У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України у кримінальних
справах у складі:

Головуючого

Верещак
В.М.,

суддів

Гошовської
Т.В., Заголдного В.В.,

за участю
прокурора

Саленка
І.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 6 березня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Луганської області на вирок Кременського районного суду Луганської
області від 22 листопада 2006 року,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком:

ОСОБА_1, 1976 року народження, раніше не судимий,

-засуджений за ч.
2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 510 грн. штрафу у доход
держави без позбавлення права управляти транспортними засобами.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 28.07.2006 року
близько 24 години, керуючи технічно несправним мотоциклом марки "ІЖ-Ю-5",
на якому зовнішні освітлювальні прилади не відповідали вимогам Правил дорожнього
руху України через несправність електропроводки в замку запалювання, без мотошлема,
здійснював рух з с. Красноріченське в с. Новонікольське Кременського району. У зустрічному
напрямку рухався ОСОБА_2, який керував транспортним засобом у стані
алкогольного сп'яніння, без мотошлема, технічно несправним моторолером, на якому
освітлювальні прилади не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України. Водії
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позбавили один одного можливості правильно
оцінити шляхово-транспортну ситуацію, і, маючи об'єктивну можливість виявити транспорт,
що рухався, своєчасних мір до зниження швидкості і зупинки керованих ними транспортних
засобів не вжили, внаслідок чого на смузі руху мотоцикла "ІЖ-Ю-5" під
керуванням ОСОБА_1 в районі електричної опори № 36 відбулося
зіткнення транспортних засобів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Від отриманих у результаті зіткнення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 помер у машині швидкої допомоги, ОСОБА_1 та пасажирові моторолера ОСОБА_3 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні
для життя в момент заподіяння, пасажирові мотоцикла ОСОБА_4 заподіяні легкі тілесні ушкодження, що
потягнули за собою короткочасний розлад здоров'я.

У апеляційному порядку справа не розглядалася.

У касаційному поданні заступник прокурора Луганської області просить вирок суду
щодо ОСОБА_1 скасувати у зв'язку з істотним порушенням
кримінально - процесуального закону, зокрема, ст. 334 КПК України; невідповідністю
призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину, а також неправильним вирішенням
цивільного позову.

Заслухавши доповідь судді, виступ
прокурора, який частково підтримав касаційне подання, перевіривши матеріали
справи, доводи касаційного подання та заперечення на нього ОСОБА_1, колегія
суддів вважає, що касаційне подання підлягає частковому задоволенню.

Висновок суду про доведеність
винності ОСОБА_1 у вчинені злочину, за який його засуджено, відповідає
фактичним обставинам справи та ґрунтується на зібраних і досліджених судом
доказах.

Його дії кваліфіковані правильно.

Призначаючи покарання ОСОБА_1, суд
урахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу
засудженого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, вину
свою визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував заподіяну
злочином шкоду.

Конкретні обставини справи, які
впливають на ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, свідчать, що
міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Підстав для скасування вироку у
зв'язку з м'якістю призначеного засудженому покарання, як про це ставиться
питання у касаційному поданні, немає.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася
з обопільної вини водіїв ОСОБА_1 й загиблого ОСОБА_2. Отже, згідно ч. 1 ст. 93-1, ч. 2 ст. 93 КПК України суд
зобов'язаний був визначити, в якому розмірі повинні бути стягнені витрати на лікування
потерпілого ОСОБА_3 із засудженого з урахуванням ступеня його
вини та майнового стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 УПК України особа,
якій злочином заподіяна моральна або фізична шкода, здобуває права учасника процесу
лише після визнання його потерпілою постановою органу досудового слідства, прокурора,
судді; не можуть бути визнані потерпілими особи, які постраждали від злочину, вчиненого
ними ж.

Судом ОСОБА_1 не визнаний потерпілим і витрати на його
стаціонарне лікування згідно ст. 93-1 КПК України відшкодуванню ним самим як засудженим
не підлягають. Однак, вироком суду із ОСОБА_1 стягнена не тільки сума, витрачена на лікування потерпілого
ОСОБА_3, у розмірі 395,58 грн., але й на лікування
самого засудженого в розмірі 1538,25 грн.

За таких обставин вирок Кременського
районного суду Луганської області від 22 листопада 2006 року у частині цивільного позову
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційне подання заступника
прокурора Донецької області задовольнити частково.

Вирок Кременського районного суду Луганської області від
22 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1 у частині цивільного позову скасувати, а справу у
цій частині направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного
судочинства.

Судді:

Верещак
В.М. Гошовська Т.В. Заголдний В.В.