Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2013 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Гладкого С.В., Міщенко О.А., Сачука В.І.

з участю прокурора Клімашевич Н.О.

захисника ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

секретаря судового засідання Міщук Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Мельника Ю.А. на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівному, де проживає на АДРЕСА_1, громадянин України, із середньою освітою, одружений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не військовозобов'язаний, не працюючий, раніше судимий Рівненським міським судом 20 червня 1 ст..ч.2 ст.186, 69 КК України на 1 рік 9 місяців позбавлення волі, ци же судом 06 липня 2006 року за ст..15, ч.2 ст.186, ч.2 ст.186 КК України на 2 роки 2 місяці позбавлення волі, цим же судом 21 жовтня.2010 року за ч.2 ст.345, ч.1 187 КК України на 1 рік 3 місяці позбавлення волі, звільнений 20 грудня.2010 року з місць позбавлення волі за відбуттям строку

покарання,

засуджений за ч.2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст.69 цього Кодексу України, на п'ять років позбавлення волі без конфіскації майна.

Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 391 грн. 20 коп.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів.

ОСОБА_5 засуджений за те, що 20 березня 2013 року о 19год. 30 хв. неподалік будинку №4 по вул.Буковинській в м.Рівному вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_6, під час якого, застосовуючи до неї фізичне насильство, небезпечне для життя і здоров'я потерпілої - наніс удар рукою в плече та ногами в грудну клітку і голову ОСОБА_7, чим спричинив потерпілій середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням уламків, та відкрито викрав її жіночу сумку з речами та грошовими коштами, а всього заволодів майном на загальну суму 3768 грн.65 коп.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок незаконним у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості. На обґрунтування цього зазначив, що ОСОБА_5 вчинено злочин в період непогашеної судимості та не відшкодовано витрати потерпілої на лікування. Призначення більш м'якого покарання, ніж передбачено кримінальним законом, вважає безпідставним. Згідно ст.91 КПК наявність в обвинуваченого нерухомого майна не є обставиною, яка підлягає доказуванню у кримінальному процесі, а тому висновок суду про недоцільність конфіскації суперечить положенню кримінального закону. Просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років із конфіскацією всього належного йому майна.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Клімашевич Н.О., яка підтримала апеляційну скаргу, думку засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4, які просили відмовити в задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину установлена сукупністю зібраних у справі доказів, яким суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку, і в апеляційній скарзі не оспорюється.

Апеляційні доводи прокурора про невідповідність призначеного засудженому покарання внаслідок його м'якості не можна визнати обґрунтованими виходячи з наступного.

Згідно вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Рішення суду в частині призначення покарання ОСОБА_5 мотивовано у відповідності до вимог ст.65 КК України і є правильним. Як вбачається з вироку, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, дані про його особу, який раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання та не перебуває на обліку у лікарі психіатра чи нарколога. Також суд взяв до уваги обставини, які пом'якшують покарання - визнання вини у вчиненому і щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та наявність двох малолітніх дітей, 2009 та 2012 років народження, які хворіють. Потерпіла ОСОБА_6 не наполягала на призначенні запропонованого прокурором покарання.

Колегія суддів вважає, що оскільки наявна в матеріалах кримінального провадження „виписка з протоколу медичного освідчення на предмет сп'яніння" не містить часу проведення освідування ОСОБА_5, вихідного номера та дати видачі (а.с.22), то висновок суду про відсутність обставин, які обтяжують покарання, - вірний.

Розбій, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна - встановлено санкцією ч.2 ст.187 КК України. Частиною 2 статті 69 КК передбачено, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов'язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Призначивши винному покарання із застосуванням ст.69 КК України, суду слід послатись на ч.1 та ч.2 ст.69 цього Кодексу, а тому резолютивна частина вироку підлягає зміні.

Отже, за наявності вказаних обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивовано дійшов висновку про призначення більш м'якого покарання, ніж передбачено законом. Разом з тим, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що застосування конфіскації майна недоцільне за віком, умовами життя та відсутністю доказів наявності нерухомого майна у власності підсудного є зайвим і підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Також з матеріалів даного провадження вбачається, що ні потерпілою, ні прокурором не заявлялось вимог про відшкодування витрат, понесених на її лікування. Як пояснила суду ОСОБА_6 викрадене їй повністю повернено і вона не бажає отримувати на відшкодування кошти, які отримує дружина обвинуваченого як допомогу на утримання малолітньої дитини. Разом з цим колегія суддів враховує, що згідно ч.7 ст.128 КПК особа, яка не пред'являла цивільного позову в кримінальному проваджені, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства, а отже потерпіла може скористатись ним в майбутньому.

За таких обставин судова колегія підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, а отже скасування вироку та постановлення нового - не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.407, 418 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2013 року стосовно ОСОБА_5 змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ч.1 та ч.2 ст.69 цього Кодексу на п'ять років позбавлення волі без конфіскації майна.

Виключити з мотивувальної частини вироку слова „застосування конфіскації майна недоцільне за віком, умовами життя та відсутністю доказів наявності нерухомого майна у власності підсудного".

В решті вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

С у д д і

С.В. Гладкий В.І.Сачук О.А. Міщенко

Згідно.

Суддя-доповідач С.В.Гладкий