АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Справа №11-83
Головуючий у 1 інстанції - Сорока К.М.
р. Доповідач -
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року січня
місяця 24 дня колегія суддів судової палати з кримінальних справ
апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді
- ГавришаВ.М., суддів - Тараненка Ю.П., Бурди К.І., з участю прокурора -
Черниша A.M.,

засудженого -
ОСОБА_1,

захисника - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві кримінальну справу за апеляціями потерпілого ОСОБА_3, захисника
ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_1, помічника прокурора Октябрського
району м.Полтави на вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 14 квітня
2006 року. Цим вироком

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше судимий:

1)
29.03.1999 року за ст.101 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі; умовно-достроково звільнений
07.12.1999 року на 11 місяців 13 днів;

2)
14.04.2003 року за ст.185 ч.З, 75
КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від
покарання на іспитовий строк 1 рік; 05.04.2004 року звільнений від призначеного
покарання;

засуджений за ст.121 ч.1 КК України до 5 років
позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття
покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік.

2

Згідно ст.76 КК
України покладені зобов'язання не міняти місце проживання і роботи, являтися на
реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

Стягнуто з
засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_3 1000 грн
.майнової та 2000 грн.моральної шкоди.

За вироком суду
засуджений визнаний винним в тому, що 30 грудня 2004 року у вечірній час на
грунті неприязнених стосунків в процесі сварки, навмисно, після того як ОСОБА_3
вдарив його ремінцем в обличчя, вдарив
ОСОБА_3 перочинним ножем в живіт, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, як
небезпечні для життя, у вигляді проникаючої рани передньої черевної
стінки.

На вирок суду
принесена апеляція потерпілого ОСОБА_3,
в якій він вказує про необгрунтоване застосування до ОСОБА_1 правил ст.75 КК
України і просить у зв'язку з цим скасувати вирок, постановивши новий, з призначенням засудженому покарання у вигляді
реального позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_4
в поданій апеляції вважає, що тілесне ушкодження ОСОБА_3 засуджений заподіяв в
стані сильного душевного хвилювання, а тому просить його дії перекваліфікувати
на ст.123 КК України, визначивши покарання, не пов'язане з позбавленням волі.

В апеляційному
поданні прокурор також вважає необгрунтованим в даному випадку застосування
правил ст.75 КК України і просить у зв'язку з цим постановити по справі новий
вирок.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційне подання і апеляцію
потерпілого ОСОБА_3 та заперечував проти задоволення апеляції захисника
ОСОБА_4, вислухавши міркування захисника, яка підтримала подану адвокатом
апеляцію, пояснення засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають,
враховуючи наступне.

Провина
засудженого ОСОБА_1 в навмисному заподіянні гр .ОСОБА_3 тяжких тілесних
ушкоджень доведена зібраними у справі доказами, перевіреними у судовому
засіданні та наведеними у вироку, і ніким з учасників процесу не оскаржується.

Посилання в апеляції
захисника на те, що останній діяв у стані сильного
душевного хвилювання не може бути прийнятим до уваги, оскільки сам
засуджений ні на досудовому слідстві, ні в судовому засіданні про те, що в момент скоєння злочину він перебував саме в
такому стані, не стверджував.

Окрім того,
подібна поведінка потерпілого (який вдарив засудженого ремінцем в обличчя) не
була для ОСОБА_1 раптовою та несподіваною.

Як вбачається зі справи, до цього моменту ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 досить тривалий час, в різних місцях, спочатку в магазині, а потім і на
вулиці, конфліктували між собою, сварилися, в процесі чого поводилися між собою
агресивно, ображали один одного, штовхалися, затіваючи бійку.

А як вбачається
з пояснень потерпілого ОСОБА_3, засуджений першим застосував до нього фізичне
насильство, вдаривши ногою.

Наведене свідчить, що фізичне насильство один до одного засуджений і потерпілий
застосовували обопільно, ображаючи таким же чином один одного словесно, а тому
дійти до висновку, що в даному випадку своїми діями (вдаривши ремінцем)
потерпілий ОСОБА_3 викликав у засудженого стан сильного душевного хвилювання
неможливо, оскільки обставини справи вказують на те, що ножове поранення
ОСОБА_3 засуджений спричинив в процесі обопільної сварки і фактично -
обопільної бійки з ним.

За таких
обставин, протиправні дії засудженого ОСОБА_3 за ст.121 ч.2 КК України судом
кваліфіковані правильно, а тому підстав для їх перекваліфікації на ст.123 КК
України немає..

Призначене
засудженому покарання, в тому числі, із застосуванням ст.75 КК України колегія
суддів вважає відповідним правилам ст.65 КК України, враховуючи, що тяжких
наслідків внаслідок скоєного злочину не наступило.

Судом визнані
пом'якшуючими обставинами визнання засудженим своєї провини, щире каяття, а
також обгрунтовано враховано неправомірну поведінку потерпілого перед вчиненням
злочину і ту обставину, що засуджений перебував під вартою в умовах СІЗО більше
року.

За таких умов
підстав для скасування вироку в частині застосування ст.75 КК України колегія
судів не вбачає.

Доводи в
апеляції потерпілого ОСОБА_3
та прокурора про м'якість призначеного
засудженому покарання непереконливі, а тому до уваги колегія суддів їх
не приймає.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, колегія
суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції
помічника прокурора Октябрського району м.Полтави, захисника ОСОБА_4,
потерпілого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного
суду м.Полтави від 14 квітня 2006 року відносно засудженого ОСОБА_1 - без змін.

Судді: Гавриш
В.М., Тараненко Ю.П., Бурда К.І.