Справа №
Головуючий у І інстанції Шляхов В.І.
365 ч. 2 КК Доповідач Демченко О.В.
В И Р О К

Іменем України

14
травня 2008 р.

Апеляційний суду Чернігівської області в складі:

Головуючого - судді Демченка О.В.,

Суддів:
Акуленко С.О., Борисенка І.П.,

при секретарях: Глюк Н.М., Олійник О.М.,

з
участю прокурора Щербака О.В.

захисника - адвоката ОСОБА_4.,

засуджених: ОСОБА_1., ОСОБА_2.

потерпілого ОСОБА_3
та його представника - адвоката ОСОБА_5.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляціями: засуджених ОСОБА_1., ОСОБА_2., потерпілого ОСОБА_3.,
прокурора Ріпкинського району на вирок Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 20 листопада 2007 року,-

в с т а н о в и в :

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 листопада
2007 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та житель АДРЕСА_1 українець,
громадянин України, освіта вища, одружений, має на утриманні одну дитину,
працюючий головою Ріпкинської районної організації Українського товариства
мисливців та рибалок, мисливствознавець Ріпкинського відділення
мисливсько-рибальського дочірнього підприємства Чернігівської обласної
організації УТМР, раніше не судимий,

засуджений за ст. 365 ч. 2 КК України до 4
років позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України без призначення
додаткового покарання.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1. звільнено від відбування
призначеного покарання з випробуванням, якщо протягом 2 років іспитового строку
не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Рівне, житель АДРЕСА_2,
українець, громадянин України, освіта вища, одружений, має на утриманні одну
неповнолітню дитину, працюючий державним інспектором головного державного
управління охорони, використання та відтворення водних живих ресурсів та
регулювання рибальства в Чернігівській області, в силу ст. 89 КК України не
судимий,

засуджений за ст. 365 ч. 2 КК України до 4
років позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України без призначення
додаткового покарання.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_2. звільнено від відбування
призначеного покарання з випробуванням, якщо протягом 2 років іспитового строку
він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки.

Цивільний позов потерпілого задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1. та ОСОБА_2. у солідарному порядку на користь ОСОБА_3.
600 грн. на відшкодування майнової шкоди та 5000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, а всього 5600 грн. У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Доля речових доказів вирішена
відповідно до вимог ст. 81 КПК України.

Вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані винними і засуджені за те, що 7
квітня 2006 року, близько 9 години на території автостанції смт. Радуль
Ріпкинського району Чернігівської області, під час планового рейду щодо
здійснення контролю з дотримання правил полювання та виявлення фактів
браконьєрства на території Ріпкинського району Чернігівської області, державний
інспектор ОСОБА_2 і голова Ріпкинської районної організації УТМР ОСОБА_1,
спільно діючи поза компетенцією визначеною Законами України „Про тваринний
світ” від 13 грудня 2001 року та „Про охорону природнього навколишнього
середовища ” від 25 червня 1991 року; Постановою КМ України № 1192 від 28.09.1996
року „Про затвердження тимчасового порядку ведення рибного господарства і
здійснення рибальства ”; Наказом ДКРГ України № 86 від 15.06.1998 року „Про
затвердження Інструкції про порядок придбання, зберігання, обліку, перевезення,
носіння і використання і використання вогнепальної зброї, боєприпасів та
спеціальних засобів державними інспекторами органів рибохорони Головрибводу Державного комітету рибного
господарства України”; „Посадової інструкції державного інспектора
територіального відділу”, яка затверджена начальником Деснянського державного
басейного управління охорони водних живих ресурсів 13.03.2006 року, „Посадової
інструкції голови районної організації УТМР” від 16.04.2001 р. злочинно
перевищили службові повноваження, оскільки візуально зафіксувавши занос до
пасажирського салону рейсового автобусу маршрутом „Чернігів-Радуль” достеменно
невстановленою досудовим слідством особою, пакету з рибою, без достатніх на те
законних підстав, звинуватили водія автобуса вказаного автобусного маршруту -
ОСОБА_3 у незаконній скупівлі незаконно здобутих водних ресурсів, й незважаючи
на заперечення останнім своєї причетності до вчинення вказаного
адміністративного правопорушення, вчинили дії, які явно виходять за межі
наданих ім повноважень, а саме, - ОСОБА_2, силоміць витяг потерпілого ОСОБА_3 з
автобуса, при цьому вирвав шмат шкіри з правого рукава його шкіряної куртки, чим завдав майнової
шкоди потерпілому, після чого наказав ОСОБА_1, принести спеціальні засоби.

Продовжуючи свої узгодженні злочинні дії, підсудні безпідставно застосували
фізичну силу до ОСОБА_3, ОСОБА_2
намагався закувати ОСОБА_3 в наручники, а ОСОБА_1, гумовим кийком наносив
удари, які за висновком судово-медичної експертизи заподіяли потерпілому легкі
тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я.

Не погоджуючись з вироком засуджений
ОСОБА_1 подав апеляцію та доповнення до
неї, в яких вказує, що даний вирок є незаконним, оскільки судом порушено
підсудність розгляду справи, не конкретно пред'явлено обвинувачення, а також
те, що суд вийшов за межі пред'явленого обвинувачення, допущено однобічність та
неповнота досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду,
викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неправильне застосування
судом матеріального і процесуального закону. Просить вирок суду скасувати, а
справу відносно нього провадженням закрити за відсутністю в його діях складу
злочину.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 вважає, що вирок суду є незаконним з
наступних підстав. Суддя заперечував проти деяких запитань, які ОСОБА_2 ставив
свідкам, чим порушив його право на захист, свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7
неодноразово змінювали свої покази, а свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взагалі не
було допитано. До початку судового засідання він завив клопотання про передачу
справи іншому судді, але його клопотання задоволено не було. Просить вирок суду
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

В апеляції потерпілий ОСОБА_3 просить вирок суду скасувати, у зв'язку з
тим, що він не відповідає вимогам ст. ст. 65-67, 69 КК України. Суд у вироку не
врахував як обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані
алкогольного сп'яніння. Вказує, що суд безпідставно звільнив засуджених від
додаткового покарання. Просить вирок суду скасувати і постановити новий, яким
призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права
обіймати посади в органах влади та органах місцевого самоврядування та
збільшити розмір на відшкодування на
його користь моральної шкоди.

В апеляції прокурор, який брав участь в розгляді справи судом першої
інстанції, не оспорюючи фактично
встановлених обставини справи та правильність кваліфікації дій обох засуджених,
вважає, що вирок суду підлягає скасуванню за м'якістю призначеного покарання.
Вважає, що суд безпідставно застосував до засуджених ст. ст. 69,75 КК України
та звільнив їх від додаткового покарання. Просить вирок суду скасувати та
постановити новий вирок, яким призначити покарання в межах санкції статті, але
без застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

По справі апеляційним судом було
проведено часткове судове слідство, під час якого встановлено наступне.

7 квітня 2006 року, близько 9 години на території автостанції смт. Радуль
Ріпкинського району Чернігівської області, під час планового рейду щодо здійснення
контролю з дотримання правил полювання та виявлення фактів браконьєрства на
території Ріпкинського району Чернігівської області, державний інспектор
ОСОБА_2 та голова Ріпкинської районної організації Українського товариства
мисливців та рибалок ОСОБА_1, спільно діючи поза компетенцією визначеною
Законами України „Про тваринний світ” від 13 грудня 2001 року та „Про охорону
природнього навколишнього середовища ” від 25 червня 1991 року; Постановою КМ
України № 1192 від 28.09.1996 року „Про затвердження тимчасового порядку
ведення рибного господарства і здійснення рибальства ”; Наказом Державного
комітету рибного господарства України № 86 від 15.06.1998 року „Про
затвердження Інструкції про порядок придбання, зберігання, обліку, перевезення,
носіння і використання і використання вогнепальної зброї, боєприпасів та
спеціальних засобів державними інспекторами органів рибохорони Головрибводу Державного комітету рибного
господарства України”; „Посадової інструкції державного інспектора
територіального відділу”, яка затверджена начальником Деснянського державного
басейного управління охорони водних живих ресурсів 13.03.2006 року, „Посадової
інструкції голови районної організації Українського товариства мисливців та
рибалок” від 16.04.2001 р., злочинно перевищили службові повноваження, оскільки
візуально зафіксувавши занос до пасажирського салону рейсового автобусу
маршрутом „Чернігів-Радуль” невстановленою досудовим слідством особою, пакету з
рибою, без достатніх на те законних підстав, звинуватили водія автобуса вказаного
автобусного маршруту - ОСОБА_3 у незаконній скупівлі незаконно здобутих водних
ресурсів, й незважаючи на заперечення останнім своєї причетності до вчинення
вказаного адміністративного правопорушення, вчинили дії, які явно виходять за
межі наданих їм повноважень, а саме, - ОСОБА_2, силоміць витяг потерпілого
ОСОБА_3 з автобуса, при цьому вирвав шмат шкіри з правого рукава його куртки, чим завдав майнової шкоди
потерпілому, після чого наказав ОСОБА_1, принести спеціальні засоби.

Продовжуючи свої узгодженні злочинні дії, підсудні безпідставно застосували
фізичну силу до ОСОБА_3, ОСОБА_2
намагався закувати ОСОБА_3 в наручники, а ОСОБА_1, гумовим кийком наносив
удари, які за висновком судово-медичної експертизи заподіяли потерпілому легкі
тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я.

Зазначене підтверджується наступними доказами.

Засуджені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винними у пред'явленому обвинувачені не
визнали та в засіданні апеляційного суду
показали, що 7 квітня 2006 року вони з працівником міліції виїхали в
плановий рейд. ОСОБА_2 мав інформацію, що водій ОСОБА_3 скуповує незаконно здобуту рибу. У рейсовому
автобусі „Чернігів-Радуль” ОСОБА_2 виявив рибу, знайти продавця риби не
вдалося, тому він забрав її до своєї машини, як безгосподарську, про що склав
відповідний акт. ОСОБА_3 силоміць витяг ключі із машини і вимагав, щоб вони
нікуди не їхали. Фізичної сили до потерпілого не застосовували. Звідки у
потерпілого взялись тілесні ушкодження, засуджені пояснити не змогли.

Не дивлячись на таку позицію засуджених, їх вина в інкримінованому злочині
підтверджується показами потерпілого, свідків та іншими матеріалами справи.

Потерпілий ОСОБА_3 на досудовому слідстві, в суді першої і апеляційної
інстанції упевнено показав на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як на осіб, що скоїли відносно
нього злочин. Зокрема пояснив, що 7 квітня 2006 року, як водій рейсового
автобусу маршрутом „Чернігів-Радуль” приїхав з Чернігова до смт. Радуль
Ріпкинського району Чернігівської області. Займався перевіркою технічного стану
автобуса, коли підійшов ОСОБА_2 та звинуватив ОСОБА_3 в незаконній скупівлі
риби, яку знайшов у автобусі. Не дивлячись на його заперечення, ОСОБА_2 порвав
йому куртку, витяг з автобусу та намагався надіти наручники, а ОСОБА_1 бив його
гумовим кийком. Опору потерпілий не чинив. Через втручання людей, які були
присутніми на автостанції, побиття було припинено. Вказує, що тричі звертався
до офіцера міліції ОСОБА_10, який був разом з ними, але він не вжив ніяких
заходів і не припинив дій ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поїхали,
він разом з деякими пасажирами поїхав до міліції в смт. Ріпки, де подав заяву
про незаконні дії відносно нього обох засуджених.

Свідки ОСОБА_11 (т.3 а.с. 273), ОСОБА_12 (т.3 а.с. 271), ОСОБА_7 (т.3 а.с.
264), ОСОБА_13 (т.3 а.с. 275), ОСОБА_14
(т.3 а.с. 279-280), допитані окремо в суді першої інстанції, дали упевнені
показання про те, що особисто бачили, як 7 квітня 2006 року на автостанції
Радуль ОСОБА_2 і ОСОБА_1 застосовували фізичну силу до потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_2
намагався одягти на нього наручники, а ОСОБА_1 бив його гумовою палицею.

Такі ж показання були дані на досудовому слідстві свідками: ОСОБА_9 (т.1
а.с. 87-89, 109); ОСОБА_15 (т.1 а.с. 90, 97);
ОСОБА_16 (т.1 а.с. 103).

Свідок ОСОБА_6, яка працює касиром автостанції, показала, що бачила, як
ОСОБА_1 палицею б'є водія ОСОБА_3, а ОСОБА_2 намагався надіти наручники. В
подальшому до неї підійшов ОСОБА_3 та попросив викликати міліцію, оскільки його
побили. Бачила в „Ниві” ОСОБА_2.
працівника міліції. (т.3 а.с. 268).

Даючи оцінку показанням цих свідків, апеляційний суд вважає їх достовірними
і такими, що цілком підставно покладені в основу вироку місцевого суду. Ці свідки є людьми різного віку та роду
занять і не перебувають у неприязних стосунках з засудженими. Їхні показання
співпадають як між собою, так і з іншими доказами по справі. Будь-яких доказів
упередженого ставлення цих свідків до засуджених суду не представлено. Деякі, зовсім незначні розбіжності в показаннях свідків, зумовлені особистим сприйняттям кожним з них тих
моментів, які вони особисто спостерігали,
тому немає підстав для
визнання цих показань
недостовірними.

Свідок ОСОБА_17, який є співробітником міліції, показав в судовому
засіданні, що він отримав завдання вжити заходів по охороні громадського
порядку на автостанції. По прибуттю на місце, водій автобуса та пасажири
повідомили його про те, що водія побили та намагалися закувати в наручники
ОСОБА_1 і ОСОБА_2, які звинувачували його у перевозі незаконно здобутої риби.
ОСОБА_3 повідомив йому, що тричі просив допомоги у офіцера міліції ОСОБА_10,
але той не втрутився у конфлікт. Після проведення процесуальних дій до фіксації
події, матеріали за наказом начальника передав до прокуратури району. (т.3 а.с.262)

Свідок ОСОБА_10 показав, що 07.04.2006 року він разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
приймав участь у рейді. Від ОСОБА_2 дізнався, що водій автобусу в смт. Радуль
скуповує рибу. Він залишився охороняти машину, інші пішли. Чув, але не бачив,
гамір. До нього підходив ОСОБА_3, казав, що його б'ють. Оскільки при ньому
ОСОБА_3 не били, то не втручався.

Ці показання свідків - співробітників міліції, разом з іншими показаннями,
непрямим чином викривають ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в скоєнні інкримінованого їм
діяння.

Крім показів свідків вина ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. підтверджується речовим доказом по справі - оглядом куртки, де
виявлено її пошкодження у вигляді вирваного шматка шкіри з правого рукава (т.1 а.с. 199-201).

Висновками судово-медичної експертизи № 1063 від 23.05.2006 р. та
комісійної судово-медичної експертизи № 174 від 14.07.2006 р., підтверджено,
що у ОСОБА_3. мали місце легкі тілесні
ушкодження, які утворилися від дії тупих предметів 07.04.2006 року. Пошкодження
у вигляді черепномозкової травми зі струсом головного мозку та синці спини могли утворились від ударів гумовою палицею. Всього потерпілому
було завдано не менше 6 ударів. Ці тілесні ушкодження не виключають
можливості працювати водієм автобуса в
рейсі. (т. 1 а.с. 203-219 ).

З заяв ОСОБА_3. до правоохоронних органів видно, що в них він прямо вказує
на інспекторів ОСОБА_2. та ОСОБА_1. як на осіб, що скоїли незаконні дії
відносно нього на автостанції Радуль (т. 1 а.с. 16-17).

Отже, сукупність досліджених місцевим та апеляційним судом доказів
беззаперечно свідчить про те, що усі
вони, повністю і детально між собою узгоджуючись, викривають обох засуджених в
інкримінованих їм діях. Позицію ОСОБА_2.
та ОСОБА_1. щодо їхньої непричетності до злочину, „замовної” справи,
упередженості всіх свідків, неправильності проведення експертних досліджень,
місцевий суд цілком обґрунтовано визнав як таку, що суперечать доказам по
справі і спрямована на ухилення від кримінальної відповідальності.

Досліджені місцевим судом докази є достатніми для постановлення судового
рішення.

Щодо посадового становища ОСОБА_2. та ОСОБА_1., апеляційний суд вважає
необхідним звернути увагу на таке.

Суб'єктом злочину, передбаченого ст. 365 КК України може бути службова
особа, тобто особа, яка постійно чи
тимчасово здійснює функції представника влади, а також обіймає посади,
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

У відповідності до посадової інструкції державного інспектора
територіального відділу, затвердженої начальником Деснянського державного
басейнового управління охорони водних живих ресурсів, та наказу цього
Управління № 15-к від 1 серпня 2005
року, ОСОБА_2 являється посадовою особою - представником державної влади,
оскільки має повноваження притягувати
осіб до адміністративної відповідальності, здійснювати нагляд за дотриманням
громадянами природоохоронного
законодавства, вилучати у них певні предмети, носити і застосовувати зброю та
спецзасоби та виконувати інші дії, які має право виконувати представник влади
(т.1 а.с. 46-52).

У відповідності до наказу Чернігівської
обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок № 40-ЛС від 1
листопада 2004 року, посадових інструкції мисливствознавця та голови районної
організації Українського товариства мисливців та рибалок, вбачається, що
ОСОБА_1 А.І., як голова районної
організації УТМР, виконував організаційно-розпорядчі та
адміністративно-господарські обов'язки. (т.2 а.с. 86-89).

З договору про співробітництво від 28 грудня 2005 року, укладеного між
Деснянським басейновим управлінням охорони водних живих ресурсів, та
Чернігівською обласною організацією УТМР,
вилученого за дорученням апеляційного суду, вбачається, що обласна організація УТМР зобов'язується забезпечити присутність своїх
штатних працівників під час проведення
спільних рейдів по боротьбі з порушеннями правил рибальства.

У відповідності до спільного
плану по проведенню рейду по боротьбі з
браконьєрством на території Ріпкинського району, затвердженого начальником Ріпкинського РВ
УМВС в Чернігівській області, була створена мобільна група з дільничного інспектора цього ж райвідділу міліції ОСОБА_10, ОСОБА_2 та ОСОБА_1., яка повинна була діяти
7 квітня 2006 року. (т.2 а.с. 73).

Вказані особи зазначені у наказі-завданні Деснянського державного
басейнового управління охорони водних
живих ресурсів від 7 квітня 2006 року, відповідно до якого вони повинні були 7
квітня 2006 року провести рейд з охорони природи на території Ріпкинського
району. (т.1 а.с.43).

Рейдова путівка Ріпкинської
районної організації УТМР № 27 свідчить про участь ОСОБА_1. в цьому рейді разом
з ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (т.1 а.с. 45).

Наведені документи свідчать про те, що під час рейду щодо здійснення
контролю з дотримання правил полювання та виявлення фактів браконьєрства на
території Ріпкинського району Чернігівської області ОСОБА_2 здійснював функції
представника влади постійно, а ОСОБА_1 ці ж функції здійснював тимчасово.

У відповідності до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 р. № 15 „Про судову практику у
справах про перевищення влади або службових повноважень”, члени
громадських формувань з охорони громадського порядку під час її здійснення
мають спеціальні владні повноваження, а отже, виконують функції представників
влади. У зв'язку з цим за наявності в їхніх діях ознак перевищення влади або
службових повноважень вони притягаються до відповідальності за відповідною
частиною ст. 365 КК.

Таким чином, ОСОБА_1, беручи участь у спеціалізованому
рейді по боротьбі з браконьєрством, як представник громадськості, учасники
якого згідно до закону мають право притягувати громадян до адміністративної
відповідальності, іншим чином суттєво обмежувати їхні права, повинен нести відповідальність як представник
влади.

Місцевий суд дійшов вірного висновку, з яким погоджується
апеляційний суд, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перевищили свої службові повноваження.
Так, відповідно до ст. 40 Тимчасового порядку ведення рибного господарства і
здійснення рибальства, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №
1192 від 28 вересня 1996 року та посадової інструкції ОСОБА_2., він мав право
вилучати незаконно добуту рибу лише у
порушників природоохоронного законодавства. Обидва засуджені визнали, що їм не
було достовірно відомо про причетність потерпілого або когось з пасажирів
автобуса до браконьєрства. Незважаючи на
це, вони вирішили вилучити з салону автобуса рибу, походження і власник якої їм
достеменно не були відомі. Коли цим діям намагався перешкодити потерпілий
ОСОБА_3, який жодним чином природоохоронного законодавства не порушив, ОСОБА_2
і ОСОБА_1 абсолютно безпідставно застосували відносно нього фізичне насильство.

Застосування ОСОБА_1
гумової палиці відносно потерпілого виходило за рамки його повноважень, оскільки застосування
спеціальних засобів, згідно „Інструкції про порядок придбання, зберігання, застосування... зброї і спеціальних засобів інспекторами органів рибоохорони” дозволено
лише їм, а не представникам громадськості.
(т.2 а.с. 101-102).

Таким чином, органи досудового слідства і суд вірно
кваліфікували дії ОСОБА_2. та ОСОБА_1. як такі, що явно виходили за межі
наданих їм повноважень, що заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам
та інтересам громадян. Ці дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 365 КК України за
кваліфікуючими ознаками застосування насильства та болісних дій, які ображали
особисту гідність потерпілого.

Обговорюючи постановлені в апеляціях питання, апеляційний
суд не знайшов підстав для задоволення апеляцій засуджених. Матеріали
кримінальної справи свідчать, що вона розслідувана і розглянута повно та всебічно,
дії засуджених кваліфіковані вірно, а висновок суду про їхню винність
підтверджений наведеними вище доказами. Місцевий суд виконав усі необхідні
процесуальні дії, вжив усіх заходів для забезпечення явки свідків в судове
засідання. Судом було забезпечене право
підсудних на захист. Заява про відвід головуючому в справі судді була розглянута головою суду у
відповідності до чинного законодавства. Головуючий у справі суддя мав право
знімати постановлені свідкам запитання, якщо вони не стосувались справи. Апеляційний суд вважає, що місцевим судом не
було допущено таких порушень, які є
безумовною підставою для скасування вироку.

Апеляції потерпілого ОСОБА_3. та прокурора, який брав
участь в розгляді справи судом першої інстанції, підлягають частковому задоволенню.
Апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано призначив кожному з
засуджених покарання у вигляді позбавлення волі
в розмірі, ближчому до найменшого. Таке покарання є достатнім для
виправлення і перевиховання засуджених. З урахуванням того, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 не мають судимостей, позитивно характеризуються, мають постійне місце
проживання та сім'ї, є постраждалими від аварії на ЧАЕС, місцевий суд
обґрунтовано звільнив їх від покарання з
випробуванням, давши їм шанс на виправлення і перевиховання без позбавлення
волі.

Проте, рішення місцевого суду про незастосування до засуджених додаткового
покарання призвело фактично до їхньої безкарності. Перевищення службових
повноважень підриває авторитет органів державної влади в очах громадськості. Тому
апеляційний суд вважає, що до ОСОБА_2. та ОСОБА_1. необхідно застосувати
додаткове покарання у вигляді заборони займати певні посади.

Щодо відшкодування моральної шкоди,
то його розмір, визначений судом, відповідає тим моральним стражданням
та пригніченню, які переніс потерпілий ОСОБА_3 відповідає цей розмір і тяжкості
скоєного злочину та його наслідкам.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 378 КПК України, апеляційний суд,-

з а с у д и в:

Апеляції засуджених ОСОБА_1. та ОСОБА_2. залишити без задоволення. Апеляцію
прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції та
потерпілого ОСОБА_3. задовольнити частково.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20 листопада
2007 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині призначення їм покарання скасувати.

ОСОБА_2 визнати винним в скоєнні ним злочину, передбаченого ст.
365 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у вигляді чотирьох років
позбавлення волі з позбавленням його права обіймати посади, пов'язані з
постійним чи тимчасовим виконанням функцій представника влади в органах охорони
природних ресурсів строком на три роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України
звільнити ОСОБА_2. від призначеного йому основного покарання з
випробуванням, якщо він протягом двох
років не вчинить нового злочину та
виконає покладені на нього судом обов'язки:

- публічно
попросить пробачення у потерпілого;

- не виїжджатиме за межі
України на постійне проживання без
дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

- повідомлятиме органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з'являтиметься для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

ОСОБА_1 визнати винним в скоєнні ним злочину, передбаченого ст. 365 ч. 2 КК
України і призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з
позбавленням його права обіймати посади, пов'язані з постійним чи тимчасовим
виконанням функцій представника влади в органах охорони природних ресурсів
строком на три роки. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_1. від
призначеного йому основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає
покладені на нього судом обов'язки:

- публічно
попросить пробачення у потерпілого;

- не виїжджатиме за межі України на постійне проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи;

- повідомлятиме органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та роботи;

- періодично з'являтиметься для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

В іншій частині вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від
20 листопада 2007 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без змін.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обом засудженим залишити
без змін - підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений учасниками процесу до Верховного Суду України
протягом одного місяця з моменту його проголошення, через апеляційний суд
Чернігівської області.

Судді:

І.П.Борисенко О.В.
Демченко С.О. Акуленко