УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №1-398/11 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Житомирської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі кримінальну справу за апеляційними скаргами прокурора Коростенської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , засудженої ОСОБА_8 і її захисника ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року, -
в с т а н о в и л а:
цим вироком ОСОБА_8 ,
АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.
Зараховано в строк відбування покарання строк перебування ОСОБА_8 під вартою з 23.11.2010 року по 15.03.2013 року.
Початок строку відбування покарання обчислено з дня приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід засудженій до вступу вироку в законну силу залишено попередній підписку про невиїзд.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 7101 грн. 30 коп. матеріальної шкоди.
В задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Речові докази по справі, що зберігаються в камері схову речових доказів УМВС України в Житомирській області - знищено.
Згідно вироку суду першої інстанції, 17 листопада 2010 року, в період часу з близько 9 години 30 хвилин до близько 11 години, ОСОБА_8 на невстановленому слідством транспорті прибула до будинку АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_11 . В приміщенні вказаного будинку між ОСОБА_12 і ОСОБА_11 на ґрунті особистих неприязних стосунків - ревнощів, виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_8 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_11 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_8 умисно нанесла їй декілька ударів руками по підборіддю, нижній щелепі, обличчю, лівій вушній раковині, правому роменево-запясному суглобу, правому та лівому передпліччям, заподіявши потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден підборіддя, нижньої щелепи, обличчя, синців лівої вушної раковини та правого променево-запясного суглобу, правого та лівого передпліч.
Після цього ОСОБА_8 з великою силою прикладення здавила руками органи шиї ОСОБА_11 , чим спричинила їй переломи під язикової кістки, хрящової пластини, правото верхнього ріжка в місці з`єднання з тілом щитоподібного хряща, що викликало механічну асфіксію та настання смерті. Таким чином, підсудна навмисно вбила потерпілу.
В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи фактичних обставин справи, доведеності вини засудженої у вчиненому та правильності кваліфікації її дій, просить скасувати вирок суду в частині призначення покарання останній в зв`язку з його м`якістю, і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК покарання у виді 12 років позбавлення волі. В обґрунтування апеляції вказує, що вчинений засудженою злочин є особливо тяжким. Судом при призначенні покарання враховано наявність у засудженої на утриманні двох неповнолітніх дітей, хоча малолітній син ОСОБА_8 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рішенням Малинського районного суду від 30.03.2012 року залишений за батьком ОСОБА_13 та проживає з останнім. Також, наголошує, що судом належно не враховано і те, що ОСОБА_8 як на досудовому слідстві, так і в ході судового слідства свою вину не визнавала, категорично заперечувала свою причетність до вчинення злочину та заперечувала факт телефонних дзвінків з погрозами ОСОБА_11 , тим самим намагаючись уникнути кримінальної відповідальності.
Потерпілий ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, призначивши більш суворе покарання ОСОБА_14 за ч.1 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі. Також, просить задовольнити його цивільний позов в повному обсязі, а саме - стягнути з ОСОБА_8 100000 гривень моральної шкоди, залишивши матеріальне відшкодування без змін, а запобіжний захід до вступу вироку в законну силу останній змінити з підписки про не виїзд - на взяття під варту. При цьому, при визначенні строку покарання ОСОБА_8 за вчинене, звертає увагу на те, що остання вину не визнала в процесі досудового розслідування і судового розгляду; не співпрацювала з слідством для істинного встановлення обставин злочину; не покаялась в заподіяному злочині, продовжувала вводити учасників судового процесу в оману, а також вчинила умисне вбивство за обтяжуючих обставин, а саме - вчинення злочину з особливою жорстокістю, та вчинення злочину загально небезпечним способом. Крім того, посилаючись на норми ст.49 КПК України (в редакції 1960 року, далі КПК), він як потерпілий, вважає, що суд безпідставно відмовив йому в стягнені моральної шкоди, а посилання суду першої інстанції на положення ст.1168 ЦК України є незаконним та безпідставним.
В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції і постановити новий вирок, яким виправдати її, у зв`язку з недоведеністю її участі у вчиненні злочину, та відмовити в повному обсязі у задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до неї. При цьому, посилаючись на вимоги КПК України, наголошує, що зразки волосся у неї відібрані експертом, що не є особою, уповноваженою на відібрання зразків, а самі ж ці зразки не зберігались за правилами зберігання речових доказів, що залишено без належної оцінки судом першої інстанції. Обвинувачення її у вчиненні вбивства ОСОБА_11 не може ґрунтуватися на фактичних даних (зразках волосся), одержаних з порушенням порядку, встановленого законом та на експертизах, під час яких використовувались зразки волосся, одержані з порушенням порядку, встановленого КПК. У матеріалах кримінальної справи відсутні як докази перебування її у місті Малині, так і докази перебування її на місці злочину. Вважає, що поза увагою суду залишилось і грубі порушення порядку проведення слідчих дій при проведенні її впізнання свідком ОСОБА_15 . В матеріалах справи відсутні і обґрунтовані докази про її погрози ОСОБА_11 , а під час неодноразових телефонних розмов спілкувалась лише з ОСОБА_16 . Кримінальна справа відносно неї розслідувалась однобоко, упереджено, збирались лише такі докази, які могли свідчити про її винуватість.
Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та в поданих до неї змінах і доповненнях просить скасувати вирок суду першої інстанції, як не незаконний і необґрунтований, постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю її участі у вчиненні злочину. В обґрунтування апеляції вказав аналогічні доводи викладені в апеляції ОСОБА_8 . Разом з тим вважає, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст.ст.240, 275, 286 КПК України, оскільки після скасування апеляційним судом ухвали Коростенського міськрайонного суду за направленням справи на новий судовий розгляд, суд першої інстанції такий новий судовий розгляд не провів.
В запереченнях на апеляції прокурора та потерпілого засуджена ОСОБА_8 , просить залишити їх без задоволення, і постановити відносно неї виправдувальний вирок, посилаючись, при цьому, на свою непричетність до злочину. Одночасно наголошує, що будь-яких телефонних погроз на адресу ОСОБА_11 не висловлювала, а свідки котрі це стверджують навмисно її оговорюють. Крім того, звертає увагу на те, що її син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з нею з 04.04.2013 року та знаходиться на її повному утриманні, згідно до довідки №1086 від 12.11.2014 року.
Заслухавши доповідь судді, доводи апелянтів, які підтримали свої апеляційні скарги, та їх відповідні заперечення щодо інших апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляцій та перевіривши вирок суду в межах передбачених ст.365 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 ст.375 КПК України (в редакції 1960 року) після скасування вироку (постанови) апеляційним судом суд першої інстанції розглядає справу у відповідності з вимогами глав 25-28 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 04.06.2013 року було скасовано ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.03.2013 року про повернення кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України на додаткове розслідування, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд до того ж суду.
Відповідно до протоколу судового засідання (а.с.231 т.4) суд першої інстанції всупереч вимог ч.1 ст.375 КПК України (в редакції 1960 року) новий судовий розгляд по справі не провів, а фактично продовжив судове слідство зі стадії процесу, коли було винесено ухвалу про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування.
Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи кримінальну справу не провів підготовчу частину судового засідання, не виконав всі процесуальні процедури та вимоги щодо проведення судового слідства.
Недотримання судом першої інстанції вимог ч.1 ст.375 КПК України згідно ст.370 КПК України (в редакції 1960 року) є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, що відповідно до ст.374 КПК України (в редакції 1960 року) є підставою для скасування вироку з направленням кримінальної справи на новий судовий розгляд.
При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно ретельно перевірити та дати відповідну оцінку доводам засудженої ОСОБА_8 та її захисника викладеним в апеляційних скаргах.
Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів апеляційного суду, -
Апеляційні скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_10 , засудженої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14.10.2014 року щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі.
Касаційному оскарженню ухвала апеляційного суду не підлягає.
Судді :