УХВАЛА

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2007 р. м.
Ужгород

Апеляційний суд
Закарпатської області в складі :

Головуючого - Вотьканича
Ф.А., суддів Дідика В.М. і Сімаченко Л.І.,

за участю
прокурора Сирохман Л.І. і засудженого ОСОБА_1,

розглянув
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засудженого
ОСОБА_1, помічника прокурора Тячівського району на вирок
Тячівського районного суду від 28
лютого 2007 року, яким

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уродженець м.
Тячів, мешканець АДРЕСА_1, українець,
громадянин України, судимий: 2 червня 2006 року Тячівським
районним судом за ч.1 ст. 296 КК України на 45 діб арешту, -

засуджений за
ч.2 ст.
146 КК
України на 2 роки
позбавлення волі; за ч.1 ст. 127
КК України на З роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 70
КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого
покарання біль суворим остаточно до відбування ОСОБА_1 призначено З
роки позбавлення волі.

За ч.1 ст. 129 КК України
ОСОБА_1 виправдано.

Запобіжний
захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_1 постановлено змінити з підписки
про невиїзд на взяття під варту, а строк
відбування покарання розпочати обчислювати з 28 лютого 2007
року.

питання
речових доказів вирішено у відповідності до
ст. 81 КПК
України.

Як визнав доведеним
суд першої інстанції, ОСОБА_1 з 23 години 13 серпня по 6 годину 14 серпня 2006 року у АДРЕСА_2
незаконно утримував потерпілу ОСОБА_2 всупереч її волі, наносячи при цьому побої, чим спричинив їй фізичні страждання та легкі
тілесні ушкодження.

Окрім
того, 13 серпня 2006
року біля 23 години, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, знаходячись АДРЕСА_2, маючи намір вступити в статевий зв'язок з
потерпілою ОСОБА_2, почав погрожувати їй
фізичною розправою і в період з 23 години 13 серпня по 6 годину 14 серпня 2006
року катував її, наносячи побої, чим спричинив останній легкі тілесні
ушкодження.

Справа:
№11-337/07 Номер
рядка статистичного звіту :
2

головуючий у
першій інстанції: Решетар В.І. доповідач: Вотьканич Ф.А.

В
апеляції засуджений ОСОБА_1
порушує питання про скасування вироку щодо нього і направлення справи на
додаткове розслідування.

в
обґрунтування апеляції вказує на те, що
ні під час досудового слідства, так і в
судовому засіданні не здобуто переконливих доказів, якими підтверджується його винність у
вчиненні злочинів, за які його
засуджено. Посилається на те, що тілесні
ушкодження, виявлені у потерпілої
ОСОБА_2, виникли внаслідок падіння з
коня на тверде покриття вулиці. ніяких
побоїв він потерпілій не наносив.

Прокурор
у своїй апеляції також порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_1 в
частині його виправдання за ч.1 ст. 129 кк України та призначення засудженому
занадто м'якого покарання.

В обґрунтування
апеляції посилається на те, що судом не
дано належної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_2, з яких вбачається, що ОСОБА_1 погрожував їй вбивством і мав
реальну підставу здійснити цю погрозу. Крім того, призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд не врахував дані, які характеризують особу підсудного, зокрема те,
що останній є раніше судимий, на
шлях виправлення не став, по місцю
проживання характеризується негативно, у
вчиненому не розкаявся.

Заслухавши
доповідь судді, промови
прокурора, засудженого ОСОБА_1, які підтримали Подані ними
апеляції, дослідивши матеріали
справи, доводи, викладені
в апеляціях, апеляційний суд
вважає, що подані засудженим і
помічником прокурора апеляції
підлягають задоволенню
частково, з наступних підстав.

У
процесі розгляду даної справи органами досудового слідства та судом першої
інстанції допущено істотні порушення вимоги кримінально-процесуального
закону, які є підставою для скасування
вироку суду і направлення справи на додаткове розслідування.

відповідно
до вимог статті 368 КПК - „однобічним або
неповним визнається дізнання, досудове
чи судове слідство в суді першої інстанції,
коли залишилися недослідженими
такі обставини, з'ясування яких може
мати істотне значення для правильного вирішення справи".

Органами
досудового слідства ОСОБА_1 ставиться в вину вчинення злочину передбаченого
ч.2 ст.
146 КК
України - незаконне
позбавлення волі вчинене з корисливих мотивів,
яке супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань.

Однак з
пред'явленого ОСОБА_1 обвинувачення (а.с.
56-57) вбачається, що у мотивувальній частині постанови про притягнення його
як обвинуваченого відсутнє обгрунтування корисливих мотивів незаконного
позбавлення волі потерпілої ОСОБА_2.
не зазначено також у постанові про те,
які саме дані свідчать про вчинення ОСОБА_1 злочину з
корисливих мотивів.

При
розгляді даної справи по суті судом першої інстанції також не з'ясовано мотивів
незаконного позбавлення волі потерпілої ОСОБА_2, а тільки
констатовано у вироку, що даний злочин
вчинено ОСОБА_1 з корисливих мотивів.

Істотні
суперечності допущені органами досудового слідства і при формулюванні
обвинувачення у вчиненні ОСОБА_1 злочину передбаченого ст. 127 ч.1 КК України.

Зокрема, як убачається з постанови про притягнення
ОСОБА_1: як
обвинуваченого, йому ставиться в вину
те, що «він 13 серпня 2006 року приблизно о
23 год., перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, знаходячись в АДРЕСА_2, маючи
намір вступити в
статевий

зв'язок
з потерпілою ОСОБА_2, а коли
та відмовила, почав погрожувати їй
фізичною розправою і з метою спонукати ОСОБА_2 вчинити
дії, що суперечать її волі, тобто вступити в статеві стосунки, з 23
години 13 серпня
по 6 годину 14 серпня 2006 року катував її, наносячи побої, чим спричинив останній легкі тілесні
ушкодження».

Таке
обвинувачення суперечить постанові органу досудового слідства про закриття
кримінального переслідування відносно ОСОБА_1 за ст.
ст. 15-152 ч.1 КК України (а.с. 84) на підставі ст. б п.2 КПК України, з мотивів відсутності у його діях складу
даного злочину із-за добровільної відмови від зґвалтування потерпілої ОСОБА_2.

Дана

постанова
є суперечливою, оскільки у ній міститься
висновок про вчинення ОСОБА_1
дій які фактично свідчать про вчинення ним замаху на зґвалтування і
зазначено про те, що свій умисел він не
довів до кінця з незалежних від нього причин,
й одночасно констатовано про добровільну відмову ОСОБА_1
від
зґвалтування потерпілої ОСОБА_2
.

не
усунув дану суперечність і суд першої інстанції, який також визнав доведеним факт застосування
насильства до потерпілої ОСОБА_2
і заподіяння їй у процесі катування легких тілесних ушкоджень з метою
спонукання до статевих зносин.

істотні
суперечності у справі містяться й щодо даних про особу засудженого ОСОБА_1

Так, з наявної у справі копії актового запису про
народження Ш 58 від ЗО
березня 1989 року (а.с. 47), вбачається, що
ім'я та по батької ОСОБА_1 значиться -
«ОСОБА_3».

Однак у
процесуальних документах: постанові про порушення кримінальної справи (а.с. 2), постанові про притягнення як обвинуваченого,
протоколі допиту обвинуваченого (56-57, 59), постанові
про закриття кримінального переслідування за окремим злочином (а. с.
84) та у довідці
інформаційного центру про
судимість (а. с. 48) прізвище,

ІМ'Я І
ПО батькові вказано
«ОСОБА_1».

В той же
час, обвинувальний висновок що міститься
у справі (а. с. 92-101) складено щодо
«ОСОБА_3».

не усунув дану
супереяність і суд першої інстанції.

Відповідно
до вимог ст. 22 КПК України - «прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання зобов'язані вжити всіх
передбачених законом заходів для всебіного,
повного і об'єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті,
що виправдовують обвинуваченого,
а також обставини, що
пом'якшують і обтяжують його відповідальність».

В
порушення вказаних вимог, орган
досудового слідства, при запереченні
ОСОБА_1 своєї
вини і наявності істотних суперечностей в його показаннях та показаннях
потерпілої ОСОБА_2, не встановив очевидця злочину - по імені
(кличці) «ОСОБА_4» і не допитав його як свідка у справі.

при
додатковому розслідуванні слід встановити дану особу і допитати в якості
свідка, з метою з'ясування обставин
утримування засудженим ОСОБА_1
у квартирі АДРЕСА_2
потерпілої ОСОБА_2, під час якого їй
були заподіяні тілесні ушкодження.

судова колегія
вважає, що передчасним
є висновок суду
першої інстанції про відсутність у
діях ОСОБА_1
-складу
злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України.

Зокрема, з пред'явленого ОСОБА_1 обвинувачення
вбачається, що під час утримування
потерпілої ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 - «після
повідомлення потерпілої про те, що вона
заявить про злочин в міліцію, він
пригрозив їй вбивством і з метою демонстрації реальної погрози, взяв в руки кухонний ніж та приклад його до
горла потерпілої».

За
змістом закону, відповідальність за ст. 129 КК України
настає у випадку реальної погрози вбивством.

Про реальність
погрози можуть свідчити обставини, які
характеризують винного і які дають потерпілому підстави вважати, що ця погроза може бути здійснена.

під час
додаткового розслідування слід детально з'ясувати у потерпілої чи сприймалась
нею як реальна погроза ОСОБА_1 вбивством і чи мала вона підстави боятись її
виконання.

відповідно
до вимог ст. 374
КПК України, вирок суду щодо ОСОБА_1
підлягає скасуванню, а справа поверненню
на додаткове розслідування, оскільки у
даній справі допущено таку неповноту й неправильність досудового слідства, які не можуть бути усунуті в судовому
засіданні.

З
урахуванням наведеного, судова колегія
вважає, що дана справа підлягає
направленню на додаткове розслідування,
у процесі якого слід усунути зазначену неповноту досудового слідства та
істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону.

при
доведеності вини ОСОБА_1 за обвинуваченям у вчиненні злочинів, які ставляться йому в вину, покарання призначене йому судом першої
інстанції слід визнати зам'яким.

Керуючись ст. 365,
366 Кримінально-процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляцію
помічника прокурора Тячівського району задовольнити повністю, а засудженого ОСОБА_1 - частково.

Вирок
Тячівського районного суду від 28
лютого 2007 року відносно
ОСОБА_1 скасувати, а справу повернути
прокурору Тячівського району на додаткове розслідування.

Запобіжний захід
залишити ОСОБА_1 взяття під варту.