Є.У. №366/1869/15-к;
Пр. № 1-кп/366/133/15
В И Р О К
Іменем України
23 липня 2015 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
за участю обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Мартиновичі Поліського району Київської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, утриманців немає, не працює, раніше судимого: 26.01. 2007 року Іванківським райсудом за ст. 185 ч.3,71 КК України до 3 років 3 місяці позбавлення волі; 17.08.2010 року Іванківським райсудом за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі,з іспитовим строком 1 рік, 23.12. 2011 року Іванківським районним судом Київської області за ст. 185 ч.2 , ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, проживає в АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився і проживає в АДРЕСА_2 ,гр..України,освіта середня,одружений,на утриманні двоє малолітніх дітей: 7 та 4 роки, не працює, раніше не судимий в порядку ст. 89 КК України,
у вчиненні злочину за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 267-1 КК України;

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 ,будучи раніше неодноразово судимий, останній раз Іванківським районним судом Київської області 23.11. 2011 року за ч.2 ст.185,ст.71 КК України до 3 років 2 місців позбавлення волі,звільнившись 26.02. 2014 року умовно достроково на невідбутий строк 11 місяців 27 днів,на шлях виправлення не став і скоїв новий злочин при наступних обставинах.
Так, ОСОБА_4 , 08.05. 2015 року ,приблизно об 11 годині, разом з ОСОБА_5 ,за попередньою змовою між собою,з корисливих мотивів, маючи на меті назбирати металевих виробів,оминаючи контрольно-пропускні пункти міліції,встановлені по периметру зони відчуження та зони безумовного(обов`язкового)відселення,по автомобільному мосту через річку Уж,який розташований в районі відселеного села Мартиновичі,із ручним візком незаконно проникли на територію зони безумовного(обов`язкового)відселення,і приблизно о 12 год.30 хв. прибули у відселене село Мартиновичі,яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07. 1991 року відноситься до зони безумовного(обов`язкового)відселення,де у період часу з 12 год.30 хв. до 14 год. назбирали виробів з чорного металу побутового призначення,склавши їх у ручний візок,який вони взяли з дому для полегшення переміщення металевих виробів,маючи на меті перемістити вказані металеві вироби за межі зони безумовного(обов`язкового)відселення без передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю у с.Максимовичі Поліського району Київської області,з метою збуту на пункт прийому металобрухту, чим порушили вимоги ст. 12 п.5 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вчинили з прямим умислом діяння безпосередньо спрямоване на вчинення злочину, виконавши всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, так як при під час переміщення металевих виробів за межі зони безумовного(обов`язкового)відселення,в той же день, 08.05. 2015 року , приблизно о 14 год. 45 хв. ,на околиці відселеного села Мартиновичі, в районі автомобільного моста через річку Уж, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були виявлені працівниками прикордонної служби, а металеві вироби,загальною вагою 114 кг,були вилучені до Відділу зони Чорнобильської АЕС ГУМВС України в Київській області.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєному злочині визнав повністю та пояснив, що в лютому 2014 року звільнився з місць позбавлення волі умовно-достроково та повернувся в с.Максимовичі Поліського району. Прибувши в село, він відразу ж влаштувався на роботу в ліс,але не офіційно. Роботодавець ,у якого він працював, не заплатив йому зарплату. На той час він мав сім`ю, а саме: співмешканку, яка була вже вагітна. Так як грошей в сім`ї не було, то він вирішив піти в зону назбирать металу ,щоб здать його на пункті здачі металобрухту. Щоб самому не йти,попросив ОСОБА_8 ,з яким вони і пішли в зону. Йшли поза контрольно-пропускним пунктом. Коли вони верталися з металом,їх затримали прикордонники. Метал вилучили.
В скоєному розкаюється. Просить не позбавляти волі,так як тільки створив сім`ю, у нього народився син, якому лише 3 дні і якого він навіть не бачив. Згоден сплатити штраф і має для цього можливість, оскільки на даний час працює і отримує зарплату.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину за ч.2 ст.15,ч.3 ст. 267-1 КК України визнав повністю,дав покази, аналогічні показав обвинуваченого ОСОБА_4 .
В скоєному розкаюється,просить не позбавляти волі.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, після роз`яснення обвинуваченим наслідків даної статті, упевнившись, що обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_5 правильно розуміють наслідки обмеження дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, упевнившись у добровільності їх позиції, суд ухвалив обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинувачених та вивченням їх характеризуючих документів.
Згідно наданої характеристики по місцю проживання обвинувачений ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 характеризуються негативно, як особи,що зловживають спиртними напоями. У лікарів психіатра та нарколога на обліках не перебувають.
Вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доведена, а їх злочинні дії правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 15 , ч.3 ст. 267-1 КК України, як закінчений замах на порушення вимог радіаційної безпеки, а саме: у спробі перемістити за межі зони безумовного(обов`язкового) відселення металевих виробів, без надання передбаченого законом дозволу і без проведення дозиметричного контролю,з метою збуту.
Обставинами, які помякшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, сприяння розкриттю злочину.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд визнає скоєння злочину за попередньою змовою групою осіб.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 ,суд приймає до уваги ступінь і характер скоєного злочину, особу обвинувачених, обставини, які пом`якшують та обтяжують їх покарання, і вважає, що за ч.2 ст.15 , ч.3 ст. 267-1 КК України їм можна обрати покарання у вигляді штрафу,оскільки обвинувачені хоча і не офіційно, але працюють,мають дохід.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рахувати з часу звернення вироку до виконання.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не обиралася.
Речові докази: - 114, 00 кг металевих виробів, які знаходяться в відділі зони ЧАЕС ГУ МВС України в Київській області, - передати у розпорядження ДСП`Комплекс».
Ручний візок, - повернуто власнику ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 374,376 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_6 визнати винним за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 267-1 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмір 75 (Сімдесяти п`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 гривень.
ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 267-1 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмір 75 (Сімдесяти п`яти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1275 гривень.
Речові докази: - 114, 00 кг металевих виробів, які знаходяться в відділі зони ЧАЕС ГУ МВС України в Київській області, - передати у розпорядження ДСП`Комплекс».
На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд на протязі 30 днів з часу проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі подачі апеляції - після прийняття рішення Апеляційним судом Київської області.
Копія вироку прокурору та засудженому вручається негайно після закінчення судового засідання.

Суддя: ОСОБА_1