Провадження № 1-кп/537/14/2015
Справа № 537/4942/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.03.2015 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження № 0000825 по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, учня 9-го класу ЗОШ № 9 м. Кременчука, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив злочин проти власності за наступних обставин:

На початку червня 2014 року, точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не встановлено, у першій половині дня неповнолітній ОСОБА_3 прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , де попрохав у гр. ОСОБА_9 зарядний пристрій для мобільного телефону та скориставшись тим, що ОСОБА_9 пішов в дальню кімнату за зарядним пристроєм, шляхом вільного доступу, таємно, викрав з кімнати, де знаходились золоті вироби, хрестик жіночий із жовтого металу масою 2,9 грами, завдавши своїми діями матеріального збитку потерпілій ОСОБА_6 . З місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 таємно, шляхом вільного доступу викрав належне гр. ОСОБА_6 майно, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжку).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , в присутності законного представника ОСОБА_4 та захисника адвоката ОСОБА_5 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення за описаних вище обставин визнав в повному обсязі.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, факт скоєння обвинуваченим таємного викрадення майна гр. ОСОБА_6 (крадіжки) повністю підтверджується всебічно, повно дослідженими і перевіреними судом з точки зору належності, допустимості, достовірності та в їх сукупності визнані судом достатніми для прийняття рішення.

· Показами допитаної в якості потерпілої гр. ОСОБА_6 , яка показала, що 16.06.2014 близько 17:30 годин за місцем її проживання, а саме: буд. АДРЕСА_2 виявила, що в будинку відчинене вікно та зникли належні їй золоті вироби, при цьому батько повідомив їй, що до нього приходив неповнолітній ОСОБА_3 та перебував у будинку деякий час без стороннього нагляду. Зазначила, що на наступний день, а саме 17.06.2014, до неї зайшла сусідка ОСОБА_4 , мати неповнолітнього ОСОБА_3 , та показала золотий хрестик, який знайшла у себе вдома. Вказаний золотий виріб потерпіла впізнала, як той, що в неї викрадений.
· Показами допитаного в якості свідка гр. ОСОБА_9 , що являється батьком потерпілої, який показав, що за тиждень до 16.06.2014 він перебував в гостях у своєї доньки ОСОБА_6 та до нього зайшов неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 і попросив зарядний пристрій до мобільного телефону. Щоб виконати прохання обвинуваченого свідок пішов до будинку, при цьому наголосив ОСОБА_3 , щоб той чекав його у дворі. Але коли виходив з великої кімнати по зарядний пристрій до телефону побачив, що неповнолітній обвинувачений перебував у будинку, а саме у кімнаті, де зберігалися золоті вироби. Свідок зазначив, що обвинувачений був у будинку близько 5 хвилин. Крім того, свідок наголосив, що звернув увагу на те, що де які речі у кімнаті перебували не на своїх місцях.
· Показами допитаного в якості свідка, в присутності в присутності педагога ОСОБА_10 , неповнолітнього ОСОБА_11 , який суду пояснив, що знайомий з обвинуваченим близько 12 років, навчається з ним в одному класі. Десь в жовтні 2014 року, коли він перший раз після літніх канікул побачив ОСОБА_3 , той розповідав йому, що викрав золоті вироби. Зазначив, що не знав на той час, що відносно обвинуваченого порушено кримінальне провадження щодо викрадення золотих виробів.
· Показами свідка ОСОБА_4 , що є рідною матір`ю обвинуваченого, яка пояснила, що 16 числа вона побачила ОСОБА_12 , яка була біля чергової частини міліції та запитала в праціника міліції Головка, що робить тут її сусідка. Він відповів, що її обікрали, через вікно викрали золото. Наступного дня вранці, під час прибирання вона побачила, що пилосос затягнув хрестик та запитала у сина чи це не викрадений у сусідки, на що той повідомив, що знайшов його напередодні. Наступного дня ввечері вона пішла до сусідки та на запитання про викрадені речі показала їй золотий хрестик, який остання впізнала, як той, що в неї викрали.
· Протоколом огляду місця події від 18.06.2014 року, відповідно до якого гр. ОСОБА_4 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 добровільно видала в приміщенні Крюківського ВМ КМВ УМВС України в Полтавській області ювелірну прикрасу у вигляді золотого хрестика, вагою близько 2-х грамм;
· Постановою про визнання та приєднання до справи речових доказів від 08.07.2014 року, відповідно до якої, виданий гр. ОСОБА_4 золотий хрестик визнано речовим доказом та приєднано до даного кримінального провадження в якості речового доказу;
· Заявою ОСОБА_4 від 18.06.2014 року, відповідно до якої остання добровільно видала ювелірну прикрасу у вигляді золотого хрестика, який вона знайшла 17.06.2014 року вдома за адресою АДРЕСА_1 ;
· Заявою ОСОБА_6 на ім`я слідчого ОСОБА_13 з доданим списком викрадених в останньої речей (ювелірних виробів) та копіями бірок на викрадені речі.
При цьому, при вирішенні питання про доведеність вини обвинуваченого в скоєнні встановленого судом злочину, суд не приймає до уваги наступні докази, які вважає неналежними в рамках кримінального провадження № 0000825, оскільки вони прямо чи не прямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та інших обставин, що мають значення для даного кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів:
· Протокол огляду місця події від 19.06.2014 року, відповідно до якого в приміщенні будинку по АДРЕСА_2 на коробці рожевого кольору з-під взуття «MONARKA» було виявлено слід пальця рук;
· Висновок експерта № 857 від 18.12.2014 року з доданою ілюстративною таблицею, відповідно до якого встановлено, що слід пальця руки від копійований з поверхні коробки з-під взуття «Монарх» на відрізок липкої стрічки № 2 з розмірами сторін 48х48 мм, вилучений 16.06.2014 року в ході ОМП по факту крадіжки за адресою м. Кременчук, вул.. Я. Мудрого, буд. 23, залишений не гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а іншою особою;
Беручи до уваги думку потерпілої в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 щодо необхідності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, суд зважаючи на досліджені в судовому засіданні докази, що визнані належними та допустимими, а також встановлені обставини справи, пояснення свідків, що отримані судом безпосередньо в судовому засіданні, приходить до висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України свого підтвердження в судовому засіданні не знайшла та дії ОСОБА_3 прокурором вірно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, оскільки останній таємно, шляхом вільного доступу викрав чуже майно вчинив крадіжку.
Відповідно до ст. 50, 65 КК України, реалізуючи принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, а саме те, що від вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 встановленого судом злочину, тяжких наслідків не настало, злочин, вчинений обвинуваченим відноситься відповідно до ст. 12 КК України до категорій злочинів середньої тяжкості.

Вирішуючи питання, пов`язане з визначенням міри та виду покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, ступінь здійснення злочинного наміру, особу обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_3 на час вчинення злочину не досяг повноліття та вчинив злочин у віці 14-ти років, в Кременчуцькому обласному психоневрологічному диспансері перебуває під наглядом з приводу розладів поведінки та емоцій, які починаються в дитячому віці, на обліку в Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем навчання характеризується з негативного боку, згідно акту судово-психіатричного експерта № 380 від 24.07.2014 року стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період інкримінованого йому протиправного діяння яким-небудь хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим розладом психічної діяльності не страждав, а виявляв ознаки змішаного розладу поведінки та емоцій, в теперішній час яким-небудь психічним захворюванням, вродженим недоумством не страждає, а виявляє ознаки змішаного розладу поведінки та емоцій, ступінь вираженості нервово-психічних порушень у ОСОБА_3 внаслідок вказаного розладу є таким, що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними як на даний час, так і на час скоєння інкримінованого йому протиправного діяння, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, ОСОБА_3 під дію ч. 2, ч.3 ст. 19 та ст. 20 КК України не підпадає, може постати перед слідством та судом, застосування заходів медичного характеру не потребує, згідно висновку ЛКК від 19.02.2015 року здоровий.

Під обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого та вчинення злочину неповнолітнім.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
З урахування позиції обвинуваченого щодо щирого каяття у вчиненому, правильної оцінки своєї поведінки після вчинення злочину, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України та звільнити останнього від покарання із застосування примусових заходів виховного характеру.
Із змісту частини 2 статті 105 КК України вбачається, що направлення до спеціальних навчально-виховних установ є найбільш суворим та, відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» застосовується судами до неповнолітніх, котрі вийшли з-під контролю батьків чи осіб, які їх заміняють, не піддаються виховному впливу та не можуть бути виправлені шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру. При цьому до спеціальних навчально-виховних установ не можна направляти осіб, визнаних інвалідами, а також тих, кому згідно з висновком відповідних спеціалістів перебування там протипоказане за станом здоров`я через наявність певних захворювань. Перелік таких захворювань визначений Інструкцією про медичне обстеження дітей і підлітків, які направляються до загальноосвітніх шкіл та професійних училищ соціальної реабілітації для дітей і підлітків, які потребують особливих умов виховання, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я та Міністерства освіти України № 137/131 від 5 травня 1997 року, яка враховується при вирішенні питання про можливість утримання неповнолітнього у спеціальній навчально-виховній установі для дітей та підлітків.
Вирішуючи питання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, суд врахувавши його особу, вік, стан здоров`я та рівень розвитку, умови життя та виховання, дійшов висновку про необхідність застосування до неповнолітнього ОСОБА_3 примусових заходів виховного характеру, передбачених пунктом 5 частини 2 статті 105 КК України направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_3 має нормальний стан здоров`я та рівень розвитку, за місцем навчання характеризується як конфліктний та недисциплінований учень, на зауваження не завжди адекватно реагує, перебуває на внутрішньо шкільному обліку як учень, схильний до вживання слабоалкогольних напоїв та паління, не виявляє зацікавленості до навчання, розкаявся у вчиненому, усвідомлює свою поведінку, має нормальні умови для життя, але мати, з якою проживає обвинувачений має недостатній вплив на сина, що призводить до не контрольованості нею ситуації щодо навчання, дозвілля та виховання дитини, дорослих підбурювачів до скоєння суспільно-небезпечних діянь у судовому засіданні не встановлено.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за необхідне призначити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді одного року позбавлення волі та на підставі п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України звільнити останнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, передбачених пунктом 5 частини 2 статті 105 КК України направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків до його виправлення на строк один рік.

Долю речових доказів слід вирішити з урахуванням положень ст. 100 КПК України, а саме золотий хрестик, що перебуває на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 слід повернути законному володільцю ОСОБА_6 .
Заявлений в кримінальному провадженні цивільний позов ОСОБА_6 щодо стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь 57 420 грн. майнової шкоди та 5000 моральної шкоди з урахуванням ч. 1 ст. 129 КПК України до задоволення не підлягає з огляду на наступне.
Так, в ході судового розгляду кримінального провадження № 0000825 стороною обвинувачення відносно ОСОБА_3 кваліфікацію дій останнього було змінено з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України та як слідує зі зміненого обвинувачення, з такого виключено інкримінацію обвинуваченому у викраденні частини ювелірних виробів, вартість яких зокрема потерпілою включено до розрахунку майнової шкоди та при цьому обвинуваченому інкриміновано лише викрадення належного потерпілій ювелірного виробу у вигляді золотого хрестика, зокрема в частині таємного викрадення якого судом визнано доведеною винність обвинуваченого.
При цьому стороною обвинувачення представлено суду витяг з ЄРДР за № 0000034, згідно з яким слідує, що 12.02.2015 року Крюківським ВМ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавської області внесено відомості на підставі виявлення кримінального правопорушення прокурором під час здійснення нагляду за додержанням і застосуванням законів за фактом таємного викрадення золотих виробів у гр. ОСОБА_6 , поєднане з проникненням у житло, в результаті чого останній завдано матеріального збитку на суму 35005 з правовою кваліфікацією дій за ч. 3 ст. 185 КК України.
Враховуючи викладене вище, а також те, що ювелірна прикраса золотий хрестик перебуває на зберіганні у потерпілої та з урахуванням положень ст. 100 КПК України судом вирішено повернути речовий доказ останній, підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди не встановлено.
Окрім того, враховуючи викладене вище, беручи до уваги роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику про відшкодування моральної шкоди (немайнової шкоди) із змінами і доповненнями при визначенні такої виходить із душевних страждань потерпілої, перенесеного стресу, який вона зазнала від даних кримінального правопорушення, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи матеріальний стан обвинуваченого, враховуючи те, що останній вчинив злочин будучи неповнолітнім, є учнем та не працевлаштований, а отже не має самостійного заробітку, приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.
При цьому витрати на залучення експерта в сумі 196 грн. 56 коп., слід віднести на рахунок держави, оскільки при прийнятті рішення, суд визнав висновок експерта № 857 від 18.12.2014 року неналежним доказом в рамках даного кримінального провадження.
Підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не вбачається.
Керуючись ст. 105 КК України, ст..ст. 373-375 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і піддати покаранню у вигляді 1/одного/ року позбавлення волі.

На підставі п. 5 ч. 2 ст. 105 КК України ОСОБА_3 від призначеного покарання звільнити з застосуванням до нього примусового заходу виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків на строк 1 (один) рік на повне державне утримання.
Тимчасово, строком на 30 діб, помістити неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 до приймальника-розподільника для дітей УМВС України в Харківській області з метою забезпечення виконання вироку суду та з метою направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей та підлітків.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 - відмовити в повному обсязі.
Речовий доказ - золотий хрестик повернути законному володільцю ОСОБА_6 .
Судові витрати у вигляді витрат на проведення судової дактилоскопічної експертизи в сумі 196 грн. 56 коп. віднести на рахунок держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги, яка подається через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області.

Суддя: ОСОБА_1