АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі

головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0012647, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, одруженого, не працюючого, інваліда другої групи, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

29.05.2003 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186,. ст. 70 КК України на 4-ри роки позбавлення волі, остаточно Апеляційним судом м. Києва від 10.03.2004 року призначено покарання у вді 2-х років 6-ти місяців позбавлення волі;

09.06.2009 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 190 КК України на 1-н рік 6-ть місяців обмеження волі;

обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України;
за апеляційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року,

за участю сторін: прокурора - ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_6 було звільнено з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

Відповідно до вироку, ОСОБА_6 07 серпня 2013 року, приблизно о 15 год. 00 хв., знаходячись біля будинку № 13 по вул. Дмитрівська в м. Києві, помітивши на задньому сидінні припаркованого автомобіля марки «Шкода Октавія», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , сумку для ноутбука, вирішив повторно таємного вчинити викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 підійшов до вказаного автомобіля та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, розбив скло та дістав сумку, в якій знаходились особисті речі ОСОБА_9 на загальну суму 1 600 грн. Після чого, обвинувачений з місця злочину втік та викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, 29 серпня 2014 року, приблизно о 20 год. 30 хв. обвинувачений, перебуваючи в парку імені Тараса Шевченка, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Терещанківська, звернув свою увагу на жіночу сумку, яка лежала на парапеті фонтану. В цей час у останнього виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 підійшов до парапету фонтану та скориставшись неуважністю оточуючих, таємно повторно викрав сумку з особистими речами, які належали ОСОБА_10 на загальну суму 2 700 грн. Після цього, обвинувачений з місця злочину зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2-х років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимого прокурор зазначає, що судом першої інстанції при визначенні виду і розміру покарання, не було дотримано вимог ст. 65 КК України та безпідставно зроблено висновки, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Зокрема, на думку прокурора, суд не врахував тих обставин, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, має не зняту і непогашену судимість, вчинив повторно умисне корисливе кримінальне правопорушення, з чого вбачається, що він на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив.
За таких обставин, прокурор вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є таким, що не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості ним вчиненого в наслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили рішення суду залишити в силі, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Що стосується доводів прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання, то вони, на думку колегії судді, є безпідставними.

Зі змісту вироку вбачається, що міра порання ОСОБА_6 призначена у відповідності до вимогами ст.. 65 КК України, та за своїм видом і розміром є справедливою, відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, є необхідною та достатньою для його виправлення, перевиховання і попередження вчиненню нових злочинів.

Так, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, має не погашену судимість, не працює, при цьому за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, є інвалідом 2-ї групи, потерпілим в наслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, має на утриманні малолітню дитину.

Також, судом було встановлено обставини, які пом`якшують покарання - визнання вини і щире каяття, та не встановлено обставин, які б в силу ст. 67 КК України обтяжували покарання.

За таких обставин, судом першої інстанції при визначені ОСОБА_6 виду і розміру покарання були враховані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.. 65 КК України, в тому числі і ті, на які в своїй апеляційній скарзі посилається прокурор, та, на думку колегії суддів, цілком обґрунтовано прийнято рішення, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів не вбачає переконливих доводів в апеляційній скарзі прокурора щодо несправедливості розміру призначеного ОСОБА_6 покарання.

Тому, відсутні об`єктивні підстави для скасування вироку суду в наслідок м`якості призначеного покарання, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора залишається без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року, яким ОСОБА_6 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_11

Справа - №11-КП/796/603/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12

Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач - ОСОБА_1