АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/352/15 Справа № 712/9323/14-к Категорія: ст. 364 ч.2 КК 373 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів секретаря ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

виправданого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_11 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 26 січня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженка с.Березівка Маньківського району Черкаської області,

житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

виправданий за ст.364 ч.2 КК України за відсутністю в його діях складу злочину, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :
За вироком суду ОСОБА_10 , органами досудового розслідування обвинувачувався в тому, що працюючи начальником управління Держкомзему у м.Черкаси, тобто будучи службовою особою керівником управління органу державної влади, в липні-серпні 2009 року використовував свої владні повноваження всупереч інтересам служби в інтересах третіх осіб.

Так, перебуваючи в приміщенні управління Держкомзему у м.Черкаси, розташованого по бул.Шевченка, 135 у робочий час протягом липня-серпня 2009 року ОСОБА_10 використовуючи свої владні повноваження, всупереч інтересам служби, діючи умисно в інтересах ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в порушення ст.ст.20, 38,39 Земельного Кодексу України, відповідно до яких використання земель громадської та житлової забудови проводиться відповідно до генерального плану забудови населеного пункту, а також зміна цільового призначення здійснюється за проектами землеустрою щодо їх виділення та відведення виключно за погодженням з Кабінетом Міністрів України та за наявності висновку органу навколишнього середовища, достовірно знаючи, що 4 земельні ділянки розташовані в АДРЕСА_2 (в районі АДРЕСА_3 ), розмірами по 1000 м2 кожна відносяться до лісів І групи і Державним управлінням охорони навколишнього середовища в Черкаській області висновки про можливість передачі зазначених земельних ділянок у приватну власність не видавалися, а також усвідомлюючи те, що згідно з Генеральним планом забудови мікрорайону Дахнівка м.Черкаси на зазначеній території заплановано та затверджено будівництво лікарняного комплексу, протягом липня-серпня підписав та видав державні акти на земельні ділянки за № ЯЖ 884764, 883743, 883747, 883764 площею по 1000 м2 кожна на ім`я ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_16 та ОСОБА_15 внаслідок чого з комунальної власності незаконно вибули земельні ділянки загальною вартістю 232 800 грн., чим спричинив охоронюваним законом громадським інтересам тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків на вказану суму.

Суд виправдав ОСОБА_10 за ст.364 ч.2 КК України за недоведеністю в його діях складу злочину.

Не погоджуючись із вироком суду прокурор ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, повторно дослідити матеріали кримінального провадження, заслухати пояснення свідків та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_10 за вчинення злочину, передбаченого ст.364 ч.2 КК України і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням адміністративно-господарських та розпорядчих функцій строком на 3 роки. На підставі ст.54 КК України прокурор просить позбавити ОСОБА_10 7 рангу державного службовця у зв`язку із вчиненням тяжкого злочину.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, але не вказав в чому саме висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а послався на те, що суд упереджено підійшов до перевірки доказів, наведених в обвинуваченні та побудував свій висновок фактично лише на показаннях самого ОСОБА_10 .

Прокурор звертає увагу на те, що на виконання протесту прокурора, що рішення Черкаської міської ради «про передачу громадянам у власність земельних ділянок» ОСОБА_17 та іншим за №4-1056 від 09.04.2009 року 22.04.2010 року скасоване, а Державні акти на право власності земельних ділянок видані ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 визнані недійсними, що свідчить лише про відшкодування шкоди, завданої злочином, але не дає підстави вважати про відсутність події злочину.

Абсолютно ідентичну апеляційну скаргу подав заступник прокурора Черкаської області ОСОБА_11 .

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_18 в інтересах виправданого ОСОБА_10 подала заперечення, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, а вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що при погодженні проектів на відведення земельних ділянок ОСОБА_10 надав інформацію щодо відношення їх до лісів І групи та при передачі їх у власність слід дотриматись вимоги ст.27 Лісового кодексу і земельного законодавства.

Відповідно до ст 144 Конституції України та своїх службових обов`язків ОСОБА_10 зобов`язаний був виконати рішення міської ради і підписати акти, оскільки рішення органу місцевого самоврядування є обов`язковим для виконання.

В даному випадку дії ОСОБА_10 не суперечили інтересам служби, оскільки він діяв в межах своїх службових обов`язків.

На думку захисту суд належним чином дослідив докази, дав належну їм оцінку і правильно дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_10 об`єктивної і суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.364 ч.2 КК України.

Всі твердження прокурора про наявність ознак злочину в діях ОСОБА_10 є надуманими.

Захисник звертає увагу апеляційного суду на порушення права на захист ОСОБА_10 , оскільки відомості про нібито вчинений ОСОБА_10 злочин не внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а підозра пред`явлена зовсім з іншої справи.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів в підтримку апеляційних скарг, пояснення виправданого та його захисника про залишення апеляційної скарги прокурорів без задоволення, перевіривши та обговоривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурорів задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Висновок суду щодо відсутності в діях ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ст.364 ч.2 КК України ґрунтується на законі.

Встановлено, що ОСОБА_10 , працюючи начальником управління Держкомзему у м.Черкаси, в липні-серпні 2009 року підписав державні акти на земельні ділянки громадянам ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Даній події передували комплекс заходів вчинених органами державної влади та місцевого самоврядування, до яких ОСОБА_10 ніякого відношення не мав, оскільки він не був депутатом місцевої ради і не приймав участь у прийнятті рішення про виділення спірних земельних ділянок.

Так рішенням Черкаської міської ради від 24 липня 2008 року було виділено земельну ділянку під забудову житлових будинків громадянам, в тому числі і тим, кому підписав державні акти ОСОБА_10 та надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок.

Завдання на виконання робіт місцевою радою було доручено комунальному підприємству «Земля».

Питання про вибір земельної ділянки, її погодження проводив у 2008 році не ОСОБА_10 , а начальник управління земельних ресурсів та землеустрою ОСОБА_19 .

Коли була виготовлена проектна документація на земельні ділянки, зазначеним громадянам при її погодженні ОСОБА_10 листом повідомив щодо відношення даних земельних ділянок до лісів І групи і погодив передачу їх у приватну власність за умови дотримання вимог чинного законодавства.

В жовтні 2008 року всі служби погоджують проекти відведення земельних ділянок, в тому числі і начальник управління містобудування та архітектури без будь-яких застережень, тому твердження прокурора про те, що ОСОБА_10 достовірно знаючи, що на цих земельних ділянках планується будівництво лікарняного комплексу є необґрунтованим.

Слід зазначити, що розпоряджатися землями, в тому числі і виділяти земельні ділянки під забудову чи інших потреб за законом покладено на місцеві ради у віданні яких знаходяться земельні ділянки з дотриманням існуючого законодавства.

Рішення місцевої ради з питань землеустрою є обов`язковим для виконання всіх органів, організацій і установ, в тому числі і для органів Держкомзему на відповідній території (ст.144 Конституції України), тому підписання державних актів про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок для будівництва житлових будинків, підготовлених на підставі рішення міської ради не утворює складу злочину, передбаченого ст.364 КК України.

Особа не може нести кримінальну відповідальність за належне виконання своїх службових обов`язків.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що відносно осіб, які приймали рішення про вибір і виділення земельних ділянок під забудову у зазначеному місці кримінальні провадження закриті за відсутністю в їх діях складу злочину.

Зловживання владою або службовим становищем, яке інкримінується ОСОБА_10 визнається злочином за наявності трьох спеціальних ознак в їх сукупності:

1. використання службовою особою влади чи службових повноважень всупереч інтересам служби;

2. вчинення такого діяння з корисливих мотивів, чи інших особистих інтересів або в інтересах третіх осіб;

3. заподіяння такими діями істотної шкоди.

Відсутність однієї із зазначених ознак свідчить про відсутність складу злочину,

передбаченого ст. 364 КК України.

Під зловживанням владою слід розуміти умисне використання службовою

особою, яка має владні повноваження всупереч інтересам служби своїх прав для прийняття рішень, обов`язкових для виконання іншими фізичними особами чи юридичними особами.

Зловживання службовим становищем це будь-яке умисне використання службовою особою всупереч інтересам служби своїх прав і можливостей, пов`язаних з її посадою.

Словосполучення «всупереч інтересам служби» передбачає, що службова особа не бажає рахуватися з покладеними на неї законом чи іншими нормативно-правовими актами обов`язками, діє всупереч їм, не звертає увагу на службові інтереси.

Перевірені матеріали кримінального провадження свідчать про те, що органами досудового розслідування та прокурором, як під час досудового розслідування так і під час розгляду справи в місцевому і апеляційному суді не наведено жодного доказу, який би давав підстави вважати, що ОСОБА_10 , підписуючи державні акти про передачу земельних ділянок громадянам під будівництво діяв умисно, зловживаючи владою, всупереч інтересам служби, оскільки підписання державних актів входить у його функціональні обов`язки за законом.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_10 зобов`язаний був подати застереження, щоб міська рада не приймала рішення про передачу громадянам земельні ділянки для будівництва житлових будинків, те що на цій земельній ділянці заплановано, згідно генерального плану забудови міста, будівництво лікарняного комплексу тощо, спростовується довідкою-листом, підписаною та виданою ОСОБА_10 27.03.2009 року, де викладені такі застереження і за законом немає значення, в якій вони формі повідомлені органу, який приймає остаточне рішення.

Твердження прокурора про те, що ОСОБА_10 особисто підписав державні акти без проведення державної землевпорядної експертизи та дані земельні ділянки відносяться до лісів І групи і на їх відведення необхідно мати дозвіл Кабінету Міністрів України не можуть взятися до уваги, оскільки замовником проектів на відведення земельних ділянок та розпорядчиком земель є місцева рада і вона зобов`язана залучити всі служби для погодження проектів і при необхідності провести експертизу. Начальник лісового господарства погодив проекти без будь-яких застережень, тому представник Держкомзему зобов`язаний підписати такі документи, так як він не являється контролюючим органом чи посадовою особою над місцевою радою чи державним підприємством лісового господарства.

Що стосується генерального плану забудови міста, то він був затверджений лише у 2012 році, тобто на 3 роки пізніше ніж відбувалися події, тому ОСОБА_10 не знав і не міг знати, що на даній території планується будівництво лікарняного комплексу. На момент вчинення події рішення місцевої ради було чинним і будь-яких обтяжень небуло.

Розглядаючи справу по суті суд першої інстанції ретельно дослідив зібрані в справі матеріали, допитав свідків, дав належну оцінку події, прийняв законне та обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_10 навіть не сформульоване обвинувачення, чим грубо порушено його право на захист, а лише повідомлено про підозру, однак відповідно до ч.3 ст.409 КПК України це не може бути підставою для скасування виправдувального вироку, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 407, 409, 419 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 26 січня 2015 року, яким ОСОБА_10 виправданий за ст.364 ч.2 КК України за відсутністю в його діях складу злочину, залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню на протязі 3 місяців.

Головуючий :

Судді :