Провадження № 1-кп/734/147/15 Справа № 734/2298/15-к
іменем України
06 серпня 2015 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого-судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Шаумянівського району Азербайджанської РСР, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця Збройних Сил України, командира навчального механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (має умовне найменування в умовах особливого періоду - військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) АДРЕСА_1 , зареєстрованого і жителя АДРЕСА_2 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 , перебуваючи згідно наказу тимчасово виконуючого обов`язки командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 496 від 6 вересня 2013 року на посаді командира навчального механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (має умовне найменування в умовах особливого періоду військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), маючи військове звання підполковника, будучи згідно ст. 102 Закону України «Про Статус внутрішньої служби Збройних Сил України» та своїх функціональних обов`язків прямим начальником усього особового складу батальйону, зобов`язаний підтримувати внутрішній порядок, перевіряти несення вартової та внутрішньої служб особовим складом батальйону, тобто обіймаючи посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, і, будучи службовою особою, одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в розмірі 2500 гривень.
Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 і 1.4 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15 березня 2004 року № 82, службове розслідування може проводитися з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб. Рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Посадові особи у разі виявлення правопорушення зобов`язані негайно повідомити про це командира (начальника), до компетенції якого входить призначення розслідування.
7 квітня 2015 року до ОСОБА_5 звернувся солдат 4 навчальної механізованої роти 2 навчального механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_6 з проханням надати дозвіл на вибуття з військової частини у зв`язку з сімейними обставинами за місцем проживання в АДРЕСА_3 .
ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, використовуючи надані йому повноваження службової особи командира навчального механізованого батальйону військової частини, знаючи про бажання солдата ОСОБА_6 вибути з військової частини за місцем проживання, бажаючи використати вказану обстановку для протиправного збагачення, повідомив ОСОБА_6 , що ОСОБА_6 може залишити військову частину і вибути за місцем проживання згідно його усного розпорядження, за умови сплати йому особисто неправомірної вигоди у вигляді мобільного телефону після повернення до військової частини. ОСОБА_5 запевнив ОСОБА_6 , що у період відсутності останнього у військовій частині він не доповідатиме командиру військової частини про відсутність ОСОБА_6 та не ініціюватиме проведення службового розслідування за фактом відсутності ОСОБА_6 у військовій частині. На пропозицію ОСОБА_5 , ОСОБА_6 погодився.
Отримавши усне розпорядження ОСОБА_5 , 7 квітня 2015 року ОСОБА_6 залишив військову частину та вибув за місцем проживання. ОСОБА_5 , достовірно знаючи про відсутність ОСОБА_6 у період із 7 квітня 2015 року до 16 квітня 2015 року у військовій частині без будь-яких передбачених законом підстав, будучи зобов`язаним згідно п. 1.4 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 березня 2004 № 82, у разі виявлення правопорушення негайно повідомити про це командира, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, командиру військової частини про це не доповів, проведення службової перевірки не ініціював.
Неповертаючись до військової частини, ОСОБА_6 із 16 квітня 2015 року до 5 травня 2015 року перебував у травматологічному відділені Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «Головний військовий клінічний госпіталь» згідно направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України, виданого ОСОБА_6 за підписом т.в.о. командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
У подальшому, 5 травня 2015 року ОСОБА_6 виписаний із травматологічного відділення та повторно госпіталізований до клініки психіатрії цього військового госпіталю. Однак, відомості про госпіталізацію ОСОБА_6 до центру психіатрії військового госпіталю на адресу військової частини не надійшли.
У зв`язку з чим, згідно наказу командира військової частини від 22 травня 2015 року № 1696 за рапортом командира 4 навчальної механізованої роти 2 навчального механізованого батальйону ОСОБА_7 призначене службове розслідування по факту неповернення з лікувального закладу ОСОБА_6 .
Дізнавшись про початок проведення службового розслідування, 25 травня 2015 року ОСОБА_6 прибув до військової частини та надав довідку з ГВМКЦ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » про те, що з 6 травня 2015 року він дійсно знаходився на лікуванні у клініці психіатрії ГВМКЦ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». У той же день ОСОБА_5 під час особистої зустрічі у службовому кабінеті командира навчального механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) № НОМЕР_3 , казарми АДРЕСА_1 нагадав ОСОБА_6 про те, що за невжиття ним заходів реагування з приводу відсутності ОСОБА_6 у військовій частині у період із 7 квітня 2015 року до 16 квітня 2015 року без будь-яких передбачених законом підстав, останній має надати йому неправомірну вигоду, але не у вигляді мобільного телефону, як було обумовлено між ними у квітні 2015 року, а у вигляді грошових коштів у сумі 2500 гривень, на що ОСОБА_6 погодився та пообіцяв ОСОБА_5 привезти гроші наступного разу, коли приїде до військової частини.
Приблизно о 12.25 годині 4 червня 2015 року в приміщенні свого службового кабінету № НОМЕР_3 , казарми № НОМЕР_4 , розташованого на території військової частини польова пошта НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_6 раніше обумовлену неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 2500 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе, за не вчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, дій з використанням службового становища, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 368 КК України.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 28 липня 2015 року про визнання винуватості, укладена між старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Чернігівської області ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 , укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.
При призначенні узгодженого сторонами кримінального провадження покарання підозрюваному ОСОБА_5 суд врахував визнання вини і щире каяття у вперше вчиненому кримінальному правопорушенні (злочинові), що має на утриманні двох неповнолітніх дітей та є учасником бойових дій, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання підозрюваного ОСОБА_5 , відсутні. Також суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проживання та позитивно за місцем проходження військової служби.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд
з а с у д и в:
затвердити угоду від 28 липня 2015 року про визнання винуватості, укладену між старшим прокурором відділу нагляду за додержанням законів у сфері протидії корупції та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про корупційні правопорушення прокуратури Чернігівської області ОСОБА_3 і підозрюваним ОСОБА_5 .
Речові докази: компакт-диск DVD-R № 1592т (а.с. 34-35 т. 1), відеокасету mini DV Panasonic 80SP mode 120 1р mode (а.с. 43-44 т. 1), компакт-диск CD-R Omega (а.с. 181-183 т. 1), компакт-диск DVD-R Philips (а.с. 98-100 т. 3), компакт-диск DVD-R Philips (а.с. 128-130 т. 3), компакт-диск DVD-R Philips (а.с. 238-240 т. 3),- залишити у матеріалах кримінального провадження; грошові кошти в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, що знаходяться на відповідальному зберіганні у Чернігівському обласному управлінні ВАТ «Державний Ощадний банк України» (а.с. 63 т. 1), - повернути за належністю до Управління Служби безпеки України в Чернігівській області.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення у разі не подання апеляції. Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.
Суддя