ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/3957/15-к

20.07.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю прокурорів: ОСОБА_6

Орел - ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні кримінальне провадження №0000022 за обвинуваченням:

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона, українець, громадянин України, освіта середня спеціальна, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2003 та 2014 року народження, фізичних вад здоров`я не має, перебуває на обліку в Херсонському обласному наркологічному диспансері з приводу діагнозу «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності», інвалідності не має, не працевлаштований, не є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений: вироком Херсонського обласного суду від 15.06.95 року за ч. 3 ст. 142 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений з місць позбавлення волі 03.03.2004 року у зв`язку з відбуттям покарання (судимість непогашена у зв`язку з тим, що після звільнення з місць позбавлення волі був засуджений 10.07.2009 року вироком Суворовського районного суду м. Херсона за ч. 2 ст. 190 КК України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 06.12.2010 року у зв`язку з відбуттям покарання, судимість за вказаний злочин на даний час погашена, проте такі дані свідчать про те, що строк погашення судимості за злочин, передбачений ч. 3 ст. 142 КК України, переривався і після звільнення з місць позбавлення волі 06.12.2010 року почав обчислюватися заново)

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

встановив:
ОСОБА_10 14.01.2015 року близько 08-30 год., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний № НОМЕР_1 , рухаючись по вул. І. Кулика зі сторони пр-ту Ушакова у напрямку вул. Тираспольська у м. Херсоні, грубо порушуючи вимоги п.п. б) п. 2.3 та п. 18.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, при наближені до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого в районі зупинки громадського транспорту «Завод Петровський», на якому перебував пішохід ОСОБА_8 , своєчасно не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, який по пішохідному переходу переходив проїзну частину вул. І. Кулика у напрямку зліва направо відносно руху автомобіля, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_8 і останній отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вказані наслідки знаходяться в причинному зв`язку з грубим порушенням з боку водія ОСОБА_10 вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п.п. б) п. 2.3, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п. 18.1, згідно з яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково. Не заперечив проти того, що саме він у вказані в обвинувальному акті час та місці вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_8 , однак вказав, що не мав можливості уникнути цього через ожеледицю, яка тоді була на дорозі, а також через дії самого потерпілого, які цьому передували. Показав, що 14.01.2015 року близько 08-30 год. він на своєму автомобілі ВАЗ 21099 їхав по вул. І. Кулика з боку пр-ту Ушакова у напрямку мікрорайону «ХБК». Рухався повільно зі швидкістю приблизно 30 40 км/год, бо проїзна частина була слизькою. Наближаючись до пішохідного переходу, розташованого біля зупинки громадського транспорту «Завод Петровський», максимально знизив швидкість. Пояснив, що потерпілого побачив з відстані 30-40 м (пізніше вказав, що ця відстань становила 10-15 м) до пішохідного переходу, коли той переходив проїзну частину вул. І. Кулика по пішохідному переходу зліва направо і був на смузі зустрічного для нього (обвинуваченого) руху, знаходячись позаду від інших пішоходів, які пішли вперед і від яких від відстав, зазначивши, що бачив, що потерпілий йшов тоді, спираючись на палицю. Щоб ще зменшити швидкість свого автомобіля, знову почав гальмувати, однак через ожеледицю автомобіль став некерований (дослівно «його почало нести»), після чого він подав звуковий сигнал, розраховуючи на те, що потерпілий зверне на нього увагу, зупиниться та дасть йому дорогу і таким чином вдасться уникнути наїзду на нього. Однак потерпілий на поданий ним сигнал не відреагував, продовжив рух далі і він зачепив його передньою лівою боковою частиною автомобіля, від чого потерпілий впав на асфальт. Після цього він (обвинувачений) відразу зупинився та разом з пасажиром, який їхав з ним, на своєму автомобілі відвіз потерпілого до лікарні. Дізнавшись від лікаря про те, що з потерпілим все гаразд, він поїхав додому. Розповів, що на протязі місяця, поки потерпілий перебував в лікарні, відвідував його, привозив йому продукти харчування та гроші, купляв ліки.

Пред`явлений прокурором цивільний позов про відшкодування витрат лікарні на лікування потерпілого визнав повністю. Пред`явлений потерпілим цивільний позов в частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди визнав частково, вказавши на те, що він також брав участь у витратах потерпілого на лікування, та надавши на підтвердження цього квитанції про оплату медичних препаратів. Проти позовних вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди заперечив, заявивши, що в період лікування потерпілого надавав йому необхідну допомогу, виходячи з своїх можливостей, в тому числі підтримував його морально.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується сукупністю зібраних в ході досудового слідства та перевірених і досліджених судом доказів, які суд визнає належними та допустимими.

Так, потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 14.01.2015 року вранці йшов у лікарню, був на вул. І. Кулика, де підійшов до пішохідного переходу, розташованого біля зупинки громадського транспорту «Завод Петровський», в той момент там були також інші пішоходи, які почали по пішохідному переходу переходити проїзну частину дороги у напрямку лікарні, він також почав йти з ними, але відстав від них, бо мав дефект колінного суглоба і пересувався за допомогою палиці. Рухаючись по пішохідному переходу, дивився в спину іншим пішоходам, ні на що не відволікався, бо намагався якнайшвидше його перейти, ніяких сигналів не чув. Безпосередньо перед тим, як на нього був вчинений наїзд, чув лише виск гальм. Після цього його поклали в машину та відвезли до лікарні, зі слів лікарів йому відомо, що до лікарні його привіз обвинувачений. У лікарні він самостійно йти не міг, падав на ліве коліно, його вели обвинувачений та ще один чоловік, який був з обвинуваченим. Підтвердив показання обвинуваченого про те, що коли він перебував в лікарні, той приносив йому продукти харчування. Заявив, що грошей обвинувачений йому не пропонував і не давав, говорив, що їх у нього немає. На його прохання обвинувачений купляв йому ліки, але за гроші, які давав йому він (потерпілий).

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням потерпілого свідок ОСОБА_11 суду показав про те, що саме він після госпіталізації потерпілого до лікарні після того, як його збив автомобіль, приїхав туди та за вказівкою лікаря купив необхідні на той момент ліки. Зазначив, що у подальшому він також відвідував потерпілого у лікарні та купляв йому ліки, загальна сума витрачених ним на це коштів становить близько 1400,00 - 1500,00 грн..

З наданих суду свідком ОСОБА_12 показань вбачається, що у день та час вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину останній на своєму автомобілі віз свідка по вул. І. Кулика у мікрорайон «ХБК». Свідок показав, що побачивши на пішохідному переході біля зупинки громадського транспорту «Завод Петровський» пішохода, яким є потерпілий і який переходив проїзну частину вул. І. Кулика зліва направо, обвинувачений посигналив, однак потерпілий на це не відреагував та продовжив рух далі. Після того обвинувачений загальмував, однак через ожеледицю, що тоді була на дорозі, його автомобіль став некерований, врезультаті чого стався наїзд на потерпілого. Зазначив, що після повідомлених ним подій він допоміг обвинуваченому на автомобілі останнього відвезти потерпілого у лікарню. Засвідчив, що до зіткнення з потерпілим обвинувачений не зупинявся.

Місце, де за показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_12 обвинувачений вчинив наїзд на потерпілого, було оглянуте у присутності понятих, про що у той же день - 14.01.2015 року було складено відповідний протокол з схемою та фотознімками (а.с. 102-107).

Висновками судово медичної експертизи №44 від 24.02.2015 року стверджено, що у потерпілого ОСОБА_8 було виявлено тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя у виді закритого перелому кісток склепіння черепу (тім`яних кісток, правої скроневої кістки), забоїв мозку легкого ступеня, крововиливів над та під оболонки мозку, закритого перелому тіла і правого поперечного відростку другого шийного хребця, крововиливів в м`які тканини голови, саден обличчя, які утворилися від дії тупих предметів, не виключено 14.01.2015 року в результаті наїзду автомобіля. Інші виявлені у потерпілого тілесні ушкодження належать до категорії середньої тяжкості (а.с. 118-119).

Належний обвинуваченому автомобіль, керуючи яким він збив потерпілого, був оглянутий у присутності понятих та обвинуваченого, результати огляду зафіксовані у відповідному протоколі від 14.01.2015 з фотознімками (а.с. 108-113).

Цей автомобіль визнаний речовим доказом у справі та переданий на зберігання обвинуваченому (а.с. 115-116).

За висновком судової автотехнічної експертизи (технічного стану транспортного засобу) №173 від 27.01.2015 року перед настанням дорожньо транспортної пригоди робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля ВАЗ 21099 р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_10 , були в технічно працездатному стані (а.с. 121-124).

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №627 від 25.02.2015 року у дорожній ситуації, яка склалася 14.01.2015 року за участю потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого, водій ОСОБА_10 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 18.1 Правил дорожнього руху, а саме: застосувати своєчасне гальмування із зупинкою до місця наїзду. Технічну можливість попередити наїзд на пішохода він мав, оскільки відстань віддалення автомобіля до лінії руху пішохода в момент початку його руху в небезпечному напрямку (за висновком експерта така відстань становила 98,6 м) була більше відстані, технічно необхідної для зупинки транспортного засобу (за висновком експерта така відстань становила 73,2 м) (а.с. 126-129).

Наведені висновки експерта, з урахуванням того, що під час проведення експертизи були враховані дані про обледенілість дорожнього покриття на момент, коли сталася ДТП, спростовують доводи обвинуваченого з приводу неможливості уникнення ним наїзду на потерпілого через погодні умови.

Викладені вище дані, що містяться в перевірених та досліджених судом доказах, які визнані належними, допустимими та достовірними і які узгоджуються між собою і не містять істотних суперечностей, які б впливали на правильність кваліфікації дій обвинуваченого, дають суду підстави відкинути доводи обвинуваченого щодо часткового визнання вини у вчиненні інкримінованого йому злочину і розцінити їх як обраний спосіб захисту.

Оцінивши зазначені вище докази у сукупності, суд вважає їх достатніми для того, щоб дійти висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд виходить зі змісту ч. 2 статей 50, 65 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, суд враховує положення п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року, із змінами, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Так, при вирішенні питання про міру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за законом віднесений до тяжкого злочину, суб`єктивна сторона якого характеризується необережною виною, те, що обвинувачений має постійне місце проживання, за матеріалами справи характеризується посередньо, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно непрацевлаштований, на обліку у психіатра не перебуває, перебуває на обліку у нарколога з приводу діагнозу «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності», має непогашену судимість, обставинами, які пом`якшують покарання, визнає часткове визнання вини, сприяння розкриттю злочину, на що вказують дані обвинувального акту, та добровільне надання допомоги потерпілому продуктами харчування і у придбанні ліків у період, коли той перебував на стаціонарному лікуванні одразу після ДТП, що підтверджує сам потерпілий, обставиною, яка обтяжує покарання, визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Крім того, суд визнає достовірними показання обвинуваченого про те, що він брав участь у витратах потерпілого на лікування, оскільки на підтвердження таких доводів він надав суду належні та допустимі докази - квитанції про оплату медичних препаратів на суму 2 910,72 грн., які стосуються періоду, коли потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні одразу після ДТП, а сам потерпілий визнав, що приймав ліки, які були придбані відповідно до тих квитанцій, і також враховує цю обставину як таку, що пом`якшує покарання обвинуваченому та свідчить про усвідомлення ним протиправності своїх дій щодо потерпілого одразу після вчинення ним інкримінованого йому діяння, тобто ще до направлення справи до суду, та намагання вже тоді спокутати свою провину перед потерпілим, тобто виправитися.

Також при обранні міри покарання ОСОБА_10 суд бере до уваги позицію потерпілого, який при вирішенні цього питання поклався на розсуд суду і не наполягав на направленні обвинуваченого для реального відбування покарання.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавленні волі на строк, який, на думку суду, є достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, а також одночасно можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства за умови здійснення контролю за його поведінкою кримінально виконавчою інспекцією.

При цьому, суд вважає за необхідне погодитися з позицією прокурора та потерпілого про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на обставини вчиненого ним щодо потерпілого злочину, а також враховуючи дані, що містяться у матеріалах справи, про те, що раніше (у 2006, 2007 роках) обвинувачений двічі притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху з накладенням стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, які на даний час хоча й не мають юридичного значення, проте характеризують його особу.

З приводу заявленого захисником клопотання про застосування до обвинуваченого положень Закону України «Про амністію у 2014 році» суд зазначає, що таке клопотання задоволенню не підлягає з огляду на те, що відповідно до зазначеного Закону його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно, тобто до 19.04.2014 року, тоді як ОСОБА_10 вчинив злочин 14.01.2015 року, що свідчить про те, що він не є суб`єктом амністії за цим Законом.

Пред`явлений потерпілим цивільний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з положень ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, за змістом яких шкода, завдана майну фізичної особи, а також моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Так, з ОСОБА_10 на користь потерпілого в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди підлягає стягненню сума документально підтверджених належними та допустимими доказами витрат на придбання медичних препаратів в сумі 9 433,32 грн..

Позовні вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, з урахуванням ступеню вини обвинуваченого у заподіянні шкоди, характеру та обсягу душевних страждань потерпілого, їх тривалості, вимушеності змін в його житті, необхідності докладати додаткових зусиль для відновлення стану здоров`я, нормалізації психологічного стану, та зважаючи на надані ним докази, суд визнає обґрунтованими. На думку суду, саме такий розмір відшкодування є достатнім для компенсації втрат потерпілого немайнового характеру.

З огляду на наведене, загальна сума, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого становить 19 433,32 грн.

Позов прокурора про відшкодування витрат Херсонської обласної клінічної лікарні на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 6 675,75 грн. є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню процесуальні витрати.

Керуючись ст.ст. 369, 373 - 376 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 від відбування основного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи і періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 19 433,32 (дев`ятнадцять тисяч чотириста тридцять три грн. 32 коп.) грн..

Стягнути з ОСОБА_10 на користь Херсонської обласної клінічної лікарні 6 675,75 (шість тисяч шістсот сімдесят п`ять грн. 75 коп.) грн. в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 ..

Стягнути з ОСОБА_10 процесуальні витрати:

- на користь КЗ «Бюро судово медичної експертизи» 110,70 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення судово медичної експертизи №44 від 24.02.2015 року;

- на користь держави в особі НДЕКЦ при УМВС України в Херсонській області 884,16 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення судових автотехнічних експертиз, а саме: експертизи №173 від 27.01.2015 року 393,12 грн., експертизи №627 від 25.02.2015 року - 491,04 грн.;

- на користь КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» 448,33 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення судово - психіатричної експертизи №117 від 03.03.2015 року.

Речовий доказ у справі - транспортний засіб ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - вважати повернутим за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1