У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Cудової палати у кримінальних
справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.

суддів

Скотаря А.М., Заголдного В.В.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 25 жовтня 2007 року кримінальну справу
за касаційною скаргою потерпілих ОСОБА_2
та ОСОБА_3на постановлені щодо ОСОБА_1 судові рішення.

Вироком Великолепетиського районного
суду Херсонської області від 26 жовтня 2005 рику

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,

раніше не
судимого, -

засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК
України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними
засобами на 3 роки;

- за ч. 3 ст. 135 КК
України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів ОСОБА_1 остаточно визначено 5 років
позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком
на 3 роки.

На
підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 3 роки
з покладенням на нього обов'язку повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання та роботи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_315000 грн. Та вирішено питання про стягнення із
засудженого судових витрат за проведення експертиз.

Ухвалою
Апеляційного суду Херсонської області від 31 січня 2006 року вирок щодо ОСОБА_1 змінено. Його дії перекваліфіковано з ч. 3 ст.
135 КК України на ч. 1 ст. 135 КК України і призначено за цим законом покарання
у виді 2 років позбавлення волі та постановлено вважати засудженим за
сукупністю злочинів до покарання, визначеного судом першої інстанції. На
підставі п. б ст. 1 Закону України “Про амністію” від 31 травня 2005 року ОСОБА_1 від покарання звільнено.

В
частині вирішення цивільного позову вирок скасовано, а справу направлено на
новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В
решті цей вирок залишено без зміни.

За
вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що
він 26 грудня 2003 року, приблизно о 16 годині 45 хвилин, перебуваючи у стані
алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем ВАЗ-2101, державний
номер НОМЕР_1 рухаючись по вул. Чкалова,
поблизу насіннєвої станції в смт. Велика Лепетиха Херсонської області, порушив
вимоги п.п. 10.1, 12.2, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок
чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4,
яка рухалася в зустрічному напрямку, в результаті чого від отриманих тілесних
ушкоджень потерпіла померла на місці події.

Крім
цього, після наїзду на пішохода, ОСОБА_1
завідомо залишив без допомоги ОСОБА_4,
яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості
вжити заходів до самозбереження внаслідок отриманих у ДТП тілесних ушкоджень.

У
касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3посилаються
на неправильність складання схеми ДТП, невідповідність висновків суду фактичним
обставинам справи, внаслідок чого дії ОСОБА_1
було кваліфіковано неправильно, вказують на невідповідність призначеного
засудженому покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок
його м'якості. Зазначають, що дії останнього слід кваліфікувати, крім ч. 2 ст.
289 КК України, за ч. 3 ст. 135 КК України, а не за ч. 1 цієї статті закону.
Також потерпілі не згодні із розміром стягнутої на їх користь шкоди. Просять
вирок та ухвалу скасувати, а справу направити на нове розслідування чи новий
судовий розгляд.

Заслухавши
доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Як
вбачається з матеріалів справи, досудове та судове слідство у ній проведено з
дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього
закону, які були б істотними і тягли за собою скасування або зміну судових
рішень, у справі не виявлено, а висновки суду про винність ОСОБА_1 у вчиненні ним злочинів, за які його засуджено,
зі змінами, внесеними апеляційним судом, відповідають фактичним обставинам
справи і підтверджені перевіреними у справі та наведеними у вироку доказами.

Зокрема,
свої висновки суд зробив на підставі показань потерпілих та
свідків, у тому числі й ОСОБА_5, яка була очевидцем події і детально та
послідовно розповіла про обставини вчинення ОСОБА_1злочинів.

Згідно
з висновком судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_4 настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та спричинення їй тупої
травми голови у виді переломів кісток черепа, забоїв головного мозку і
крововиливів під оболонки і в шлуночки головного мозку (а.с. 107-108).

Правильно
проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності та давши їм належну
оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху засудженим, а
не у зв'язку із залишенням потерпілої в небезпеці, як про це зазначається у
касаційній скарзі.

Тому,
колегія суддів вважає кваліфікацію дій ОСОБА_1
за ч. 2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України правильною.

При
призначенні засудженому покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України
врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_1 та обставини, що обтяжують і пом'якшують його
покарання.

Оскільки
засуджений не заперечував проти застосування щодо нього амністії, вчинив
умисний злочин, за який законом передбачено покарання до 2 років позбавлення
волі та злочин, вчинений з необережності, за який законом передбачено покарання
до 8 років позбавлення волі, має на утриманні неповнолітню дитину, суд
обґрунтовано звільнив його від покарання на підставі п. б ст. 1 Закону України
“Про амністію” від 31 травня 2005 року.

Порушень
кримінально-процесуального законодавства, які б тягли скасування або зміну
постановленого вироку, у справі не встановлено.

Що
стосується посилань у скарзі потерпілих про неправильність вирішення цивільного
позову, то ухвалою апеляційного суду апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3в
цій частині задоволена, вирок в частині вирішення цивільного позову скасовано,
а справу направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

На
підставі наведеного, керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

у
х в а л и л а:

У задоволенні касаційної скарги
потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

С
у д д і:

Коновалов
В.М. Скотарь
А.М. Заголдний
В.В.