Справа № 405/4053/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2015 рокуЛенінський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

адвоката: ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кіровограді угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000039 від 13.02.2015 р. за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонівка, Красноокнянського району, Одеської області, українця, гр. України, з професійно-технічною освітою, одруженого, старшого солдата військової частини польова пошта НОМЕР_1 , маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, за наступних обставин.

19 травня 2014 року ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , та того ж дня призначений на посаду старшого стрільця відділення взводу роти охорони, у військовому званні «старший солдат».

Проходячи військову службу, старший солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись в своїй службовій діяльності вимог Конституції України, Законів України, Статутів, бути зразком виконання службового обов`язку, а саме хоробрим, ініціативним і дисциплінованим.

Однак, старший солдат ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби, нез`явився вчасно на службу без поважних причин.

Зокрема, 16 липня 2014 року старший солдат ОСОБА_5 разом із особовим складом військової частини польова пошта НОМЕР_1 вибув до зони проведення антитерористичної операції з метою виконання службових обов`язків.
Так, перебуваючи в зоні проведення антитерористичної операції, приблизно 11 серпня 2014 року старшого солдата ОСОБА_5 було направлено з військової частини польова пошта НОМЕР_1 до військового госпіталю у АДРЕСА_1 у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, де останнього було оглянуто та відправлено до постійного місця дислокації вказаної частини, тобто до м. Кіровограда.
12 серпня 2014 року старший солдат ОСОБА_5 , знаходячись у м. Кіровоград звернувся до Кіровоградського обласного госпіталю для інвалідів Вітчизняної війни, у зв`язку із станом свого здоров`я, де останній знаходився на стаціонарному лікуванні в період з 12 серпня 2014 року по 22 вересня 2014 року.
22 вересня 2014 року старшого солдата ОСОБА_5 було виписано із вищевказаного госпіталю з рекомендацією щодо оперативного лікування в очному відділенні Кіровоградської обласної лікарні.
В той же день, 22 вересня 2014 року, старшому солдату ОСОБА_5 у зазначеній лікарні було проведено операцію на правому оці та через 2 неділі після проведення операції останньому було знято шви.
Надалі, 21 жовтня 2014 року старший солдат ОСОБА_5 прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , де останньому було надано направлення на проходження військово-лікарської комісії у військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону м. Вінниця.
Після чого, 21 жовтня 2014 року старший солдат ОСОБА_5 вибув з військової частини польова пошта НОМЕР_1 , проте до ВМКЦ Центрального регіону м. Вінниця останній не поїхав, а вирушив за власним розсудом до себе додому, за адресою: АДРЕСА_1 та до вказаної військової частини не повертався.

В подальшому, в період з 21 жовтня 2014 року по 18 лютого 2015 року старший солдат ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, без поважних причин до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не з`явився, до виконання своїх службових обов`язків не приступив та про причину свого не з`явлення нікому із посадових осіб вказаної військової частини не повідомляв, при цьому проводив час за власним розсудом за вищевказаною адресою.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано вірно за ч.3 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.

25 травня 2015 року між старшим прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону юристом 2-ого класу ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, сторони узгодили міру покарання ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 407 КК України та призначити ОСОБА_5 покарання у виді арешту на строк 4 місяці із відбуванням покарання на гауптвахті Військової служби правопорядку Збройних Сил України.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та закону, суд прийшов до висновку, що угода підлягає затвердженню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до положень частин 2 та 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Згідно з ч.5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 407 КК України відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органом досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці, відповідає вимогам Кримінального кодексу України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389 I КК України.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачений не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом не встановлено.

Умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність, передбачених законом підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 25 травня 2015 року і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст.374, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 25 травня 2015 року про визнання винуватості укладену між старшим прокурором військової прокуратури Кіровоградського гарнізону юристом 2-ого класу ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці, з відбуванням покарання, на гауптвахті Військової служби правопорядку Збройних Сил України.

Запобіжний захід ОСОБА_5 судом не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський райсуд м. Кіровограда протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1