Справа № 274/3155/14-к
Провадження №1-в/0274/769/14

Ухвала
іменем України

16.07.2014 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань . . . . . . . ОСОБА_2 ,
прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . Дем" ОСОБА_3 ,
представника адміністрації РВК №73 . . . . . . . ОСОБА_4 ,
засудженого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області справу за заявою засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чернігова, українця, громадянина України, із повною загально середньою освітою, не одруженого, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 03.07.2003р. Деснянським районним судом м.Чернігова за ст.ст.185 ч.2, 186 ч.2, 70, 75 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки; 2) 05.03.2004р. Деснянським районним судом м.Чернігова за ст.ст.186 ч.2, 185 ч.3, 15 ч.2, 186 ч.2, 304, 70, 71 КК України до 4 років 4 місяців позбавлення волі, звільнений 12.12.2006р. умовно-достроково на 7 місяців 24 дні; 3) 17.07.2008р. Деснянським районним судом м.Чернігова за ст.309 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі; 4) 28.12.2009р. Деснянським районним судом м.Чернігова за ст.ст.185 ч.2, 75 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, -
про застосування щодо нього положень ст.81 КК України та його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання, -
встановив:
На розгляд до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 у якій він просить звільнити його від подальшого відбуття покарання умовно-достроково. Мотивує заяву тим, що з моменту прибуття до РВК-73 він працевлаштований на виробничій зоні установи, не має стягнень та має чотири заохочення, у матеріалах ососбової справи містяться документи, що свідчать про можливість його працевлаштування на волі та надання житлової площі для проживання. Викладене, на його думку, дозволяє застосувати щодо нього ст.81 КК України.
Згідно матеріалів особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, засуджений 22.11.2011 року Деснянським районним судом м.Чернігова за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1, 71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання - 15.09.2011 року, кінець строку - 15.09.2015 року.
За період відбуття покарання характеризується загалом позитивно, вимог режиму тримання не порушував, до дисциплінаркної відповідальності не притягувався, стягнень не має. Чотири рази заохочувався правами начальника колонії. У відношенні до представників адміністрації колонії ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги. В той же час, згідно досліджених матеріалів особової справи, адміністрація колонії вважає, що засуджений не довів свого виправлення (а.с.66).
Згідно витягу з протоколу №12 від 29.05.2014р., за результатами розгляду комісії при Райківській ВК №73 питання подання матеріалів в суд щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 , прийнято рішення про відмову у поданні матеріалів до суду, у зв"язку з тим, що останній не став на шлях виправлення (а.с.68).
У судовому засіданні засуджений подану заяву підтримав. Наголошує на тому, що протягом усього часу перебування у Райківській виправній колонії він працює, дотримується режиму та виконує вказівки представників адміністрації установи, порушень не допускає, має чотири заохочення. Пояснив, що за виконану роботу отримує мало коштів, тому їх не вистачає на погашення заборгованості по цивільному позову. З метою отримання заохочень частково погашав заборгованість раз у квартал.
Представник адміністрації виправної колонії суду повідомив, що на даний час по місцю відбуття покарання засуджений характеризується посередньо, порушень режиму не допускає, працевлаштований але до праці ставиться не сумлінно, у зв"язку з чим отримує малу заробітну плату, ініціатива відшкодування заборгованості за цивільним позовом виходить не від засудженого а від представників адміністрації установи, заохочень у 2014 році він не отримував. Вважає, що заява засудженого задоволеною бути не може, оскільки він не довів свого виправлення.
Прокурор вважає, що клопотання засудженого задоволенню не підлягає, оскільки останній не довів своє виправлення.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого та його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Так, згідно положень ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Статтею 130 Кримінально-виконавчого кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено як один з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі. Правом застосування заходів заохочення до засуджених, згідно ст.135 ч.1 КВК України, користуються начальник колонії, а також його прямі начальники.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.
Зі змісту досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що такого висновку адміністрація установи не дійшла.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким (п.17), судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
При прийнятті рішення по суті справи суд враховує також те, що ОСОБА_5 має чотири непогашені судимості за попередніми вироками, неодноразово засуджувався до умовної міри покарання, проте іспитовий строк жодного разу не витримав, звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, однак в подальшому також скоював злочини. Засуджений відбуває покарання за скоєння тяжкого корисливого злочину, за період відбуття покарання характеризується неоднозначно, у 2014 році заохочень не отримував, як видно з наданих у судовому засіданні пояснень, працює лише з метою отримання заохочень, ініціативи до відшкодування заподіяних злочином збитків та до суспільно-корисної праці не проявляє.
З врахуванням викладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.537, 539 КПК України суд,-
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування щодо нього положень ст.81 КК України та його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання відмовити за безпідставністю.
На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії ухвали.
Суддя: