У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого

Паневіна В.О.,

суддів

Глоса Л.Ф. і
Коротких О.А.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві 24 квітня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на судові рішення щодо ОСОБА_2, -

встановила:

вироком Харківського районного суду Харківської області
від 13 січня 2005 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше судимого 22 листопада 2000
року за ст. 140 ч. 2 КК України на 1 рік позбавлення волі із застосуванням ст.
46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку строком на 1 рік (16 березня
2001 року відстрочку виконання вироку скасовано з направленням для відбування
покарання), звільненого 19 грудня 2001 року умовно-достроково на 3 місяці 15
днів, -

засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України на 3 роки
позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання
приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком і визначено ОСОБА_2 остаточне покарання 3 роки і 2 місяці позбавлення волі.

На підставі вимог ст. 96 КК України до ОСОБА_2 було
застосовано примусове лікування від алкоголізму.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20
квітня 2006 року вирок щодо ОСОБА_2 змінено - виключено застосування до нього
примусового лікування від алкоголізму.

ОСОБА_2 визнано судом винним і засуджено за те, що він у
період з 1 по 5 березня 2002 року близько 16-ої години проник до квартири
АДРЕСА_1, звідки таємно викрав майна ОСОБА_3 на суму 723 гривні.

У період з 15 до 20 березня 2002 року ОСОБА_2 за
попередньою змовою з ОСОБА_4, кримінальну справу щодо якого закрито у зв'язку
із смертю, проникли до того ж помешкання і таємно заволоділи майном потерпілої
ОСОБА_3 на суму 800 гривень.

У касаційній скарзі захисника порушується питання про
скасування постановлених у справі судових рішень з направленням її на новий
судовий розгляд. Свою вимогу він обґрунтовує тим, що жодним зібраним у справі
доказом не підтверджено винності ОСОБА_2 у вчиненні злочину. Викрадене у
потерпілої майно вилучено у помешканні її сусідів, однак з цього приводу не
дано ніякої оцінки. Вважає, що у вчиненні злочину винні інші особи. Захисник
зазначає, що судом неправильно було кваліфіковано дії ОСОБА_2 за ознакою
проникнення до житла або іншого сховища, оскільки до квартири потерпілої був
вільний доступ. Вказує про застосування до ОСОБА_2 недозволених методів ведення
слідства.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів не вбачає підстав для внесення справи на касаційний
розгляд з метою перегляду постановлених у ній судових рішень.

Винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину підтверджена
сукупністю зібраних по справі, вірно оцінених та обґрунтовано покладених судом
в основу вироку доказів, зокрема, показаннями самого ОСОБА_2, в яких він не заперечував
факту заволодіння майном із квартири потерпілої; показаннями потерпілої
ОСОБА_3, яка детально розповіла про кількість та вартість викраденого у неї
майна; показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які показали, що саме ОСОБА_2
приносив їм на зберігання речі, однак їх не забрав, згодом їм стало відомо, що
ці речі викрадені; свідка ОСОБА_7, яка підтвердила, що купила у ОСОБА_2
холодильник, який, як потім з'ясувалося, був краденим; даними протоколів огляду
місця події, виявлення та вилучення майна, огляду речових доказів, протоколів
впізнання, відтворення обстановки та обставин події, іншими доказами.

Уся сукупність зібраних по справі доказів була ретельно
проаналізована судом, що дало можливості дійти обґрунтованого висновку про
доведеність винності ОСОБА_2 у вчиненні злочину. Тому доводи скарги захисника
про незаконність засудження ОСОБА_2 є безпідставними.

Кваліфікація дій ОСОБА_2 за ст. 185 ч. 3 КК України є правильною. Посилання у скарзі захисника
про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_2 колегія суддів вважає
необґрунтованими. Наявність вільного доступу та відсутність замка на дверях у
квартирі потерпілої не впливає на кваліфікацію дій засудженого, оскільки
вторгнення в квартиру в даному випадку було незаконним з метою заволодіння
чужим майном.

Доводи скарги захисника про застосування до засудженого
незаконних методів ведення слідства були предметом ретельної перевірки судів
першої та апеляційної інстанцій, вони спростовані з наведенням ґрунтовних
мотивів.

Покарання ОСОБА_2 обрано у відповідності до вимог закону.

Не вбачаючи передбачених ст. 398 КПК України підстав для
скасування або зміни судових рішень щодо ОСОБА_2 та керуючись ст. 394 КПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

відмовити в задоволенні касаційної скарги захисника
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, засудженого вироком Харківського районного суду
Харківської області від 13 січня 2005 року.

С у д д і:

Паневін В.О. Глос Л.Ф. Коротких О.А.

_______________________________________________________________

З оригіналом згідно:

Суддя
Верховного Суду України
В.О. Паневін