АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007712, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Калита Броварського району Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 5.10.2010 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року,
в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , стверджуючи про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 змінити, застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України. При цьому захисник зазначає, що обвинувачений визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся, допомагав слідству. Також зауважує, що ОСОБА_5 є сиротою, і на даний час, переживши смерть матері, свідомо оцінює свої дії, зробив для себе належні висновки. На переконання захисника вказані обставини, а також те, що родичі обвинуваченого відшкодували потерпілому матеріальні та моральні збитки, а сам потерпілий не наполягав на призначенні обвинуваченому покарання, пов`язаного з позбавленням волі, дають суду підстави для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, і таким рішенням буде досягнута безпосередня мета і завдання правосуддя.

Обвинувачений ОСОБА_5 про дату, час і місце апеляційного розгляду був належним чином повідомлений, клопотання про участь в апеляційному розгляді від нього не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, провівши судові дебати, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Цим же вироком суду засуджено ОСОБА_8 , судове рішення щодо якого в апеляційному порядку не оскаржено.

Судом вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_5 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за наступних обставин.

Так, 18 липня 2014 року приблизно о 04 год. 30 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи по АДРЕСА_2 , переслідуючи корисливу мету, підійшли до ОСОБА_9 . Діючи відповідно до досягнутої домовленості, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаком в обличчя, а ОСОБА_5 декілька ударів кулаком в обличчя та один удар в область тулуба, після чого відкрито повторно викрали майно належне ОСОБА_9 , а саме мобільний телефон «Fly DS 120» вартістю 900 грн. з сім-картами операторів мобільного зв`язку «МТС» та «Лайф», плеєр «Pixus Two 4Gb Black-Orange» вартістю 219 грн. 97 коп., сумку «SKY-BOW», в якій знаходились 400 грн., планшет «Impression ImPAD 6213М» вартістю 1160 грн. 04 коп., а також банківські картки «Дельта банк», «Райффайзен банк Аваль», «Русский Стандарт», «ВТБ Банк», блокнот, дублікат картки фізичної особи платника податків, медична картка, паспорт громадянина України та посвідчення інваліда другої групи на ім`я ОСОБА_9 , які не представляють собою матеріальної цінності для потерпілого, а всього майно на загальну суму 2680 грн. 01 коп.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, про кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Зокрема, за показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 в суді першої інстанції 18.07.2014 на вул. Кіото, 8 у м. Києві він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за пропозицією останньої пограбували ОСОБА_9 . При цьому вони нанесли потерпілому удари в обличчя, після чого ОСОБА_10 вихопила з рук потерпілого сумку, та з викраденим майном вони з місця вчинення злочину зникли.

Про обставини вчинення пограбування потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_5 повідомив і при проведенні слідчого експерименту 22.08.2014 (т. 1, а.п. 107-110).

Потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції показав, що 18.07.2014 на вул. Кіото, 8 у м. Києві ОСОБА_5 та ОСОБА_8 нанесли йому удари в обличчя та по тулубу, а ОСОБА_10 вихопила з кишені його одягу плеєр. Після цього вони вирвали з його рук сумку, в якій знаходились 400 грн., планшет, банківські картки, документи на його ім`я, та з викраденим майном втекли з місця події.

Такі показання узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 1981 від 27.08.2014, згідно якого у потерпілого ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця на спинці носу з переходом на лівий скат його, на повіки лівого ока; синця не передньо-внутрішній поверхні правого плеча у середній та нижній третинах косо-вертикально; синця на внутрішній поверхні правого плеча у верхній третині; синця на задній поверхні лівої гомілки у середній третині, що відносяться до легких тілесних ушкоджень (т. 1, а.п. 69-72).

За даними протоколу огляду місця події від 18.07.2014 на ділянці місцевості по вул. Братиславській вул. Кіото у м. Києві було виявлено сумку «SKY-BOW», планшет «ImPAD 6213М», банківську картку «Дельта банк», блокнот, а також дублікат картки фізичної особи платника податків, медичну картку на ім`я ОСОБА_9 , біля яких знаходився ОСОБА_5 (т. 1, а.п. 46-51).

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, як і кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_7 не оспорюються та не оскаржуються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги про надмірну суворість призначеного ОСОБА_5 покарання, то вони є необгрунтованими.

Згідно з положеннями ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, саме цими нормами закону керувався суд першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні ОСОБА_5 покарання.

Так, суд першої інстанції поряд із ступенем тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, врахував конкретні обставини провадження, обсяг і характер винних дій обвинуваченого ОСОБА_5 та їх суспільну небезпечність. Також суд першої інстанції взяв до уваги дані про особу ОСОБА_5 , у тому числі його поведінку до вчинення злочину. Крім того, суд врахував і поведінку ОСОБА_5 після вчинення злочину, зокрема, його щире каяття, а також добровільне відшкодування завданого потерпілому збитку, і ці обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, визнав такими, що пом`якшують покарання.

Виходячи із встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, обсягу та характеру дій обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного корисливого злочину та, будучи звільненим з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання, протягом незначного часу вчинив новий тяжкий злочин проти власності, суд першої інстанції прийшов до умотивованого висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України та про суспільну небезпечність обвинуваченого, а звідси про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Водночас, взявши до уваги пом`якшуючі покарання обставини та відсутність таких, що його обтяжують, суд призначив ОСОБА_5 за тяжкий злочин покарання у мінімальному розмірі санкції кримінального закону.

Що стосується посилань захисника на те, що ОСОБА_5 з 2003 року виховувався бабусею у зв`язку зі смертю матері, то вказана обставина не може бути достатньою підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання.

З огляду на викладене призначене ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, є необхідним для виправлення винного та попередження нових злочинів, і підстави для пом`якшення йому покарання та відповідно для застосування положень ст. 69 КК України відсутні.

За наведених підстав колегія суддів визнає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року у кримінальному провадженні № 0007712 відносно ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3