Справа №150/259/15-к
Провадження по справі №1-кп/150/25/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 травня 2015 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000104 від 01.05.2014 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Коси Чернівецького району та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із неповною середньою освітою, одруженої, непрацюючої, раніше не судимої,

про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2014 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_4 побачила біля кам*яного паркану, що розмежовує її домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 , які розташовані по АДРЕСА_1 , як ОСОБА_5 поправляла каміння на паркані, після чого у них виникла сварка. Під час сварки на грунті довготривалих неприязних відносин до ОСОБА_5 з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , взявши із паркану каміння, почала кидати у сторону потерпілої, при цьому влучила два рази у верхню частину тіла, внаслідок чого спричинила ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: синця по зовнішній поверхні правого плечового суглобу, синця по зовнішній поверхні правого плеча у верхній ретині, які виникли від дій каменями 30.04.2014 року та відповідно до висновку судово медичної експертизи №134 від 06.05.2014 року належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнала і суду показав, що у неї із ОСОБА_5 склались неприязні стосунки. 30.04.2014 року ОСОБА_4 прийшла на подвір*я належного їй домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , і побачила, що ОСОБА_5 розбирає кам*яний паркан. Під час виниклої сварки ОСОБА_4 кинула камінець, який не влучив у ОСОБА_5 , а впав на подвір*я домоволодіння ОСОБА_6 , яка стояла з дитиною і бачила все, що тоді відбувалось. Прийшов ОСОБА_7 співмешканець ОСОБА_4 і забрав останню. Сусідка ОСОБА_8 вибігла до воріт, пізніше прийшла ОСОБА_9 мати ОСОБА_5 . Не знає, де у ОСОБА_5 взялись тілесні ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що 30.04.2014 року о 17 годині йшла біля свого домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , і побачила, що випав камінь із паркану, тому вона біля свого подвір*я почала поправляти рукою каміння. В цей час до неї підбіг ОСОБА_7 співмешканець ОСОБА_4 , почав кричати, погрожувати. ОСОБА_4 кидала каміння, влучивши при цьому в голову ОСОБА_10 , в руку, в грудну клітину правого передпліччя, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. Прийшли сусіди ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , пізніше прибігла мати ОСОБА_5 ОСОБА_9 та син ОСОБА_12 . ОСОБА_7 вибіг з косою в руках, махаючи якою викрикував, що зарубає, відріже голову, при цьому наніс їй удар залізною частиною коси в голову.

Цивільного позову про стягнення із обвинуваченої ОСОБА_4 моральних та матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, потерпілою ОСОБА_5 не заявлено.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що в квітні 2014 року о 17 годині 00 хвилин прийшла до тітки ОСОБА_8 . Побачила, що ОСОБА_5 сварилась із ОСОБА_7 , обзиваючи один одного.

ОСОБА_7 біг до ОСОБА_5 із косою, махаючи нею, при цьому вдарив в праву сторону по голові ОСОБА_5 залізною частиною коси. ОСОБА_4 кидала в ОСОБА_5 камінням, влучивши в праве плече.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що в квітні 2014 року о 17 годині 00 хвилин, почувши крики, підійшла до воріт свого домоволодіння і побачила, що ОСОБА_4 кидала каміння в ОСОБА_5 , попавши в праву руку останній та в груди. Вийшов ОСОБА_7 співмешканець ОСОБА_4 з косою, викрикуючи, що поріже ОСОБА_5 , вдарив при цьому останню в праву сторону голови залізною частиною коси. Зазначила, що ОСОБА_5 після цього випадку скаржилась на головну біль, на руці був синець.

Свідок ОСОБА_12 син потерпілої ОСОБА_5 , суду показав, що 30.04.2014 року о 17 годині перебував вдома. Мати ОСОБА_5 поправляла кам*яний паркан, який межує із парканом ОСОБА_4 . Вибіг ОСОБА_7 співмешканець ОСОБА_4 і почав обзивати матір. ОСОБА_4 кинула каміння в ОСОБА_5 , попавши в праву сторону голови, в руку, в груди. ОСОБА_7 , взявши косу, погрожував, що заріже ОСОБА_5 , штовхнув ОСОБА_12 в руку, коли той розбороняв їх. ОСОБА_7 залізною частиною коси вдарив ОСОБА_5 в голову. Після цього на правій руці матері був синець.

Свідок ОСОБА_9 мати потерпілої ОСОБА_5 суду показала, що йшла до доньки і побачила, що ОСОБА_4 кидала каміння в ОСОБА_5 , яке ппало останній в голову, руку та груди. ОСОБА_7 , махаючи косою, погрожував, що вб*є ОСОБА_5 , вдаривши при цьому її в голову залізною частиною коси.

ОСОБА_7 співмешканець обвинуваченої ОСОБА_4 суду показав, що перебувають у неприязних стосунках із ОСОБА_5 . 30.04.2014 року о 17 годині ОСОБА_5 розбирала кам*яний паркан, ОСОБА_4 кинула камінням в ОСОБА_5 , але каміння пролетіло і не попало в останню. ОСОБА_7 забрав ОСОБА_4 додому. Потім він ішов з косою на город, ОСОБА_9 мати ОСОБА_5 плюнула йому в очі. ОСОБА_8 і ОСОБА_11 сказали, щоб ОСОБА_7 ішов додому. Зазначив, що не наносив ОСОБА_5 удару косою і все, що говорять свідки неправда.

Крім показів потерпілої, свідків, вина ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується:

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_5 від 09.01.2015 року /а.с. 46-48/;

- висновком експерта №134 від 06.05.2015 року, відповідно до якого синець по зовнішній поверхні правого плечового суглобу, синець по зовнішній поверхні правого плеча в верхній третині, які виникли від дії тупого предмета, можливо 30.04.2014 року, належать до категорії легких тілесних ушкоджень /а.с. 10/.

Суд критично ставиться до показів обвинуваченої ОСОБА_4 щодо невизнання своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, оскільки, протоколи проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_5 /а.с. 46-48/, а також покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 свідчать про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 статті 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, крім Конституції України, закріплено і нормами КПК України.

Відповідно до статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження /ч.2 ст.91 КПК України/.

Частиною 1 статті 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

В судовому засіданні прокурором надано достатні та належні докази, які підтверджують як подію вчинення кримінального правопорушення, так і причетність ОСОБА_4 до його вчинення.

Частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв*язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд у процесі розгляду кримінального провадження та дослідження наявних доказів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.21КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченій покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винної позитивно характеризується по місцю проживання /а.с. 23/, у відповідності до ст.66 КК України не знаходить обставин, які пом`якшують покарання, у відповідності до ст.67 КК України не знаходить обставин, що обтяжують покарання.

Обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованих на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, передбачені ст.66 КК України обставини, що пом*якшують покарання та передбачені ст.67 КК України обставини, що обтяжують покарання, і з урахуванням особи винної, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді громадських робіт.

Керуючись ст. 373, 374 КК України, суд, -

ПРИСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у вигляді 100 /ста/ годин громадських робіт.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в суді, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Суддя: ОСОБА_1