АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-кп/793/399/13Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : ч.3 ст. 146 КК
України Васильківський Т.В. Доповідач
в апеляційній інстанції Торопенко М. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року Колегія суддів
судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Черкаської області в
складі:

головуючогоТоропенка
М.В.суддівСуходольського М. І., Шкреби Р.
Д.при секретаріЧорній Я. Ю.з участю
прокурораРейдало Ю. Д.
обвинуваченогоОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси кримінальну
справу за апеляційною скаргою
прокурора, який брав участь у суді
першої інстанції Варенко Р. О. на вирок
Смілянського міськрайонного суду
Черкаської області від 2 жовтня 2013 року,
яким:

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Мельниківка, Смілянського району,
Черкаської області, проживаючого:
АДРЕСА_2, громадянина України, освіта
неповна вища, працюючого в ТОВ
«Мегаполіс» м. Мирний, Якутія РФ,
одруженого, маючого на утриманні
неповнолітню дитину,
невійськовозобов'язаного, раніше не
судимого,

засуджено за

- ч. 3 ст. 146 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України до 1 року
1 місяця позбавлення волі

- ч. 3 ст. 355 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України до 1 року
позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів, шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у
виді - одного року одного місяця
позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання
засудженому рахується з 4 грудня 2012
року.

Міру запобіжного заходу залишено
попередню - тримання під вартою.

Доля речових доказів та процесуальних
витрат по справі була вирішена під час
постановлення вироку щодо інших
учасників злочинної групи.

в с т а н о в и л а :

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7
засуджено за те, що він в лютому 2006 року
дав згоду ОСОБА_9 увійти до створеної
ним організованої злочинної групи, яку
ОСОБА_9, організував з метою
примушування до виконання
цивільно-правових зобов'язань -
відшкодування спричиненої крадіжками
шкоди, встановивши причетність ОСОБА_10,
ОСОБА_11 і ОСОБА_12, які працювали у нього
та його дружини, як приватних
підприємців, до розкрадання
товарно-матеріальних цінностей зі
складу, що на території
будинковолодіння АДРЕСА_3, внаслідок
чого йому та його дружині спричинено
матеріальної шкоди.

До складу організованої злочинної
групи створеної та керованої ОСОБА_9
крім ОСОБА_7 ввійшли ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
кримінальна справа відносно яких за
аналогічним обвинуваченням розглянута
судом та їх визнано винними. Щодо
ОСОБА_19 кримінальна справа закрита в
зв'язку зі смертю. Діяла така група з 23
лютого по 2 березня 2006 року.

ОСОБА_9 розробив план скоєння злочинів,
згідно якого учасники організованої
групи, мали із застосуванням погроз і
насильства примусити ОСОБА_10
відшкодувати 40 000 грн., ОСОБА_12 - 50 500 грн.,
ОСОБА_11 - 5 050 грн.

ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_19,
ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 були
виконавцями планів, розроблених ОСОБА_9

23 лютого 2006 року згідно розробленого
плану ОСОБА_9, ОСОБА_13 та ОСОБА_19 близько
12 години в кафе-барі "Світанок", що на
привокзальній площі ст. Шевченко в м.
Сміла з метою примушування до
виконання цивільно-правових
зобов'язань запропонували ОСОБА_12
написати розписку про відшкодування
ОСОБА_9 10 000 доларів США за спричинену
крадіжкою шкоду. В зв'язку з тим, що він
не виконував цієї вимоги. ОСОБА_13 та
ОСОБА_17 пригрозили йому застосуванням
фізичної сили, а ОСОБА_19 наніс декілька
ударів по голові та ниркам. Потім
ОСОБА_19 і ОСОБА_17 наділи ОСОБА_12 на
голову поліетиленовий пакет та
відвезли в погріб будинковолодіння № 76
вул. Леніна с. Балаклея Смілянського
району. Цього ж дня близько 17 години
ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 перевезли
його в погріб будинковолодіння №24
вул.Незалежності цього ж села, де
нанесли йому численні удари руками та
ногами в різні частини тіла, завдавши
фізичного болю. В зв'язку з чим ОСОБА_12
зобов'язався віддати грошові кошти в
сумі 7 000 грн.

24 лютого 2006 року близько 11 години,
знаходячись в кафе «Салют», що в м.
Сміла,

ОСОБА_19 та ОСОБА_17 із застосуванням
фізичного насильства примусили ОСОБА_12

переписати розписку про своє
зобов'язання відшкодувати не 7 000 грн., а
10 000 доларів США, а

потім разом з ОСОБА_7 на автомобілі
«Форд» відвезли його на склад по
АДРЕСА_3, де ОСОБА_13 наніс ОСОБА_12 удар
кулаком в щелепу, спричинивши

фізичний біль. З метою тримання ОСОБА_12
під психологічним та фізичним тиском в
кафе-

барі «Малібу» в м.Сміла ОСОБА_18 наніс
йому два удари кулаком в голову,
завдавши фізичного

болю. В будинку 176 с.Балаклея,
Смілянського району з метою
примушування ОСОБА_12

сплатити 10 000 доларів США, ОСОБА_19,
погрожував сокирою, а ОСОБА_7
кочережкою

наніс йому декілька ударів по спині,
після чого ОСОБА_12 погодився передати
їм 10 000

доларів США.

23 лютого 2006 року ОСОБА_7 діючи умисно,
повторно, з корисливих мотивів, в
складі створеної і керованої ОСОБА_9
організованої групи, відповідно до
заздалегідь розробленого плану
приймав участь у незаконних діях
направлених на примушування
відшкодування спричиненої крадіжками
шкоди ОСОБА_10. ОСОБА_9 того дня близько 17
години доставив ОСОБА_10 до
пров.Уральський м. Сміла, де ОСОБА_15,
ОСОБА_16 і ОСОБА_14 затягнули його в
автомобіль ВАЗ-2106, нанесли численні
удари кулаками по різним частинам тіла
і відвезли в погріб будинковолодіння
№176 вул.Леніна с.Балаклея Смілянського
району. Там ОСОБА_17 погрожував йому
вбивством, в зв'язку з чим ОСОБА_10
погодився віддати 15 тис. грн. Цю суму
дружина ОСОБА_10 поклала в
поліетиленовий пакет на підвіконня
кухні своєї квартири АДРЕСА_1, де їх
забрали невстановлені члени
організованої групи. Для подальшого
продовження примушування до виконання
цивільно-правових зобов'язань ОСОБА_10,
ОСОБА_18 та ОСОБА_17 відвезли його до
складського приміщення за адресою
АДРЕСА_3. Там ОСОБА_9 примушував його
написати розписку на 25 тис. грн. і
спричинив фізичний біль. Після цього
ОСОБА_19 надів йому на голову емальоване
відро і ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_7,
ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 нанесли
численні удари руками та ногами,
спричинивши йому тілесні ушкодження
середньої тяжкості. Злякавшись тиску,
ОСОБА_10 написав розписку про своє
зобов'язання сплатити 40 000 грн., після
чого відвезли в той же погріб.
Наступного дня на вимогу
невстановленого учасника
організованої групи дружина ОСОБА_10
віднесла 25 000 грн. в кафе-бар "Світанок",
що на привокзальній площі ст. Шевченко
м. Сміла, які забрали невстановлені
учасники організованої групи. Одержані
кошти ОСОБА_9 розподілив між членами
групи.

Після передачі грошей ОСОБА_10 був
звільнений з погребу.

25 лютого 2006 року ОСОБА_7 діючи умисно,
повторно, з корисливих мотивів, в
складі створеної і керованої ОСОБА_9
організованої групи, відповідно до
заздалегідь розробленого плану
приймав участь у незаконних діях
направлених на примушування
відшкодування спричиненої крадіжками
шкоди ОСОБА_11. ОСОБА_9 в будинку АДРЕСА_3
близько 11 год. того дня домагався від
ОСОБА_11

написання розписки на суму 1 000 доларів
США. Оскільки ОСОБА_11 відмовився
виконати вказані вимоги, ОСОБА_9,
ОСОБА_7, ОСОБА_19 спричинили йому
фізичний біль, а ОСОБА_13 та ОСОБА_17 -
психологічний тиск. Злякавшись тиску,
він написав розписку про своє
зобов'язання сплатити ОСОБА_9 1 000
доларів США. Наступного дня біля
будинку 59-а, по вул. Леніна, в с.
Миколаївка, Смілянського району
приблизно о 15 годині ОСОБА_23 - мати
ОСОБА_11 передала ОСОБА_9 300 доларів США.
Отримані грошові кошти ОСОБА_9
розподілив між учасниками злочину.

Не погоджуючись з вироком суду
прокурор, який брав участь у розгляді
справи судом першої інстанції подав
апеляційну скаргу на вирок суду, в якій,
не оспорюючи фактичні обставини
вчинення злочину та кваліфікацію дій
обвинуваченого ОСОБА_7, порушує питання
про скасування вказаного вироку в
частині призначеного покарання у
зв'язку з його невідповідністю ступеню
тяжкості злочину та особі
обвинуваченого. В обгрунтування своїх
доводів зазначає, що судом першої
інстанції при призначенні покарання
обвинуваченому в порушення вимог
Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2003 року «Про
практику призначення судами
кримінального покарання» та п. 3 ч. 1 ст.
65 КК України при призначенні покарання
не в повній мірі враховано ступінь
тяжкості вчинених злочинів, які були
корисливими, супроводжувались
заподіянням шкоди здоров'ю потерпілих,
застосуванням психологічного
насильства та незаконним позбавленням
волі. Крім того, обвинувачений тривалий
час ухилявся від кримінальної
відповідальності, переховуючись на
території Російської Федерації, у
зв'язку із вищевказаним вважає за
необхідне призначити обвинуваченому
ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 146 КК України
7 років позбавлення волі, а за ч. 3 ст. 355
КК України 6 років позбавлення волі. На
підставі ч. 1 ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим,
визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у
вигляді 7 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 в поданих
запереченнях на апеляційну скаргу
прокурора вважає вирок суду щодо нього
законним, обґрунтованим та просить
залишити його в силі, вимоги
апеляційної скарги прокурора просив
залишити без задоволення, як
безпідставні, оскільки судом доцільно
застосовано ст. 69 КК України та
враховано в якості пом'якшуючих вину
обставин: щиросердне визнання вини у
скоєнні злочину, активну допомогу у
розслідуванні, відсутність судимості,
працевлаштування, наявність
неповнолітніх дітей на утриманні, крім
цього, потерпілий претензій до нього не
має. Також звертає увагу на те, що хоча
його роль у вчиненні злочину є
малоактивною іншим його учасникам
призначено покарання із відстрочкою
його відбуття.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який підтримав подану
прокурором апеляційну скаргу щодо
скасування вироку суду та
постановлення нового вироку, пояснення
обвинуваченого ОСОБА_7, який заперечив
проти задоволення апеляції прокурора
та просив відмовити у задоволенні її
вимог, провівши в справі часткове
судове слідство, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заслухавши останнє слово
обвинуваченого ОСОБА_7, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга прокурора
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Висновок суду про доведеність
винності ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за
які його засуджено судом першої
інстанції, відповідає фактичним
обставинам справи, підтверджується
наявними у справі, дослідженими у
судовому засіданні відповідно до вимог
ст.. 349 КПК України та наведеними у
вироку доказами в їх сукупності, і не
оспорюється в апеляційній скарзі та
самим обвинуваченим.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7
кваліфіковані правильно за ч. 3 ст. 146 та
ч. 3 ст. 355 КК України.

Доводи прокурора про призначення
обвинуваченому ОСОБА_7 надмірно м'якого
покарання є безпідставними, оскільки
ухвалюючи рішення суд взяв до уваги
характер і ступінь тяжкості скоєних
злочинів, обставини їх вчинення, роль
обвинуваченого у скоєнні злочину, яка
порівняно з іншими учасниками групи,
визначена як малоактивна, те, що він
погодився на участь у злочинній групі
внаслідок погроз з боку її
організатора та збігу тяжких обставин,
особу ОСОБА_7, який раніше до
кримінальної відповідальності не
притягувався, протягом тривалого часу
після вчинення злочину та проживаючи
на території Російської Федерації не
вчиняв нових злочинів, був офіційно
працевлаштований і за місцем роботи
характеризується виключно позитивно,
має неповнолітнього сина, пристарілих
батьків, які в силу тяжкого стану
здоров'я гостро потребують такої
допомоги, і не можуть її отримати від
інших осіб, має хронічні захворювання,
щиро розкаявся у вчиненому та ніхто з
потерпілих не має до нього ніяких
претензій, а потерпілий ОСОБА_11, під час
судового розгляду просив суворо його
не карати. Вищевказані обставини суд
врахував як такі, що пом'якшують
покарання та істотно знижують ступінь
тяжкості вчиненого злочину та дають за
можливе призначити покарання із
застосуванням ст.. 69 КК України.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
оскільки він ґрунтується на загальних
засадах призначення покарання,
визначених у ст. 65 КК України, згідно з
якими при призначенні покарання суд
враховує ступінь тяжкості вчиненого
злочину, особу винного та обставини, що
пом'якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути
призначене покарання необхідне й
достатнє для її виправлення та
попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому
ОСОБА_7 суд дотримався цих вимог закону
і врахував характер, ступінь тяжкості
вчиненого злочину, ставлення
обвинуваченого до вчиненого, дані про
його особу, стан його здоров'я,
позитивні характеристики останнього,
повне відшкодування заподіяної шкоди
потерпілим, обставини, що пом'якшують
відповідальність та відсутність
обтяжуючих обставин, думку потерпілих
щодо пом'якшення призначеного
покарання обвинуваченому, а тому
правомірно застосував положення ст. 69
КК України, мотивувавши таке рішення
наявністю ряду обставин, що пом'якшують
покарання та істотно знижують ступінь
тяжкості вчиненого злочину, та з
урахуванням особи винного.

Разом з цим, судом першої інстанції
враховано ту обставину, що
обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час
переховувався від слідства та суду, у
зв'язку з чим визнав не доцільним
призначати останньому покарання із
застосуванням вимог ст. 75 КК України, на
відміну від інших учасників групи та
призначив покарання пов'язане із
позбавленням волі.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що призначене ОСОБА_7
покарання як за видом так і за розміром
відповідає вимогам ст. 65 КК України і
підстав вважати його несправедливим
внаслідок м'якості, як про це йдеться у
апеляційній скарзі прокурора, немає.

За вищевказаних обставин апеляційна
скарга прокурора не підлягає до
задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити
без задоволення, а вирок Смілянського
міськрайонного суду Черкаської
області від 02.10.2013 року щодо ОСОБА_7 -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі трьох
місяців.

Головуючий:

Судді: