Справа № 576/1403/15-к
Провадження № 1-кп/576/174/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.15 м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000629 від 03.06.2015 р., про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

встановив:
До Глухівського міськрайонного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою судді від 01.07.2015 р. по цьому кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання, яке відкладалось ухвалами суду від 07.07.2015 р. та 15.07.2015 р. у зв`язку з неявкою учасників.

У підготовче судове засідання, призначене на 20.07.2015 р. з`явились прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 .

Потерпілий у підготовче судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву у якій просив слухати справу без його участі.

Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 свого Листа № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 р. «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснив, що неприбуття для участі у підготовчому судовому засіданні учасників судового провадження, які належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення такого засідання (при цьому суд повинен переконатися, що таке повідомлення мало місце), не перешкоджає його проведенню.

У зв`язку з тим, що потерпілий належним чином сповіщений про час, дату й місце проведення підготовчого судового засідання та подав заяву про розгляд справи у його відсутність, суд вважає за необхідним провести це підготовче судове засідання без участі потерпілого.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту, який, на його думку, відповідає вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали обвинувального акту з додатками, дійшов до наступних висновків.

У відповідності з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення прокурору обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Тобто, обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені як між собою, так і з доданими до обвинувального акта додатками згідно вимог ч. 4 ст. 291 КПК України. При цьому реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.

Дослідивши зміст обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000629 у сукупності з реєстром матеріалів досудового розслідування, суд приходить до висновку, що він підлягає поверненню прокурору, оскільки його зміст не в повній мірі відповідає положенням ч. 2 ст. 291 КПК України, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним і конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення.

Пред`явлення ж неконкретного обвинувачення, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке обмежує особу у здійсненні його права на захист і безумовно тягне за собою порушення гарантованого ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод права на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини у п. 34 свого рішення від 09.10.2008 р. по справі «Абрамян проти Росії» (Abramyan v. Russia), заява № 10709/02, наголошував, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому. Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

З обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000629, слідує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

За таких обставин в силу вимог ст. 291 КПК України в обвинувальному акті повинно бути сформульоване обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, що підлягає доказуванню в подальшому в силу вимог ст. 91 КПК України.

Водночас, у обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 , у викладі обставин щодо першого епізоду крадіжки, попри те, що мається вказівка на те, що крадіжка вчинена у період іспитового строку за злочин проти власності, не зазначено кваліфікуючої ознаки повторності.

Також, з структури та стилістики викладу фактичних обставин обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох епізодів крадіжки у різні дні, різного майна, але за однією і тією ж адресою, оскільки у обвинувальному акті відсутнє посилання на наявність єдиного умислу.

Викладаючи фактичні обставини крадіжки за першим епізодом, слідчий і прокурор, який затвердив обвинувальний акт, зазначили, що ОСОБА_4 викравши пляшку олії та пляшку горілки, спричинив потерпілою майнову шкоду на суму 113 грн. 50 коп. Цю суму, у формулюванні обвинувачення, включено до загальної суми матеріальних збитків, завданих потерпілому.

Водночас, з урахуванням ст. 51 КУпАП, п. 1 Розділу ХІХ Податкового кодексу України, кримінальна відповідальність за крадіжку настає якщо вартість такого майна на момент вчинення перевищує 121 грн. 80 коп.

У зв`язку з цим, віднесення суми матеріальної шкоди за першим епізодом до загальної матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням є помилковою.

Крім того, у викладі обставин щодо першого епізоду крадіжки не конкретизовано часу вчинення кримінального правопорушення, а зазначається розмито про те, що це був післяобідній час. У викладі ж фактичних обставин щодо другого епізоду крадіжки, взагалі не зазначено часу вчинення кримінального правопорушення.

Також, в описовій частині обвинувального акту по всім двом епізодам, органом досудового розслідування не зазначено вартість кожної викраденої речі, лише зазначена загальна вартість викраденого.

І як головне суд вважає за необхідним відзначити наступне.

Кримінальна відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України настає за крадіжку, поєднану з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому.

У формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення майна з проникнення у приміщення. Водночас залишилось неконкретизованим статус цього житлового приміщення в розумінні ч. 3 ст. 185 КК України, як це житло, сховище чи інше приміщення.

Крім того, у викладі фактичних обставин щодо другого епізоду взагалі не зазначається, що ОСОБА_4 проникав до будь-якого приміщення, а лише йдеться про те, що він проник у двір господарства, де скоїв крадіжку.

Також суд вважає необхідним й відзначити, що маються й суперечності в іншій частині обвинувального акту, які стосуються обставин, які обтяжують покарання. Зокрема, відзначено, що обставиною, яке обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів, проте у анкетних даних відсутні будь-які посилання на судимості, які б вказували на наявність рецидиву.

За таких обставин, формулювання обвинувачення та виклад фактичних обставин кримінального правопорушення по даному провадженню є неконкретним та суперечливим, і не дозволяє суду та стороні захисту визначити межі обвинувачення та порушує право обвинуваченого ОСОБА_4 на захист передбачене ст. 42 КПК України, оскільки він має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують та захищатися від конкретного обвинувачення.

При цьому, суд звертає увагу, що виявлені суперечності щодо пред`явленого обвинувачення не можна усунути в судовому засіданні шляхом його зміни, в порядку ст.ст. 94, 338 КПК України, під час розгляду справи по суті, оскільки мова йде про пред`явлення ОСОБА_4 органами досудового слідства саме неконкретного обвинувачення, чим фактично порушені його права на захист від обвинувачення, яке йому висунуте в порядку передбаченому КПК України, а не про усунення неточності чи протиріччя пред`явленого обвинувачення.

На додаток, суд відзначає, що в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування не містить часу проведення процесуальної дії, зазначеної у цьому реєстрі під № 8.

Таким чином, вказані вище обставини щодо порушення слідчим і прокурором вимог кримінального процесуального законодавства, про які йшлось вище, приводять суд до переконання про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, а допущені при його складанні недоліки виключають можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду, а тому на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, виходячи із передбачених ч. 6 ст. 9, п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення учасникам судового процесу право на справедливий судовий розгляд справи, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 291, п. 3 ч. 3 ст. 314, ст. 369 КПК України, суд, -

постановив:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000629 від 03.06.2015 р., про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - повернути прокурору Глухівської міжрайонної прокуратури, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1