У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Селівона О.Ф.,

суддів

Пивовара В.Ф. та Лавренюка М.Ю.,

за участю прокурора засудженого

Глибченко Т.Г., ОСОБА_2

захисника та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини

ОСОБА_1 Карпачової Н.І.

розглянула в судовому засіданні 15
березня 2007 року в м. Києві кримінальну
справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції, касаційними скаргами потерпілого ОСОБА_3, засудженого
ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1на вирок Апеляційного суду м. Севастополя від
12 липня 2006 року, яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця
м. Дніпродзержинська

Дніпропетровської
області, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 15, ч.ч. 3, 4 ст. 27 та п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4
ст. 190; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст.15,
ч.ч. 3, 4 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст.
69 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його
власністю;

- за ч. 4 ст. 190 КК України 6
років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч. 2 ст. 364 КК України 6
років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 366 КК України 3 роки
6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_2 призначено 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

За
ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366 КК України ОСОБА_2 виправдано за недоведеністю його
участі у вчиненні злочинів.

Виключено
з обвинувачення ОСОБА_2 епізод виготовлення ним завідомо підробленого договору
консигнації НОМЕР_1 від 07 червня 1996 року та 5-ти рахунків-фактур до нього на
підставну особу - ОСОБА_4, кваліфікований органами досудового слідства за ч. 2
ст. 366 КК України.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_3 100.000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Прийнято рішення щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_2 визнано винним у замаху на організацію і
підбурювання до вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів та на
замовлення, зловживанні службовим становищем, службовому підробленні та
шахрайстві, вчинених за таких обставин.

Протягом тривалого часу ОСОБА_2 перебував у неприязних стосунках з
мешканцем м. Євпаторії, депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим
ОСОБА_3 Маючи намір позбавити його життя, 30 жовтня 2002 року, удень на вул.
Севатопольській в м. Сімферополі ОСОБА_2 зустрів раніше знайомого йому ОСОБА_5
і для досягнення зазначеної мети, розуміючи протиправний характер вчинюваних
дій, за винагороду у виді 3000 дол. США запропонував йому підшукати осіб, які
за його вказівкою вчинять умисне вбивство ОСОБА_3. При цьому ОСОБА_2 за
виконання його доручення на вбивство ОСОБА_3 пообіцяв ОСОБА_5 передати йому 01
листопада 2002 року як аванс 1.000 дол.
США, на що останній погодився.

01 листопада 2002 року, близько 14 години ОСОБА_2, керуючи автомобілем
"Мерседес" з реєстраційним номером НОМЕР_2, приїхав на вул. С.
Ценського в м. Сімферополі, де в салон цього автомобіля, припаркованого в
районі Будинку профспілок, сів ОСОБА_5, з яким ОСОБА_2, обговорюючи деталі
свого злочинного наміру на вбивство ОСОБА_3., пообіцяв йому того ж дня показати
в м. Євпаторії місця проживання і роботи ОСОБА_3. При цьому ОСОБА_2 передав
ОСОБА_5 обіцяні 1.000 дол. США, частково сплативши замовлене ним вбивство
ОСОБА_3., запевнивши його, що решту 2.000 дол. США він передасть йому після
виконання його замовлення на позбавлення життя ОСОБА_3., тобто найближчими
днями листопада 2002 року.

1 листопада 2002 року, близько 16 години 45 хвилин ОСОБА_5, який приїхав з
м. Сімферополя у м. Євпаторію, в районі
автовокзалу на вул. Інтернаціональній в м. Євпаторії сів в салон автомобіля
"Мерседес" з реєстраційним номером НОМЕР_2, за кермом якого його чекав
ОСОБА_2, після чого ОСОБА_2 провіз
ОСОБА_5 вулицями м. Євпаторії, показуючи йому розташування квартир у будинку,
де проживав ОСОБА_3, а також показав двері будинку, де розташована приймальня
ОСОБА_3., у якій він проводить прийом виборців.

Цього ж дня, 1 листопада 2002 року, близько 17 години 20 хвилин ОСОБА_2.
разом з ОСОБА_5 під'їхав до будинку, де була розташована редакція газети
"Евпаторийская неделя", редактором якої він був, зайшов до приміщення
редакції, а повернувшись, передав ОСОБА_5 виготовлену ним копію газети
"Евпаторийская здравница" з фотографією депутата Верховної Ради
Автономної Республіки Крим ОСОБА_3, продовжуючи наполегливо підбурювати
ОСОБА_5організувати виконання його замовлення на умисне вбивство ОСОБА_3, після
чого він розрахується за виконання замовлення.

Але замовлення ОСОБА_2, який виконав усі дії, які вважав необхідними для
доведення злочину до кінця, на умисне вбивство ОСОБА_3. виконано не було,
оскільки ОСОБА_5 добровільно повідомив правоохоронним органам про готування до
злочину.

Ці дії ОСОБА_2 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 15, ч.ч. 3, 4 ст. 27, п.п.6,
11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Крім того, ОСОБА_2, працюючи з 23 червня 1993 року ІНФОРМАЦІЯ_2 і з 27
серпня 1993 року ІНФОРМАЦІЯ_3, розташованого в АДРЕСА_2, у червні 1996 року
узнав, що колективне підприємство фірма "Ампелос" уклало кредитну
угоду з Євпаторійським відділенням "Укрсоцбанку" на 100 млрд. крб. (1
млн. грн.).

Маючи з 1995 року непогашений банківський кредит і надану Євпаторійським
відділенням "Укрсоцбанку" відстрочку виплати кредиту, ОСОБА_2 вирішив
шляхом обману заволодіти коштами фірми "Ампелос".

Так, наприкінці червня 1996 року ОСОБА_2 звернувся до раніше знайомого йому
директора фірми "Ампелос" ОСОБА_6 з пропозицією укласти з його
приватним підприємством ВКК "Л.В.Г." договір на поставку
виноматеріалів при повній передоплаті, маючи при цьому намір присвоїти отримані
від фірми "Ампелос" кошти, а взяті за договором зобов'язання не
виконувати, оскільки у нього, як у директора ПП "ВКК "Л.В.Г.",
була відсутня ліцензія на право проведення операцій з алкогольними напоями, а
також самі виноматеріали.

При цьому ОСОБА_2 шляхом обману та дезінформації створив у директора фірми
"Ампелос" ОСОБА_6помилкову упевненість в сумлінності своїх дій,
запевнивши його у тому, що перед його підприємством ряд сільськогосподарських
підприємств АР Крим мають заборгованість за укладеними угодами, яку мають
відшкодовувати виноматеріалами, що не відповідало дійсності.

Будучи заведеним в оману, директор фірми "Ампелос" ОСОБА_6 дав
згоду на укладення договору і 1 червня 1996 року було укладено договір
НОМЕР_3між ПП "ВКК "Л.В.Г." та фірмою "Ампелос",
згідно з яким ПП "ВКК "Л.В.Г." зобов'язувалось до 01 жовтня 1996
року поставити фірмі "Ампелос"
виноматеріали на суму 45 млрд. крб. (450 тис. грн.).

На виконання цього договору фірма "Ампелос" перерахувала у липні
1996 року на рахунок ПП "ВКК "Л.В.Г." за три рази 40 млрд. крб. (400 тис. грн.).

Для досягнення поставленої мети ОСОБА_2 з отриманих за договором коштів 5
млрд. 874 тис. крб. (58740 грн.) в період з 04 по 26 липня 1996 року
перерахував на погашення заборгованості і відсотків за кредитом свого ПП
"ВКК "Л.В.Г." в Євпаторійське відділення
"Укрсоцбанку".

Решту коштів в сумі 34,1 млрд. крб. (341 тис. грн.) ОСОБА_2 за три рази з
04 по 15 липня 1996 року перерахував на рахунок НОМЕР_4 філії "Плявниєки" АТ
"Латекобанк", відкритого в КБ "Приватбанк"
м.Дніпропетровська для неіснуючої корпорації "Евас".

До 01 жовтня 1996 року ОСОБА_2 не виконав умови договору НОМЕР_3від 01
липня 1996 року, оскільки не мав наміру і можливості його виконувати.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив викрадення 34,1 млрд. крб. (341 тис. грн.),
звернувши зазначену суму на користь невстановлених осіб.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 викрав 5 млрд.847 тис крб. (58.740 грн.) і
в інтересах невстановлених осіб викрав 34,1 млрд. крб. (341 тис. грн.),
заподіявши колективному підприємству фірмі "Ампелос" шкоду в особливо
великому розмірі.

Такі дії ОСОБА_2 кваліфіковано судом за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК
України.

Крім того, ОСОБА_2, працюючи ІНФОРМАЦІЯ_3 і будучи службовою особою, зловживаючи
своїм службовим становищем з метою приховування вчиненого ним викрадення
колективного майна фірми "Ампелос" в особливо великих розмірах, а
також в інших особистих інтересах у липні 1996 року умисно, з корисливих
мотивів у невстановленому місці виготовив завідомо підроблений договір НОМЕР_5
від 10 липня 1996 року і додатки до нього:: специфікацію та протокол узгодження
ціни виноматеріалів, згідно з якими зобов'язався зробити передоплату у розмірі
40 млрд. крб. за виноматеріали неіснуючій корпорації "Евас",
зареєстрованій нібито у Латвії.

ОСОБА_2 підписав від свого імені завідомо підроблений договір та додатки до
нього, завірив їх печаткою ПП "ВКК "Л.В.Г." Цей же договір та
додатки до нього було підписано невстановленою особою від імені директора
фіктивної корпорації "Евас".

У трьох платіжних дорученнях про перерахування коштів в сумі 34,1 млрд.
крб. (341 тис. грн.), одержаних за договором НОМЕР_3від 1 липня 1996 року від
фірми "Ампелос", за вказівкою ОСОБА_2 бухгалтером ТОВ
"Дуал-В" вказана неіснуюча корпорація "Евас".

Внаслідок злочинних дій, направлених на приховування викрадення ним 34,1
млрд. крб. (341 тис.грн.), нібито перерахованих неіснуючій корпорації
"Евас", колективному підприємству фірмі "Ампелос" заподіяно
майнову шкоду в розмірі 34,1 млрд. крб. (341 тис.грн.), що є тяжким наслідками.

Ці дії ОСОБА_2 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК
України.

У касаційному поданні прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, ставиться питання про зміну вироку щодо ОСОБА_2 і звільнення
його від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 366 КК України, у зв'язку із
закінченням строку давності з тих мотивів, відповідно до вимог ст. 49 КК
України строк давності за цей злочин закінчився, оскільки за обвинуваченням у
вчиненні злочину 1999 році ОСОБА_2 виправдано, а з часу виготовлення ОСОБА_2
завідомо підробленого договору НОМЕР_5 від 10 липня 1996 року до вчинення ним
нового злочину у 2002 році минуло більше шести років.

У доповненні до касаційного подання прокурор також ставить питання про
необхідність кваліфікації дій ОСОБА_2 щодо потерпілого ОСОБА_3. за ч. 2 ст. 15,
ч. 3 ст. 27 та п.п. 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України, мотивуючи тим, що замовник
умисного вбивства повинен визнаватись або підбурювачем, або організатором
злочину (якщо тільки він не є його співвиконавцем), а оскільки злочин не було
доведено до кінця і ОСОБА_5 не вживав заходів для пошуків осіб, які б вчинили
вбивство, то така кваліфікуюча ознака як вчинення вбивства за попередньою
змовою групою осіб підлягає виключенню.

У касаційних скаргах:

Потерпілий ОСОБА_3. просить змінити вирок, скасувати рішення суду про
застосування при призначенні засудженому ОСОБА_2покарання ст. 69 КК України і
призначити ОСОБА_2покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років,
мотивуючи тим, що призначене судом
першої інстанції ОСОБА_2 покарання не відповідає ступеню тяжкості
вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м'якості, а застосування ст.69 КК
України є необгрунтованим.

Засуджений ОСОБА_2 просить ухвалений щодо нього вирок скасувати, а справу
закрити, посилаючись на те, що зазначених у вироку злочинів він не вчиняв,
справу щодо нього сфальсифіковано, більшість зібраних в ході досудового
слідства доказів є недопустимими внаслідок того, що їх зібрано з порушенням
вимог кримінально-процесуального закону або за межами строку досудового
слідства.

В доповненні до касаційної скарги засуджений ОСОБА_2 наводить порівняльний
аналіз доказів та процесуальних документів, які є у справі, і зазначає, що
матеріали справи та джерела доказів в ході досудового слідства сфальсифіковано,
суд розглянув справу упереджено і незаконним складом, не дав належної оцінки
дослідженим доказам, безпідставно замінив обраний щодо нього запобіжний захід
підписку про невиїзд на взяття під варту, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи. Вважає, що суд порушив його конституційні права на
захист та на справедливий судовий розгляд. Просить дати належну оцінку доказам, визнати
незаконною ухвалу суду про заміну обраного щодо нього запобіжного заходу, скасувати
вирок щодо нього, а справу закрити, виправдавши його за всіма пунктами
обвинувачення.

Захисник-адвокат ОСОБА_1 даючи свій аналіз доказам, які є у справі,
посилається на фальсифікацію під час досудового слідства доказів обвинувачення,
порушення вимог кримінально-процесуального закону при збиранні їх,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильну оцінку
судом доказів, залишення судом поза увагою істотних суперечностей між
покладеними в основу вироку доказів, оспорює достовірність та об'єктивність
відео- та аудіозаписів зустрічей ОСОБА_2 з ОСОБА_5, вказує на невідповідність
цих записів показанням ОСОБА_5та оперативних працівників міліції, які фіксували
ці зустрічі. Зазначає також, що цивільно-правові відносини, які існували між ПП
"ВКК "Л.В.Г.", директором якого був ОСОБА_2, та фірмою
"Ампелос" неправильно розцінено судом як шахрайство і умислу на
викрадення коштів цієї фірми ОСОБА_2 не мав, про що свідчить, на думку
захисника, часткове відшкодування ним отриманих від фірми "Ампелос"
коштів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора Глибченко Т.Г., яка
підтримала касаційне подання, засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1,
які підтримали свої касаційні скарги, міркування прокурора Глибченко Т.Г. про
необхідність часткового задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_2 та
його захисника ОСОБА_1та внесення у вирок змін, зазначених у касаційному
поданні, і залишення в решті цих скарг та касаційної скарги потерпілого ОСОБА_3
без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних
подання та скарг, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу потерпілого
ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, а касаційне подання прокурора та
касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1 необхідно
задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 334 КПК України мотивувальна частина
обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного
судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків
злочину, форми вини і мотивів злочину, в цій частині вироку наводяться
обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на
яких грунтується висновок суду щодо кожного підсудного, із зазначенням мотивів,
з яких суд відкидає інші докази.

Ухвалений у даній справі вирок не в повній мірі відповідає цим вимогам
закону.

Так, мотивом визнаного судом доведеним вчинення ОСОБА_2 закінченого замаху
на організацію та підбурювання до вчинення умисного вбивства ОСОБА_3 суд,
формулюючи обвинувачення, зазначив у вироку перебування їх протягом тривалого
часу у неприязних стосунках.

Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2, використавши всі методи
"ідеологічної боротьби" з ОСОБА_3, в тому числі і у своїй газеті
"Евпаторийская неделя", у якій він регулярно друкував наклепницькі
статті про нього та інших неугодних йому осіб, і, не домігшись ніяких
позитивних результатів (він програє вибори, а ОСОБА_3., - навпаки, обирається
депутатом Верховної Ради АРК), прикриваючись своє газетою, створюючи собі у
такий спосіб образ борця за справедливість, ОСОБА_2 переходить до крайніх
заходів по фізичному знищенню його.

Проте такий висновок суду належним чином не обгрунтовано.

За змістом вироку на підтвердження свого висновку про мотив замаху на
підбурювання та організацію умисного вбивства ОСОБА_3 суд послався на показання
потерпілого ОСОБА_3, з яких убачається, що потерпілий знає ОСОБА_2 з 1996 року,
коли вони обидва були депутатами Євпаторійської міської ради, займались
бізнесом, допомагали один одному, але згодом він припинив свої стосунки з
ОСОБА_2через його неналежну поведінку. Після поразки на виборах у 1998 році
ОСОБА_2 став негативно до нього відноситись, писав різні наклепницькі статті
про нього у своїй газеті, вважав його особистим ворогом, поливав його брудом у
своїх листівках, публікаціях у газеті, але не міг домогтись поставленої мети.
Улітку 2003 року ОСОБА_2 телефонував йому додому і погрожував розправою,
висловлюючись при цьому: "Мене все одно не посадять, а у тебе будуть
проблеми".

Засуджений ОСОБА_2 заперечував наявність у нього мотиву на умисне вбивство
ОСОБА_3, показання потерпілого ОСОБА_3 свідчать тільки про наявність неприязних
стосунків між ним та ОСОБА_2, а зазначені у показаннях потерпілого погрози з
боку ОСОБА_2 висловлювались ним у 2003 році, тобто уже після порушення даної
кримінальної.

Крім того, як показав свідок ОСОБА_8 - працівник УБОЗ ГУ МВС України в АР
Крим, коли ОСОБА_5 сказав, що ОСОБА_2 замовив вбивство ОСОБА_3, він здивувався,
оскільки ОСОБА_2 протягом тривалого часу негативно писав про ОСОБА_3 і він
менше б здивувався, якби, навпаки, ОСОБА_3. замовив вбивство ОСОБА_2 (т. 21,
а.с. 50).

На обгрунтування мотиву замовлення ОСОБА_2 вбивства ОСОБА_3 суд зазначив у
вироку, що ОСОБА_2, незважаючи на вжиті ним заходи, програє вибори, а ОСОБА_3.
обирається депутатом Верховної Ради АРК

Проте з показань засудженого ОСОБА_2 убачається, що на виборах, які
відбулися у березні 2002 року і
передували зазначеним у вироку подіям щодо замовлення вбивства ОСОБА_3, він і
ОСОБА_3 балотувались у різних виборчих округах.

Ці показання ОСОБА_2 судом належним чином не перевірено і оцінку їм не дано
і не вияснено, чи були ОСОБА_2 та ОСОБА_3. конкурентами на цих виборах.

Однією з підстав неприязних стосунків, які склались між ОСОБА_2та ОСОБА_3
суд зазначив те, що ОСОБА_3. мав отримати за рішенням суду 900000 гривень на
відшкодування моральної шкоди і ОСОБА_2 цікавився у державного виконавця за
місцем виконання цього рішення, чи отримав ОСОБА_3. ці кошти.

Проте, визнавши доведеним факт зацікавленості ОСОБА_2 в отримання такої
інформації, суд не вияснив, чим викликана ця зацікавленість, як впливало на
стосунки між засудженим та потерпілим і на виникнення у засудженого умислу на
вбивство потерпілого отримання потерпілим цих коштів.

У касаційних скаргах засуджений ОСОБА_2, та його захисник ОСОБА_1
аналізуючи протоколи, складені за результатами оперативно-розшукових заходів
працівниками УБОЗ ГУ МВС України в Автономній Республіці Крим, посилаються на
те, що зазначений у протоколах час конкретних оперативно-розшукових заходів не
відповідає реальному часу їх проведення, і вважають ці протоколи
сфальсифікованими.

Як убачається з матеріалів справи на підставі постанови Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим про надання дозволу на проведення
оперативно-розшукових заходів працівниками УБОЗ ГУ МВС України в Автономній
Республіці Крим спецтехнікою фіксувались зустрічі ОСОБА_2 з ОСОБА_5, що
відбулися 01.11.2002 р. у м. Сімферополі та у м.Євпаторії і складались
відповідні протоколи.

Зокрема, згідно з протоколом
перезапису розмови ОСОБА_2 з ОСОБА_5, складеним працівником УБОЗ ОСОБА_8, цей
захід проведено з участю понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а також ОСОБА_5 у м.
Сімферополі 01.11.2002 р. з 14 години 10 хвилин до 15 години 30 хвилин (т.1,
а.с.10-11).

Згідно з протоколом огляду ОСОБА_5, складеним тим же працівником УБОЗ, цей
захід проведено з участю тих же понятих і ОСОБА_5 у м. Євпаторії 01.11.2002 р.
з 16 години 15 хвилин до 16 години 40 хвилин (т.1, а.с. 12).

ОСОБА_2 у касаційній скарзі стверджує, що доїхати від приміщення УБОЗ у м.
Сімферополі до м. Євпаторії з урахуванням необхідно часу для виходу з
приміщення УБОЗ та розміщення в автомобілі, особам, які брали участь у цих
заходах, за 45 хвилин неможливо.

Цю обставину ні слідчим, ні судом не перевірено, відтворення обстановки та обставин
події, проведене для перевірки результатів допиту ОСОБА_5, виконано неповно,
без перевірки його показань у цій частині і касаційний суд позбавлений
можливості спростувати зазначене вище твердження ОСОБА_2, наведене у його
касаційній скарзі.

На обгрунтування винності ОСОБА_2 у замаху на організацію і підбурювання
умисного вбивства ОСОБА_3 суд послався на висновок судово-біологічної
експертизи, згідно з яким на аркуші паперу з текстом газети "Евпаторийская
здравница", вилученому 1 листопада 2002 року у ОСОБА_5 після його зустрічі
з ОСОБА_2, виявлено наявність поту, який міг походити від ОСОБА_2 (т. 2, а. с.
31-37).

Проте, як убачається з цього висновку, експертом досліджувались зразки
крові інших осіб (свідків ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11), а
кров ОСОБА_2 не досліджувалась. У резолютивній частині свого висновку експерт
визначив належність крові ОСОБА_2 до певної групи, посилаючись на медичну карту
НОМЕР_6 стаціонарного хворого ОСОБА_2 від 10.06.1990 р., але у мотивувальній
частині висновку не зазначено, що ця медична карта надходила експерту на
дослідження і що вона ним досліджувалась.

Крім того, резолютивна частина цього висновку не відповідає її редакції,
наведеній у вироку.

Посилаючись на роздруківку вхідних та вихідних дзвінків мобільного телефону
ОСОБА_2 (т. 10, а. с. 50-73) як на доказ спростування показань ОСОБА_2 про те,
що він ОСОБА_5 не телефонував, суд зазначив у вироку, що згідно з даними КТУ СП
"УМЗ" 31 жовтня 2002 року в період
з 17 години 04 хвилин до 17 години 08 хвилин ОСОБА_2 розмовляв з ОСОБА_5
протягом 50 секунд, а 1 листопада 2002 року з 11 години 54 хвилин до 12 години
26 хвилин розмовляв з ним більше 1 хвилини.

Проте, згідно з цією роздруківкою телефонні розмови між ОСОБА_2та ОСОБА_5 у
зазначений час відбувались з ініціативи останнього, який телефонував
ОСОБА_2(МТС - вхідні дзвінки), що ніяк не спростовує наведене твердження
ОСОБА_2

Мотивуючи кваліфікацію дій ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 суд зазначив у вироку, що
корисливий мотив дій ОСОБА_2 полягає у тому, що він заплатив гроші за вбивство
ОСОБА_3 і мав на меті обійняти більш оплачувану і високу посаду для себе -
стати депутатом Верховної Ради АР Крим, але при цьому суд не зазначив, яким
чином ОСОБА_3. заважав досягненню ОСОБА_2такої мети.

Суд визнав ОСОБА_2 також винним у заволодінні шляхом зловживання довірою
грошима фірми "Ампелос" у сумі 400 млрд. крб. (400 тис. грн.) і у
зловживанні при цьому службовим становищем.

Проте, формулюючи у цій частині обвинувачення у вироку, суд не розмежував
обвинувачення у вчиненні цих злочинів і не зазначив, у чому полягає зловживання
ОСОБА_2службовим становищем, вчинене, за змістом обвинувачення, в ході
заволодіння чужим майном.

Заперечуючи проти цього обвинувачення, ОСОБА_2 та його захисник ОСОБА_1
зазначають у касаційних скаргах, що цивільно-правові відносини, які існували
між підприємством ОСОБА_2 та фірмою "Ампелос", неправильно розцінені
судом як шахрайство, і посилаються при цьому на часткове погашення
підприємством ОСОБА_2 боргу фірми "Ампелос" та на рішення
арбітражного суду про стягнення решти боргу.

Суд у вироку зазначив, що часткове повернення ОСОБА_2отриманої від ЗАТ
"Ампелос" суми не впливає на кваліфікацію його дій.

Проте, рішенням Арбітражного суду Автономної Республіки Крим від 8 червня
1999 року установлено, що із суми 40 млрд. крб. (400 тис. грн.), перерахованої
на підставі договору від 01.07.1996 р. фірмою "Ампелос" приватному
підприємству ПКК "ЛВГ", відповідачем ПП ПКК "ЛВГ"
перераховано фірмі "Ампелос" 65200 грн. і повернуто майном на суму
53007,56 грн. Решту боргу 281792,85 грн. ухвалено стягнути з ПП ПКК
"ЛВГ" на користь ЗАТ "Ампелос" (т. 2, а. с. 160).

Незважаючи на наявність у матеріалах справи такого рішення, ухваленого до
порушення кримінальної справи за даним фактом, суд не дав йому оцінки, що
позбавляє касаційний суд можливості спростувати доводи касаційних скарг у цій
частині.

У матеріалах справи є також два платіжних доручення від 1 листопада 1996 року, згідно з якими на
рахунок ПП ПКК "ЛВГ" перераховано 53790 грн. 75 коп. на погашення
кредиторської заборгованості корпорації "Евас" за договором НОМЕР_5
від 10.07.1996 р. (т. 2, а. с. 287).

Суд, зазначивши у вироку про наявність такої операції, не вияснив, з чим
вона пов'язана, і належної оцінки цьому факту не дав.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що вирок в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 15,
ч.ч. 3, 4 ст. 27 та п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 364; ч.
2 ст. 366 КК України підлягає скасуванню, а справа у цій частині - направленню
на новий судовий розгляд, в ході якого суд має повно та об'єктивно дослідити
докази, дати їм належну оцінку та ухвалити законне і обгрунтоване рішення.

Наведені у касаційному поданні
прокурора твердження про кваліфікацію дій ОСОБА_2 щодо потерпілого ОСОБА_3 та застосування
давності в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 366 КК України у разі
ухвалення судом обвинувального вироку заслуговують на увагу і мають бути
перевірені при новому розгляді справи.

При новому розгляді справи суду
необхідно перевірити також доводи касаційних скарг засудженого ОСОБА_2 та його захисника
ОСОБА_1про допустимість доказів обвинувачення.

Вирок в частині виправдання ОСОБА_2
та виключення частини обвинувачення не оскаржено і на нього у цій частині не
внесено касаційного подання, а тому касаційним судом не перевіряється.

Твердження у касаційній скарзі потерпілого ОСОБА_3 про невідповідність
призначеного ОСОБА_2покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі
внаслідок м'якості не можна визнати обгрунтованими, а наведене у скарзі
прохання про призначення ОСОБА_2покарання у виді позбавлення волі на строк 15
років виходить за межі повноважень касаційного суду.

Зважаючи на стан здоров'я ОСОБА_2, який страждає рядом захворювань, колегія
суддів вважає за можливе замінити обраний йому запобіжний захід взяття під варту
на підписку про невиїзд.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 395, 396, 400-2 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Касаційне
подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції,
касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_1задовольнити
частково.

Вирок
Апеляційного суду м. Севастополя від 12 липня 2006 року щодо ОСОБА_2 в частині
засудження його за ч. 2 ст. 15, ч.ч. 3, 4 ст. 27 та п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.
115; ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 364; ч. 2 ст. 366 КК України скасувати, а справу у
цій частині направити на новий судовий розгляд у той же апеляційний суд в
іншому складі суду.

Обраний ОСОБА_2запобіжний захід
взяття під варту замінити на підписку про невиїзд, звільнивши його з-під варти.

Судді:

Селівон О.Ф. Пивовар В.Ф. Лавренюк М.Ю.

З оригіналом згідно:

Суддя Верховного Суду України О.Ф.
Селівон