Справа № 209/437/15-к
Провадження № 1-кп/209/135/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпродзержинську кримінальне провадження за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця. м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середня професійно-технічна, не працюючого, військовозобов`язаного, не маючого судимості, який мешкає без реєстрації по АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно виконавчого листа № 2-2205 від 12.10.2010 року, виданого згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, ОСОБА_4 зобов`язаний виплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 27.07.2010 року до досягнення дитиною віку повноліття.

Але ОСОБА_4 , який є фізично здоровим, офіційно не працював, матеріальної допомоги на утримання дочки не надавав, злісно ухилявся від сплати аліментів, в результаті чого з квітня 2014 року по 15.01.2015 року, утворилась заборгованість з виплати аліментів на загальну суму 7234,01 грн. ОСОБА_4 неодноразово викликався та попереджався державним виконавцем ВДВС Дніпровського району Дніпродзержинського МУЮ про необхідність виплачувати аліменти, та погасити заборгованість по аліментам.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, визнав у повному обсязі та надав показання про те, що у 2010 році рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з нього були стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 на користь її матері ОСОБА_5 , з якою він проживав однією сім`єю з 2007 року по жовтень 2010 року без реєстрації шлюбу. Влітку 2010 року він був звільнений з роботи в ДМК. Після того він офіційно не працював, а працював на будівництвах та ремонтах квартир у приватних осіб, отримуючи за це приблизно 2500 гривень на місяць. В центрі зайнятості населення на обліку він не перебував. З дочкою він спілкувався, інколи дарував їй подарунки, та інколи давав гроші ОСОБА_5 З квітня 2014 року він не допомагав матеріально утримувати дочку та не сплачував аліменти. До державного виконавця він не з`являвся. У скоєному розкаюється, запевняє, що в майбутньому буде надавати матеріальну допомогу на утримання дочки.

За клопотанням прокурора та зі згоди обвинуваченого, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд ухвалив недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Інші докази у кримінальному провадженні судом не досліджувалися.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини.

Діяння ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує обставини і тяжкість злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Суд враховує особу обвинуваченого, який не має судимості, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, не працює, задовільно характеризується за місцем проживання.

Як обставини, які пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття ОСОБА_4 , сприяння встановленню істини у справі.

Обставин, які обтяжують покарання, не виявлено.

Суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України у вигляді обмеження волі.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого, який не має судимості, задовільно характеризується, не перебуває на обліку у лікарів психіатра і нарколога, а також враховуючи обставини які помєякшують покарання, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, і він може бути звільненим від відбування покарання з випробуванням, згідно ст.75 КК України, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України,суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 в період іспитового строку обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1