверхні грудної клітини з переходом на молочні залози та з переходом в епігастральній ділянки праворуч та ліворуч, тильній поверхні обох кистей, гематоми лівої молочної залози з елементами нагноєння (проведена операція по видаленню гематоми), які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Вищевказані умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися в умисному спричинені легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, органом досудового розслідування кваліфікуються за ч.2 ст.125 КК України.

Суд вважає доведеним дане обвинувачення, оскільки встановлені судом обставини повністю підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду.

Показами потерпілої ОСОБА_4 , яка в судовому засіданні пояснила про те, що 30 вересня 2013 року, точного часу не пам`ятає, коли вона знаходилася у себе вдома в будинку АДРЕСА_3 , прийшов її син ОСОБА_5 , разом із своєю співмешканкою, й вдарив у двері кулаком. Запитавши у сина, що він робить, останній став висловлюватись на її адресу нецензурною лайкою, а потім вдарив її кулаком по голові. В цей час його співмешканка тримала двері, проте їй вдалося вийти на вулицю.

Вибігши на вулицю, ОСОБА_5 наздогнав її біля воріт, де продовжив наносити удари ногами в область її ніг, грудей, куди ще, вона не пам`ятає. Скільки часу він наносив їй удари та скільки вона знаходилась на землі, точно сказати не може.

Коли син перестав її бити, вона побігла до сусідів, проте їх не було вдома й вона вирішила сховатися від сина за автомобілем. Через деякий час, син пішов. А вона вийшла зі своєї схованки.

Потім вона разом з онуком поїхала до експертної установи, де проведено дослідження щодо тяжкості її тілесних ушкоджень.

Показами свідка ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що потерпіла ОСОБА_4 приходиться їй матір`ю, а обвинувачуваний братом. Мати мешкає разом і сином обвинуваченого ОСОБА_7 , з його дворічного віку.
02 жовтня 2013 року їй подзвонив племінник ОСОБА_7 , який проживає разом з її матір`ю та повідомив, що її матір ОСОБА_4 забирає швидка допомога до лікарні, оскільки її знову побив ОСОБА_5 .
Також, пояснила, що обвинувачуваний постійно ображає та б`є матір, каже, що вона скоро помре. Через що у нього таке ставлення до неї вона не знає. Вони неодноразово вже зверталися за допомогою до міліції, проте міліція ніяких заходів не приймала.
Вказала, що допомагає матері, у тому числі і матеріально, а ОСОБА_5 ніякої допомоги матері не надає.
Показами свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні пояснив, що потерпіла ОСОБА_4 є його бабусею, з якою він разом мешкає, а обвинувачуваний - його батьком.
30 вересня 2013 року він працював в нічну зміну. Коли він прийшов додому вранці, то побачив потерпілу ОСОБА_4 , у якої були видимі тілесні ушкодження синці на обличчі та в області грудей, після чого він відвіз її до лікарні. Як йому потім стало відомо зі слів потерпілої, 30 вересня 2013 року вдень приходив ОСОБА_5 , разом зі своєю співмешканкою, який стукав у двері. Коли потерпіла хотіла вийти з будинку, співмешканка ОСОБА_5 не випускала, проте їй вдалось вийти на вулицю в двір, де обвинувачений побив ОСОБА_4 .
Також, свідок вказав, що обвинувачений ОСОБА_5 мешкає окремо, матеріальної допомоги не надає, за навчання сплачувати не допомагає, вони живуть на пенсію, яку отримує потерпіла 1 500 гривень, також матеріально допомагає його тітка ОСОБА_6 . Раніше були випадки, коли ОСОБА_5 бив потерпілу та його самого.

А також дослідженими судом письмовими доказами по справі:
Протоколом огляду місця події від 20 листопада 2014 року з фототаблицею до нього, де предметом огляду є подвір`я будинку АДРЕСА_3 . Під час огляду нічого не виявлено та не вилучено (а.с.4-7).
Висновком судово-медичної експертизи №4901е від 25 листопада 2013 року про те, що у потерпілої ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: численних синців обличчя, тулубу, обох верхніх кінцівок, гематоми лівої молочної залози з елементами нагноєння (проведена операція по видаленню гематоми).
Враховуючи характер та локалізацію виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони могли утворитися від дії тупих твердих предметів (предмету) й не менш як від 7-ми механічних дій тупих твердих предметів (предмету), якими могли бути і руки стиснуті в кулак і ноги взуті у взуття, або інші аналогічні предмети та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).
Ступінь ознак загоєння виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень (синці багрово-фіолетового кольору з чіткими контурами), дані медичних документів можливо вказати, що вони могли утворитися незадовго до її огляду та звернення до медичного закладу, тобто можливо і в термін на який вказує обстежена та слідчий у постанові. (а.с. 19-21).
Протоколом проведення слідчого експерименту від 15 січня 2014 року, за участю потерпілої ОСОБА_4 та спеціаліста ОСОБА_9 , під час якого потерпіла розповіла про обставини скоєння злочину та продемонструвала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_5 (а.с.23-25).
Висновком додаткової судово-медичної експертизи №3185е від 21 серпня 2014 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: дев`яти синців обличчя, розташованих на спинці носу з переходом на повіки обох очей, по передній поверхні грудної клітини з переходом на молочні залози та з переходом в епігастральній ділянки праворуч та ліворуч, задній поверхні грудної клітини, в поперековій області ліворуч, тильній поверхні обох кистей. Гематоми лівої молочної залози з елементами нагноєння (була проведена операція по видаленню гематоми).
Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень можливо вказати, що вони не суперечать механізму їх утворення, на який вказує обстежена в ході проведення слідчого експерименту, складеного 15 січня 2014 року за її участю, тобто могли утворитися внаслідок дії тупого предмету (предметів), якими могли бути і кисті рук, і ноги, які діяли в область голови, тулубу та верхніх кінцівок.
За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день) (а.с. 29-30).
Висновком додаткової судово-медичної експертизи №4633е від 28 листопада 2014 року, згідно якого враховуючи характер та локалізацію виявлених у потерпілої ОСОБА_4 ушкоджень можливо сказати, що вони суперечать механізму їх утворення, на який вказала свідок ОСОБА_10 в ході проведення її допиту.
При цьому, враховуючи локалізацію виявлених тілесних ушкоджень можливо сказати, що ушкодження у вигляді синців, розташованих по попередній поверхні грудної клітини з переходом на молочні залози та з переходом в епігастральній ділянки праворуч та ліворуч, по заданій поверхні грудної клітини, поперековій області ліворуч, по тильній поверхні обох кистей могли утворитися і внаслідок неодноразового падіння з висоти власного зросту та вдарі о тупий предмет, можливо з обмеженою контактуючою поверхнею, тілесні ушкодження в області обличчя не характерні виникненням їх внаслідок падіння з висоти власного зросту (а.с. 34-35).
Суд вважає вину ОСОБА_5 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, повністю встановленою та доведеною, оскільки досліджені вищевказані докази отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, які мають значення для кримінального провадження та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Позицію обвинуваченого щодо не визнання вини, суд розцінює як бажання уникнути кримінальної відповідальності, оскільки його вина повністю підтверджується дослідженими судом доказами.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що ніяких тілесних ушкоджень матері ОСОБА_4 не спричиняв.
30 вересня 2013 року повертаючись разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 з лікарні, вирішили зайти до його матері потерпілої ОСОБА_4 , яка мешкає окремо. Підійшовши до будинку, він почав стукати у вікно, потерпіла стала відкривати двері, але оскільки вона довго не відчиняла, він став смикати двері. В цей час двері відкрилися й потерпіла впала зі сходинок. Після цього, його співмешканка стала допомагати потерпілій піднятися, подала взуття, після чого вони вдвох пішли. Ніяких ударів він потерпілій, а ні руками, а ні ногами не наносив. Звідки у потерпілої могли утворитися дані тілесні ушкодження, йому не відомо.
Вищевказані ствердження обвинуваченого ОСОБА_5 , суд не може прийняти як доказ його не винуватості, бо вони спростовуються дослідженими та перевіреними під час судового розгляду доказами щодо встановлених судом фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення і не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності.
Так, потерпіла ОСОБА_4 , як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні докладно і послідовно описувала, при яких обставинах обвинувачений наніс їй тілесні ушкодження.
Під час слідчого експерименту, потерпіла не тільки повідомила про події, що відбували 30 вересня 2013 року, а й в присутності експерта продемонструвала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень сином ОСОБА_5 .

Допитані в суді свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтвердили покази потерпілої й вказали, що відразу після подій 30 вересня 2013 року, ОСОБА_4 повідомила їм про те, що саме її син ОСОБА_11 наніс їй удар по голові, а потім декілька ударів руками й ногами про тулубу та грудях.
Суд вважає, що дані події, які описані свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зі слів потерпілої, емоційний стан в якому перебувала потерпіла, можуть свідчити лише про їх правдивість, та не можуть містити у собі жодних елементів надуманості, оскільки події описані даними свідками зі слів потерпілої, відбувались буквально відразу після скоєного злочину та потерпіла не мала часу на складання неправдивої версії події, що відбулася.

Також покази потерпілої ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтверджені висновком судово- медичної експертизи щодо локалізації виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої саме в області голови, тулубу та верхніх кінцівок, і саме в цих частинах тіла у потерпілої встановлена наявність дев`яти синців на обличчі, розташованих на спинці носу з переходом на повіки обох очей, також по передній поверхні грудної клітини з переходом на молочні залози і в епігастральній ділянки праворуч та ліворуч, й на тильній поверхні обох кистей та гематоми лівої молочної залози.
За своїм характером ці ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я понад шість діб, але не більше як три тижні .
Експертним висновком зазначено, що тілесні ушкодження потерпілої ОСОБА_4 спричинені не менш від семи механічних дій і могли утворитися внаслідок дії тупого твердого предмету, якими могли бути і кисті рук, і ноги.

В подальшому, у додатковому висновку судово- медичної експертизи підтверджений факт того що, локалізація та характер виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень не суперечить механізму їх спричинення, на який вона вказує в ході проведення слідчого експерименту, і не є характерними внаслідок падіння з висоти власного зросту, що тим самим спростовує доводи обвинуваченого в цій частині.

Про мотив скоєного правопорушення за ч.2 ст. 125 КК України свідчить наявний конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , чого під час судового розгляду не заперечував і сам обвинувачений.

Покази свідка ОСОБА_10 суд оцінює критично, як дані із хибного співчуття через те, що вона є співмешканкою обвинуваченого, й нічим, окрім її усної заяви, не підтверджуються.
Таким чином, дана сукупність доказів, а також цілеспрямованість, кількість, характер та локалізація отриманих ушкоджень, свідчать про достатність ударів нанесених потерпілій ОСОБА_4 зі значною силою, й підтверджує наявність умислу обвинуваченого саме на спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , що зумовили короткочасний розлад здоров`я, й тим самим спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в цій частині.

Також їх утворення не могло бути викликано станом сильного душевного хвилювання внаслідок поведінки потерпілої, або ймовірної образи під час сварки, чи безпричинно.

Враховуючи наведене, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_5 винним у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його умисні дії, що виразилися в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вірно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відносяться до категорії невеликої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, перебуває на обліку лікаря алерголога з діагнозом бронхіальна астма та є інвалідом ІІ групи.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

У відповідності до ст.67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді арешту, як таке, що буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

В судовому засідання обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію у 2014 році» на тій підставі, що він є інвалідом ІІ групи, а вчинений ним злочин, згідно ст.12 КК України, віднесений до злочину невеликої тяжкості й скоєний до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році», про що надав письмову заяву.

Потерпіла ОСОБА_4 просила розглянути заяву обвинуваченого на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_3 вважав за можливе застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2014 році».

Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від призначеного покарання з наступних підстав.

Статтею 85 КК України визначено, що на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до вимог п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.
Згідно ст.12 Закону України «Про амністію у 2014 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно.
У відповідності ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний злочин невеликої тяжкості, передбачений ч.2 ст. 125 КК України, до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році» і на день набрання цим Законом чинності є інвалідом II групи.
Обставин, передбачених ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого, судом не встановлено.
Таким чином, враховуючи, що обвинувачений є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2014 році», також, що на день набрання чинності цим Законом він є інвалідом II групи, а кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, не є тяжким або особливо тяжким, й те, що Закон України «Про амністію в 2014 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним задовольнити клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та звільнити його від відбування покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році».
Керуючись ст.ст. 85,86, 368 371, 373-376 КПК України, Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді арешту строком на три місяці.

На підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання за даним вироком суду.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1