Провадження 1кп-200/80/15
Справа 200/2264/15-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:
Головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора Тахтай
з участю:
засудженого ОСОБА_3
розглянувши у судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»,

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

У судовому засіданні ОСОБА_3 просив його клопотання задовольнити і звільнити його від відбуття покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» з тих підстав, що у нього одна залишилася мати, якій 65 років.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання за відсутності підстав для застосування вказаного закону до обвинуваченого.

З`ясувавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_3 в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Відповідно вироку Кіровського райсуду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2013 року ОСОБА_3 засуджений за ст. 309 ч.1 КК України до одного року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 був звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на один рік. Ухвалою Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2014 року скасовано звільнення ОСОБА_3 вд відбування покарання з випробуванням та він направлений до місць позбавлення волі для відбуття покарання визначеного йому за вироком Кіровського райсуду м.Дніпропетровська. Строк покарання обчислений з дати його затримання. З пояснень ОСОБА_3 він був затриманий 24.01.2015 року.
Ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачає звільнення осіб певної категорії (неповнолітніх, осіб які мають неповнолітніх дітей або дітей інвалідів, інвалідів 1,2 чи 3 груп; хворих на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (3,4 стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (3,4 клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань та Міністерства охорони здоров`я України від 18 січня 2000 року №3/6; осіб, які досягли пенсійного віку, ветеранів війни; учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи; осіб, які мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи) від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України.

Ст.ст. 2,3 зазначеного Закону України передбачають звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк осіб, засуджених за умисні злочини, крім зазначених у ст. 1 Закону з підстав відбуття ними певної частини покарання ( не менше ? призначеного строку покарання або не менше ? призначеного строку основного покарання) на момент набрання Законом чинності.

Ст. 4 зазначеного Закону передбачає звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбуття покарання на підставі ст. 1,2,3 Закону засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше шести років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше 2/3 призначеного строку основного покарання.

Як встановлено в суді, ОСОБА_4 був засуджений за вчинення умисного злочину середньої тяжкості, у повнолітньому віці, на своєму утриманні ОСОБА_4 неповнолітніх дітей, відносно яких він не позбавлений батьківських прав, або дітей інвалідів, та батьків, яким виповнилося 70 років, або інвалідів 1 групи не має. Сам ОСОБА_4 не визнаний інвалідом та не страждає на хвороби перелічені в п.г ст.1 Зазначеного Закону, не є пенсіонером, ветераном війни або учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи. На момент набрання Законом чинності ОСОБА_4 не відбував реально покарання у вигляді позбавлення волі, а був звільнений від відбування покарання з випробуванням. Таким чином він не являється суб`єктом застосування амністії з підстав, передбачених ст. 1,2,3,4 зазначеного Закону.

Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_3 на день звернення з клопотанням не являється особою, до якої відповідно до ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році» застосовується зазначений закон.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про амністію у 2014 році», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання, призначеного йому вироком Кіровського райсуду м.Дніпропетровська 16 квітня 2013 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Дніпропетровського апеляційного суду, через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська, протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя Бабушкінського районного суду ОСОБА_1 м. Дніпропетровська