Справа № 163/891/15-к
Провадження № 1-кп/163/41/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Любомль кримінальне провадження № 0000247 від 05.12.2014р. про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Запілля Любомльського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , освіта неповна середня, не працюючого, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, згідно ст. 89 КК України не судимого

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.

383, ч. 2 ст. 384 КК України

в с т а н о в и в :
Згідно обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що в процесі проведення досудового розслідування у у кримінальному провадженні №0000087 від 26.05.2014 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ч.4 ст.368 (в редакції статті від 18.04.2013), ч.3 ст.368 КК України, 11.06.2014, близько 14 год. 40 хв., в приміщенні Любомльського РВ УМВС України у Волинській області за адресою м. Любомль, вул. Володимирська, 3, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, діючи умисно, достовірно знаючи, що повідомляє відомості, які не відповідають дійсності, з мотивів зневажливого ставлення до вимог кримінального-процесуального законодавства, з метою отримання прихильного відношення до нього працівників міліції та використання таких відносин у власних цілях, подав працівникам міліції, які не були обізнані зі злочинним умислом ОСОБА_5 , завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину.

Зокрема, ОСОБА_5 , добровільно виявив бажання та подав оперуповноваженому УДСБЕЗ УМВС України у Волинській області капітану міліції ОСОБА_7 , який діяв за дорученням слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_8 та відповідно користувався всіма повноваженнями слідчого, заяву про вчинений злочин, в якій повідомив, що 07.06.2014 передавав ОСОБА_6 неправомірну вигоду в сумі 20 гривень за

невчинення перешкод під час митного оформлення товарів, ввезених із-за кордону, що не відповідало дійсності.

Зазначеними діями ОСОБА_5 штучно створив докази обвинувачення ОСОБА_6 та повідомив завідомо неправдиві відомості про вчинення останнім тяжкого злочину.

У подальшому, 22.10.2014, під час допиту у судовому засіданні як свідка, ОСОБА_5 відмовився від показань, викладених ним у заяві про вчинений злочин і вказав, що будь-якої неправомірної вигоди ОСОБА_6 не передавав.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_5 , 11.06.2014, у період часу з 15 год. 00 хв. до 15 год. 42 хв., в приміщенні Любомльського РВ УМВС України у Волинській області , під час допиту його як свідка у кримінальному провадженні №0000087 від 26.05.2014 за ч.4 ст.368 (в редакції статті від 18.04.2013), ч.3 ст.368 КК України, будучи попередженим оперуповноваженим УДСБЕЗ УМВС України у Волинській області капітаном міліції ОСОБА_7 , який діяв за дорученням слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_8 на проведення слідчих (розшукових) дій, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання за ст. 384 КК України, діючи умисно, достовірно знаючи, що повідомляє відомості, які не відповідають дійсності, з мотивів зневажливого ставлення до вимог кримінального-процесуального законодавства, з метою отримання прихильного відношення до нього працівників міліції та використання таких відносин у власних цілях, надав працівникам міліції, які не були обізнані зі злочинним умислом ОСОБА_5 , завідомо неправдиві показання, про те, що він 07.06.2014 передавав інспектору ОСОБА_6 неправомірну вигоду в сумі 20 гривень за не вчинення перешкод під час митного оформлення товарів, ввезених із-за кордону.

Зазначеними діями ОСОБА_5 штучно створив докази обвинувачення ОСОБА_6 та повідомив завідомо неправдиві відомості про вчинення останнім тяжкого злочину.

У подальшому, 22.10.2014, під час допиту у судовому засіданні як свідка, ОСОБА_5 відмовився від показань, викладених ним у протоколі його допиту в якості свідка від 11.06.2014 і вказав, що будь-якої неправомірної вигоди ОСОБА_6 не передавав.

ОСОБА_5 обвинувачується за ч.2 ст.383, ч.2 ст.384 КК України.

У суд обвинувальний акт надійшов з угодою від 30.03.2015 року між підозрюваним та прокурором відділу прокуратури Волинської області про визнання винуватості.

Згідно з цією угодою ОСОБА_5 беззастережно визнає вчинення інкримінованих йому злочинів за фактичними обставинами в обсязі повідомленої йому підозри.

Сторони підтверджують, що ознайомлені з наслідками укладення даної угоди та наслідками її невиконання.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч.2 ст. 383 КК України у виді одного року шести місяців обмеження волі, за ч.2 ст. 384 КК України у виді двох років обмеження волі.

Згідно угоди, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточне основне покарання ОСОБА_5 призначено шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді двох років обмеження волі.

Також угодою про визнання винуватості передбачено, що відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_5 слід звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачений визнав себе винуватим, віднесені до категорії середньої тяжкості. Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкціям ч.2 ст. 383, ч. 2 ст.384 КК України.

Встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, в тому числі, щодо права на судовий розгляд та щодо обмежень у правах, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди відповідно до ст.476 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди судом

вивчені матеріали кримінального провадження, згідно з якими скарги обвинуваченим під час досудового розслідування не подавались.

Таким чином, судом встановлено, що умови угоди відповідають положенням ст. 472 КПК України, не суперечать іншим вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

В підготовчому засіданні прокурор вважає за необхідне затвердити угоду, обвинувачений проти цього не заперечує і погодився на призначення узгодженого покарання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

Запобіжний захід обвинуваченому під час досудового розслідування не обирався, клопотання про обрання такого заходу не надходили.

Керуючись п.1 ч.3 ст. 314, ч.2 ст.373,ст. 374,474, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Угоду про визнання винуватості від 30 березня 2015 року у кримінальному провадженні №0000247, укладену прокурором прокуратури відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.383, ч.2 ст.384 КК України та призначити покарання:

- за ч.2 ст. 383 КК України у виді одного року шести місяців обмеження волі;

- за ч.2 ст. 384 КК України у виді двох років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточне основне покарання ОСОБА_5 призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 2 (двох років) обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1