Справа № 11a -
623/2007 р. Головуючий
у І інст. Матвієнко А.І.
КК України Доповідач:
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2007 року Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Макарова Ю.М.

суддів Волинця М.М.,
Приколоти Ю.А.

за
участю прокурора Куцика В.Б.

адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2.

та
засудженого ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові
кримінальну справу за апеляційною скаргою потерпілих, цивільних позивачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та апеляцією засудженого ОСОБА_3 на вирок Пустомитівського районного
суду Львівської області від 15 лютого 2007 року,-

встановила:

цим вироком:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця с.Сороки-Львівські
Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, з
вищою-економічною освітою, одруженого, на утриманні має малолітню
доньку-ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючого, раніше не судимого,

-визнано винним та засуджено за ст. 286 ч.2 КК України на 3(три) роки
позбавлення волі з позбавленням права керувати всіма видами транспорту на
2(два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України від відбування основного покарання у
вигляді позбавлення волі засудженого звільнено з випробуванням строком на
2(два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов'язано засудженого
не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів
кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця
проживання та роботи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3. в користь ОСОБА_5 10 000 грн. моральної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3. в користь ОСОБА_4 10 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3. в користь ОСОБА_6 10 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3. в користь Львівського науково-дослідного інституту
судових експертиз 668(шістсот шістдесять вісім) грн. 38 коп. за проведення
експертиз.

Вироком суду ОСОБА_3. визнано винним і засуджено за те, що він 1 лютого
2004 року, біля 22 год. керуючи
автомобілем марки "Мерседес-410" реєстраційний номер НОМЕР_1 на автодорозі
Київ-Чоп поблизу с.Солонка Пустомитівського району Львівської області порушив
Правила дорожнього руху України, зокрема: п.1.5. ч.1 - дії або бездіяння
учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи
перешкоду для руху,

загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.
12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій
повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що
перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати
його рух; п.12.2. - у темну пору доби в умовах недостатньої видимості швидкість
руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у
межах видимості дороги; п.12.3 - в разі виникнення небезпеки чи перешкоди для
руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити
заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або
безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем ГАЗ-24 р.н. НОМЕР_2, який знаходився частково на
проїзній частині дороги, а частково на узбіччі. В результаті даної ДТП ОСОБА_8 отримав тілесні
ушкодження від яких помер на місці.

Потерпілі,
цивільні позивачі подали апеляцію, в якій просять вирок суду скасувати та
постановити свій новий вирок, обравши засудженому міру покарання у вигляді
позбавлення волі, тобто у відповідності до санкції цієї статті, а також
задовольнити заявлені ними цивільні позови в повному обсязі.

В обгрунтування своєї апеляції покликаються на те, що вирок суду занадто
м'який відносно міри покарання, а також те, що суд не задовольнив їхні цивільні
позови в повному обсязі.

Засуджений
ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок суду в частині
стягнення з нього моральної шкоди в користь потерпілих з 10 000 грн. до 7 000
грн., кожному з них, мотивуючи тим вирок суду першої інстанції є
необгрунтованим та несправедливим в частині стягнення з нього моральної шкоди в
користь потерпілих у розмірі по 10 000 грн. кожному, оскільки він вчинив злочин
з необережності. Повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду. Надав
аналогічний за типом і значно більшої вартості транспортний засіб взамін
пошкодженого.

Дружині загиблого ОСОБА_9 та його неповнолітнім дітям відшкодував повністю
завдану злочином моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., проте розмір
відшкодування за завдану моральну шкоду суд визначив без врахування сплачених
сум відшкодування, не в повній мірі взяв до уваги його та його сім'ї важке
матеріальне становище, а саме: він має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, є опікуном батька - інваліда першої групи, якого щоденно
доглядає. Дружина його перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не працює.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його адвоката ОСОБА_2, які підтримали
свою апеляцію та заперечили апеляцію потерпілих-цивільних позивачів, пояснення
потерпілих: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та думку їхнього адвоката ОСОБА_1, які в свою
чергу підтримали свою апеляцію і заперечили апеляцію засудженого, міркування
прокурора про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали справи та доводи
апеляцій, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляції засудженого та
цивільних позивачів задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Засуджений ОСОБА_3 не оскаржує факт вчинення ним злочину, доведеність його
вини, кваліфікацію дій за ч.2 ст. 286 КК України, проте зазначає, що розмір
моральної шкоди є необгрунтованим. Суд при визначенні розміру моральної шкоди
по 10 000 грн. ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 врахував те, що їм завдана велика
моральна шкода, оскільки батьки, що мають похилий вік, втратили сина, пережили
і переживають горе, що їх спіткало, втратили опору і поміч, яку могли б
отримати від нього, дочка втратила батька. Ці обставини позначились на їх
здоров'ї, матеріальному стані.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК
України передбачено відшкодування моральної шкоди. Особа має право на
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розкрито
зміст й сформульовано принципи та критерії, визначення способів і розміру
відшкодування шкоди.

При визначенні розміру відшкодування повинні враховуватися вимоги
розумності, виваженості та справедливості.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України
"Про судову практику
в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від
31.03.1995 p. з наступними змінами роз'яснено, що розмір відшкодування
моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких
зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При
визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад
розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди судом було
враховано як величину її заподіяння так і реальну можливість її відшкодування,
а саме те, що ОСОБА_3 має на утриманні малолітню дитину, батька інваліда першої
групи, дружина не працює і, те що він повністю відшкодував шкоду
потерпілій-дружині загиблого.-

Колегія суддів не може погодитися з твердженнями потерпілих про невідповідність
призначеного покарання ОСОБА_3 тяжкості вчиненого злочину, а саме з тим, що
воно є занадто м'яким.

При визначенні покарання засудженому суд першої інстанції врахував ступінь
тяжкості вчиненого ним злочину, пом'якшуючі покарання обставини та особу винного,
який вчинив злочин з необережності, вперше притягується до кримінальної
відповідальності, свою вину визнав повністю, розкаявся, відшкодував завдані
збитки дружині ОСОБА_8 та установі, позитивно характеризується за місцем
проживання, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, батька
інваліда першої групи. Обране судом покарання в межах санкції ст. 286 ч.2 КК
України.

Отже, покарання засудженому призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України
та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових
злочинів.

Також, суд покликаючись на вищезазначені обставини, мотивовано застосував
норму ст.75 КК України та прийняв рішення про звільнення від відбування
покарання з випробуванням строком на 2(два) роки.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив злочин з необережності, за який законом передбачено
покарання менш суворе, ніж позбавлення не більше десяти років, не позбавлений
батьківських прав та має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_2, то
колегія суддів вважає, що його заяву слід задоволити і

звільнити від
покарання на підставі ст.6 та п."б" ст.1 Закону України "Про
амністію" від

19.04.2007 року.

Зокрема ст.6 Закону України "Про амністію" від 19.04.2007р.
передбачає, що звільняються від кримінальної відповідальності в порядку та на
умовах визначених цим Законом, особи, які підпадають під дію ст. 1 цього
Закону, кримінальні справи стосовно яких перебувають у провадженні органів
дізнання, досудового слідства чи суду, але не розглянуті або розглянуті, але
вироки не набрали законної сили, про злочини, вчинені до набрання чинності цим
Законом. В свою чергу п."б" ст. 1 цього ж Закону вказує на те, що
звільняються від покарання у виді позбавлення волі на певний строк особи, які
вчинили злочини з необережності, за які законом передбачено покарання менш
суворе, ніж позбавлення волі не більше десяти років і не позбавлені
батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким
не виповнилося 18 років, або дітей-інвалідів незалежно від їх віку.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 362, 365, 366 КПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляції: засудженого ОСОБА_3 та потерпілих, цивільних

позивачів: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на вирок
Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 лютого

2007 року - залишити без задоволення.

Заяву засудженого ОСОБА_3 - задоволити.

Застосувати до ОСОБА_3 Закон України "Про амністію" від 19 квітня
2007 року та звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі
строком на 3 (три) роки.