АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11/791/768/13 р.
1-й інстанції Войцехівська Я.В.
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
Доповідач Бугрименко В.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2013 року червня місяця « 18» дня

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Бугрименка
В.Г.Суддів:Дубченка А.П., Вороненко Т.В.З
участю прокурораКоломійця
В.С.Потерпілого ОСОБА_5Представника
потерпілого -
адвокатаОСОБА_6ЗасудженоїОСОБА_7Захисн
ика ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні кримінальну
справу за апеляціями потерпілого
ОСОБА_5 і засудженої ОСОБА_7 на вирок
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 21 березня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку
України, раніше не судиму,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до
позбавлення волі на три роки з
позбавленням права керувати
транспортними засобами на три роки.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_7
звільнено від відбування покарання з
випробуванням на іспитовий строк два
роки і на неї покладено обов'язки не
виїжджати за межі України на постійне
місце проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції,
повідомляти кримінально-виконавчу
інспекцію про зміну місця роботи,
проживання або навчання.

Запобіжний захід - підписка про
невиїзд.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7

- на користь ОСОБА_5 50 000 гривень за
моральну шкоду і 48 067 гривень 40 копійок
за матеріальну шкоду , а всього 98 067
гривень 40 копійок.

- на користь держави судові
витрати за проведення експертиз у
розмірі 2 305 гривень 88 копійок.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7
визнано винною і засуджено за те, що
вона 15 травня 2012 року близько
одинадцятої години двадцяти хвилин під
час керування автомашиною марки « Фіат
Пунто» і руху по вул. Миру в м. Херсоні в
районі розташування будинку № 120
порушила п. 2.3 б/, 12.3 Правил дорожнього
руху, зокрема, з моменту виникнення
об'єктивної можливості виявлення
пішохода на проїжджій частині в
напрямку руху її автомобіля, своєчасно
не вжила заходів до зниження швидкості
і зупинки автомобіля з метою
запобігання наїзду на пішохода в
результаті чого вчинила наїзд на
пішохода ОСОБА_9, спричинивши йому
тяжкі тілесні ушкодження, від яких
настала смерть потерпілого.

На вирок суду потерпілий ОСОБА_5 і
засуджена ОСОБА_7 подали апеляції, у
яких

- потерпілий ОСОБА_5 вважає, що при
звільненні засудженої від відбування
покарання з випробуванням суд першої
інстанції не врахував в достатній мірі
тяжкість вчиненого нею злочину,
настання від злочину наслідків, а саме
смерть людини, відсутність
відшкодувань завданої шкоди. Просить
вирок скасувати у зв'язку з мякістю
призначеного ОСОБА_7 покарання, а
справу направити на новий судовий
розгляд,

- засуджена ОСОБА_7, не оспорюючи
доведеності її вини і правильності
кваліфікації дій, посилається на
незаконність вироку в частині
призначеного їй покарання внаслідок
його суворості. Так, на думку апелянта,
суд не в достатній мірі врахував ті
факти, що вона має на утриманні
малолітню дитину, неодноразово
намагалася частково відшкодувати
потерпілому завдані йому збитки,
пішохід сам створив аварійно
небезпечну обстановку. Просить
пом'якшити призначене їй покарання,
зменшивши строк як основного так і
додаткового покарання, та зменшити
розмір стягнутої з неї суми за моральну
шкоду.

На вирок суду прокурор, який приймав
участь при розгляді справи в суді,
подавав апеляцію і на час розгляду
справи в апеляційному суді від своїх
вимог відмовився.

Заслухавши міркування прокурора про
необхідність залишення вироку без
зміни, потерпілого і засуджену, які
підтримали подані ними апеляції,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляції не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Висновок суду першої інстанції про
винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину
за зазначених у вироку обставин та
правильність кваліфікації її дій у
поданих на вирок апеляціях не
оспорюється. Доводи апеляції
засудженої, що потерпілий створив
аварійну ситуацію в результаті чого і
сталася дорожньо-транспортна пригода
не заслуговує уваги і не може
сприйматися як обставина, що пом'якшує
її покарання. Засуджена під час
досудового розслідування та в судовому
засіданні вину у вчиненні злочину
визнала повністю і її відповідальність
в аспекті можливого порушення Правил
дорожнього руху України потерпілим не
розглядалася.

Що стосується призначеного ОСОБА_7
покарання то, на думку колегії суддів,
суд дотримався положень ст. 65 КК
України щодо його необхідності,
достатності і справедливості. Як
встановив суд першої інстанції і це
підтверджується матеріалами справи,
засуджена хоча у визнана винуватою у
вчиненні тяжкого злочину, однак цей
злочин вчинений з необережності, вона
вину у вчиненні злочину визнала і
покаялася, характеризується позитивно,
вперше притягується до кримінальної
відповідальності, має на утриманні
малолітню дитину. Потерпілий в
судовому засіданні щодо призначення
засудженій покарання погодився з
позицією прокурора, який просив
застосувати положення ст. 75 КК України.
При таких обставинах рішення суду
першої інстанції про можливість
звільнення засудженої від відбування
основного покарання з випробуванням
необхідно визнати законним і
обґрунтованим.

Відповідно до положень ст.ст. 28, 328 КПК
України( в редакції 1960 р.) особа, яка
зазнала матеріальної шкоди від
злочину, вправі при провадженні в
кримінальній справі пред'явити до
обвинуваченого цивільний позов, який
розглядається судом разом з
кримінальною справою.

Постановляючи обвинувальний вирок,
суд вирішує питання про задоволення
цивільного позову чи відмовляє у його
задоволенні.

За даними матеріалів справи
потерпілий ОСОБА_5 заявив до засудженої
цивільний позов і заперечував про
залучення до справи як співвідповідача
страхову компанію, в які був
застрахований автомобіль засудженої.
Суд визнав ОСОБА_7 винуватою і
правильно стягнув з неї кошти по
відшкодуванню як матеріальної так і
моральної шкоди. Встановлений судом
розмір стягнень відповідає вимогам
матеріального права і є належним чином
обгрунтованним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
вирок суду першої інстанції є законним
та обґрунтованим і підстав для його
скасування чи зміни та задоволення
поданих на вирок апеляцій немає.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України( в
редакції 1960 р.), колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляції потерпілого ОСОБА_5 і
засудженої ОСОБА_7 залишити без
задоволення, а вирок Дніпровського
районного суду м. Херсона від 21 березня
2013 року щодо цієї засудженої - без
зміни.

Судді: (три підписи)

З оригіналом згідно

Суддя