Ухвалаіменем україни

11 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

за участю прокурора ОСОБА_7,

секретаря ОСОБА_8,

засудженого ОСОБА_1

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009081, за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Брідок Теплицького району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1, раніше не судимого,

в с т а н о в и л а:

вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання за ч. 2 ст. 296 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 186 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із покладенням обов'язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв'язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, в суді апеляційної інстанції прокурором ставилося питання про постановлення нового вироку. Суд апеляційної інстанції не розглянув доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_2 покарання у наслідок його м'якості та не дав їм належної оцінки. Ухвала апеляційного суду є немотивованою та не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_2 засуджено за те, що він 17 липня 2014 року перебуваючи в розважальному закладі «Фабор» на території «Гідропарку» в м. Києві разом із невстановленими слідством особами, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, в присутності відвідувачів закладу підійшов до ОСОБА_3, котрий стояв біля барної стойки, й почав наносити йому удари руками та ногами по тілу. Діями засудженого та інших невстановлених осіб потерпілому спричинено легкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_2 відкрито заволодів сумкою із речами та документами потерпілого, чим спричинив останньому матеріальної шкоди на 1400 грн. й залишив місце події.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи скарги та вважав, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, засудженого, котрий заперечив проти скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається зі змісту касаційної скарги прокурором не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості засудженого, та кваліфікація злочинів за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України. Не оспорюється застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання.

Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочинів та особі засудженого внаслідок його м'якості є необґрунтованими.

Зокрема, відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку судом дотримано цих вимог.

Призначаючи покарання ОСОБА_2 судом враховано характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, котрий раніше не судимий та притягається до кримінальної відповідальності вперше, визнав вину, та розкаявся у скоєному.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначене покарання засудженому окремо за кожне кримінальне правопорушення, а також на підставі ст. 70 КК України у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, за своїм видом і розміром у цілому відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Окрім того, прокурором у скарзі не ставиться перед касаційним судом питання про неправильне застосування судом кримінального закону, а саме ст. 75 КК України.

Не оспорювалося прокурором застосування ст. 75 КК України і в апеляційній скарзі.

Посилання прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості злочинів та особі засудженого внаслідок його м'якості в апеляційній скарзі, перевірялися судом апеляційної інстанції, висновки якого належно мотивовано.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи касаційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень.

Керуючись ст.ст. 433-436 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4