Справа № 405/5411/15-к

Під час розгляду, ОСОБА_4 скаргу підтримав, пославшись на обставини викладені у ній, прокурор заперечив проти задоволення скарги, зазначивши, що слідчий прийняв обгрутноване рішення, а факти викладені у скарзі, нічим не підтверджені, оскільки заявнику не було завдано моральної, фізичної чи майнової шкоди.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Так, відповідно до ч.1 ст.55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Частиною 2 даної статті встановлено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо особи кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Скаржник ОСОБА_4 у заяві про залучення до провадження в якості потерпілого вказав, що кримінальним правопорушенням завдано матеріальну шкоду, яка полягає у неотриманні грошового забезпечення, в результаті вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення та моральної шкоди, завданої останнім в результаті неправомірних дій.
Факт того, що в результаті наказів виданих ОСОБА_5 , ОСОБА_4 недоотримав грошове забезпечення, сторонами не заперечується, визнається, а тому підтверджує реальність заподіяння майнової шкоди, у разі визнання протиправними дій колишнього керівника. Зазначеним обставинам слідчий оцінку не дав, а тому дана постанова не може бути визнана законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчим суддею може бути прийнято рішення про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмовити у задоволенні скарги.
Разом з тим, ОСОБА_4 просить скасувати постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим в рамках даного кримінального провадження.
Враховуючи, що у даному випадку скаржник оскаржує рішення слідчого, а не його бездіяльність, підстав для зобов`язання слідчого вчинити певну дію, а саме визнати потерпілим, слідчий суддя не вбачає.
З тих же мотивів, слідчий суддя критично відноситься до визнання дій слідчого неправомірними, як зазначено у поданій ОСОБА_4 скарзі.
Так, слідчий суддя враховує положення ч.3 ст.26 КПК України, згідно з якими слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Таким чином, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення поданої ОСОБА_4 скарги.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.55, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
В іншій частині - відмовити.
Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1