АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
особи, яка подала скаргу ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 р.,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 р. відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_8 від 27 листопада 2014 року про закриття кримінального провадження №0000056, відомості про яке внесені 19 серпня 2014 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_8 від 27 листопада 2014 року про закриття кримінального провадження №0000056, посилаючись на те, що слідчий суддя неповно дослідив обставини кримінального провадження та доводи його скарги, не надав належну оцінку діям прокурора ОСОБА_9 та фактичним обставинам справи, а тому дійшов помилкового висновку щодо законності постанови про закриття кримінального провадження.
Апелянт зазначав, що слідчим суддею не було взято до уваги невиконання слідчим слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_8 вказівок постанов Печерського районного суду м. Києва та Вінницького міського суду, які були долучені до скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи законною та обґрунтованою постанову слідчого про закриття кримінального провадження, дослідивши матеріали судової справи та матеріали кримінального провадження №0000056, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
На переконання колегії суддів, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, ухвала слідчого судді зазначеним вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.
Згідно п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону ОСОБА_8 від 27 листопада 2014 р. про закриття кримінального провадження №0000056, слідчий суддя виходив з того, що рішення слідчого про відсутність в діях старшого прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, за викладених заявником обставин, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства, а доводи скаржника зводяться до загальних формулювань та не містять посилань на неповноту досудового розслідування. Крім того, як на підставу для відмови у задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, слідчий суддя послався на те, що незгода заявника з прийнятими прокурором відділу військової прокуратури Центрального регіону ОСОБА_9 рішеннями про відмову в порушенні кримінальної справи жодним чином не вказує на наявність в діях останнього ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Крім того, в ході досудового розслідування слідчим на власний розсуд був визначений об`єм перевірочних дій, достатній за переконанням слідчого для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України, зокрема, було допитано свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , показанням яких в оскаржуваній постанові дана належна правова оцінка.
Проте, таких висновків слідчий суддя дійшов передчасно та без належного дослідження обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Звертаючись до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, заявник ОСОБА_7 наводив доводи про умисне, в інтересах третіх осіб, використання прокурором відділу військової прокуратури Центрального регіону ОСОБА_9 службового становища всупереч інтересам служби при проведенні ним перевірок за зверненнями заявника щодо неправомірних, на його думку, дій службових осіб командування Повітряних сил України Збройних сил України, які не виконують рішення суду про поновлення заявника на посаді, починаючи з 21 квітня 2006 р., та прийняття чисельних незаконних постанов про відмову у порушенні кримінальної справи щодо зазначених службових осіб. Зазначеними незаконними, на думку заявника, діями йому заподіяно шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування розпочате 19 серпня 2014 р. прокуратурою Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на підставі заяви ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, за фактом зловживання службовим становищем прокурором відділу прокуратури Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_9 .
Підставою внесення зазначених відомостей Вінницькою прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 серпня 2014 р. була заява ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення, в якій останній просив внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань дані про зловживання службовим становищем прокурором відділу прокуратури Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ОСОБА_9 при винесенні ним постанов про відмову у порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб командування Повітряних сил Збройних сил України за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 382, 423, 424 КК України, які у подальшому були скасовані, як незаконні. На думку заявника, такими упередженими діями, ОСОБА_9 сприяв посадовим особам командування ІНФОРМАЦІЯ_1 не виконувати рішення суду про поновлення його на військовій службі, починаючи ще з 21 квітня 2006 р. /т. 1 а.с.п. 1-3, 18/.
Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження №0000056 через відсутність у діях старшого прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, старший слідчий слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_8 виходив з того, що при прийнятті постанов про відмову у порушенні кримінальної справи стосовно службових осіб командування ІНФОРМАЦІЯ_1 за відсутності в їх діях складу злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 424 КК України, старшим прокурором ОСОБА_9 були враховані фактичні обставини, встановлені в ході перевірок та викладені ним у постановах про відмову у порушенні кримінальної справи. Сам факт скасування вищезгаданих постанов може свідчити про неповноту такої службової перевірки, а не про умисне зловживання ОСОБА_9 своїм службовим становищем. Під час досудового розслідування не було встановлено мотиву вчинення кримінального правопорушення. Окрім цього, при скасуванні постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, не встановлено фактів умисної фальсифікації чи підробки документів, що б могло свідчити про факт зловживання ОСОБА_9 своїм службовим становищем. Крім того, обґрунтовуючи своє рішення, слідчий виходив з того, що ОСОБА_7 більше двох років не звертався до компетентних органів із заявою про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що такого висновку слідчий дійшов передчасно, без всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Згідно статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.
Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, 08 вересня 2014 р. старшим слідчим слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_8 винесено постанову про надання у порядку ч. 6 ст. 218 КПК України доручення слідчому Вінницької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері провести у кримінальному провадженні наступні слідчі дії: витребувати у порядку ст. 93 КПК України від командування Повітряних сил Збройних сил України дані про поновлення ОСОБА_7 на військовій службі та про причини тривалого невиконання рішення суду про його поновлення на військовій службі; слідчо-оперативним шляхом встановити відповідальних осіб командування Повітряних сил Збройних сил України та допитати їх у якості свідків щодо обставин виконання рішення суду про поновлення на військовій службі ОСОБА_7 /т. 1 а.с.п. 28-29/.
Як встановлено під час апеляційного розгляду колегією суддів, зазначене доручення слідчого не виконано у повному обсязі слідчим військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України, що залишилось поза увагою старшого слідчого ОСОБА_8 при винесенні ним 27 листопада 2014 р. постанови про закриття кримінального провадження №0000056 через відсутність у діях старшого прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Так, у матеріалах кримінального провадження містяться протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 10 вересня 2014 р., який на час допиту займав посаду помічника командувача Повітряних сил Збройних Сил України, та протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 10 вересня 2014 р., який на час допиту займав посаду командира військової частини НОМЕР_1 (начальника управління особового складу заступника начальника штабу командування Повітряних сил Збройних Сил України) щодо обставин невиконання постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2006 р., якою задоволено адміністративний позов ОСОБА_7 до Головнокомандувача Повітряних сил Збройних Сил України про визнання незаконним наказу про звільнення з публічної служби та поновлення на роботі: визнано незаконним наказ заступника Міністра оборони України командувача Військово-повітряними силами від 09 серпня 2000 р. №0320 про звільнення ОСОБА_7 з військової служби за станом здоров`я та зобов`язано поновити його на військовій службі, рішення допущено до негайного виконання /т. 2 а.с.п. 207-221/.
У наданому дорученні, слідчий просив встановити саме відповідальних осіб командування ІНФОРМАЦІЯ_1 та допитати їх у якості свідків щодо обставин виконання рішення суду про поновлення на військовій службі ОСОБА_7 , тоді як на виконання доручення слідчим військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України були допитані особи, які не були стороною у адміністративній справі за позовом ОСОБА_7 та на зазначених осіб не було покладено обов`язку щодо поновлення позивача на військовій службі. Із долучених до матеріалів кримінального провадження документів убачається, що зазначені свідки також не були боржниками у виконавчому провадженні по виконанню постанови суду адміністративної юрисдикції про поновлення ОСОБА_7 на військовій службі.
Невиконання судового акта це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт зобов`язаний і має реальну можливість виконати судовий акт.
Визнавши проведення зазначених слідчих дій допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 достатніми для виконання доручення, слідчий не перевірив, чи зобов`язані були зазначені свідки виконувати постанову Замостянського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2006 р. та чи були зазначені службові особи боржниками у виконавчому провадженні.
Не містять матеріали виконання доручення слідчого даних про причини тривалого невиконання постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 21 квітня 2006 р., копія якої долучена до матеріалів кримінального провадження та не завірена належним чином, про поновлення ОСОБА_7 на військовій службі, та даних виконавчого провадження, яке відкрито постановою державної виконавчої служби у Замостянському районі м. Вінниці від 27 квітня 2006 р. на виконання виконавчого листа, виданого 21 квітня 2006 р. Замостянським районним судом м. Вінниці, зважаючи на те, що зазначені документи мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.
За відсутності всіх необхідних та достатніх даних про виконання доручення у повному обсязі, слідчий в порушення вимог ч. 2 ст. 9, ст.ст. 91, 93 КПК України дійшов передчасного висновку про відсутність у діях прокурора відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування старшим слідчим слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_8 29 жовтня 2014 р. проведений допит свідка ОСОБА_9 , який на час проведення зазначеної слідчої дії працював старшим прокурором відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України /т. 1 а.с.п. 46-59/.
Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. Протокол складається, зокрема, з вступної частини, яка повинна містити відомості про місце, час проведення та назву процесуальної дії.
Обґрунтовуючи свої висновки про відсутність у діях прокурора відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, старший слідчий ОСОБА_8 у винесеній ним постанові про закриття кримінального провадження вказав на дані протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 29 жовтня 2014 р., який не містить даних про початок та закінчення проведення зазначеної слідчої дії, що на думку колегії суддів є порушенням вимог ч. 3 ст. 104, п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України.
Крім того, під час досудового розслідування слідчим було проведено ще дві слідчих дії: 13 листопада 2014 р. - допит заступника військового прокурора військової прокуратури Центрального регіону ОСОБА_10 /т. 1 а.с.п. 63-69/, та 19 листопада 2014 р., - допит заступника начальника слідчого управління начальника відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_11 , якими вивчалися матеріали та прийняте рішення в перевірці щодо можливих протиправних дій службових осіб командування Повітряних Сил Збройних Сил України при звільненні ОСОБА_7 з військової служби, яку проводив старший прокурор відділу військової прокуратури Центрального регіону ОСОБА_9 , за результатами чого останнім 16 травня 2012 р. винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно службових осіб командування Повітряних Сил Збройних Сил України за відсутності в їх діях складу злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 424 КК України. З огляду на викладене, постанову старшого прокурора ОСОБА_9 від 16 травня 2012 р. ними визнано обґрунтованою та 19 червня 2012 р. погоджено відповідний висновок /т. 1 а.с.п. 70-76/.
Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 95 КПК України показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
На переконання колегії суддів, викладені у оскаржуваній постанові показання зазначених свідків стосуються обставин надання ними власної оцінки законності постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 16 травня 2012 р., винесеної старшим прокурором відділу військової прокуратури Центрального регіону ОСОБА_9 , а не відомих їм обставин у кримінальному провадженні.
Об`єктивна сторона зловживання владою або службовим становищем полягає у діянні (дії чи бездіяльності), яке: 1) вчинюється з використанням влади або службового становища; 2) здійснюється у межах наданих особі службових повноважень; 3) суперечить інтересам служби; 4) заподіює істотну шкоду чи тяжкі наслідки; 5) знаходиться у причинному зв`язку із зазначеними наслідками.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони службового зловживання є мотив: а) корисливі мотиви; б) інші особисті інтереси; в) інтереси третіх осіб. Особисті інтереси можуть бути обумовлені такими спонуканнями, як кар`єризм, протекціонізм, сімейність, помста, заздрість тощо, а інтереси третіх осіб можуть носити як матеріальний, так і нематеріальний характер.
При кваліфікації кримінального правопорушення за ст. 364 КК України достатньо встановити наявність хоча б одного із зазначених мотивів.
У поданій заяві про вчинення кримінального правопорушення, яка зареєстрована 19 серпня 2014 р. у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, ОСОБА_7 вказував на наявність у старшого прокурора ОСОБА_9 особистих інтересів, обумовлених бажанням вигородити протиправну поведінку посадових осіб командування Повітряних сил Збройних сил України щодо умисного невиконання ними рішення суду про поновлення його на військовій службі, однак ретельна перевірка зазначених доводів залишилася поза увагою слідчого.
Не знайшли свого відображення у оскаржуваній постанові мотиви на спростування доводів ОСОБА_7 про заподіяння йому незаконними, на його думку, діями старшого прокурора ОСОБА_9 істотної шкоди, яка полягає у заподіянні наслідків морального характеру та заподіяння матеріальної шкоди.
Із матеріалів кримінального провадження убачається, що для перевірки зазначених доводів слідчим не було проведено жодних слідчих (розшукових) дій, визначених гл. 20 КПК України, окрім допиту свідків.
Викладені в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження висновки про відсутність у старшого прокурора ОСОБА_9 мотивів зловживання службовим становищем, а як наслідок відсутність суб`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення, належним чином не обгрунтовані.
Крім того, колегія суддів не може погодитися з висновками слідчого про мотиви прийняття рішення, обґрунтування яких зазначено у постанові як сплив тривалого часу (близько 2 років) з моменту винесення старшим прокурором ОСОБА_9 постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, оскільки зазначені обставини згідно ч. 1 ст. 91 КПК України не відносяться до переліку обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та не впливають на кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що досудове розслідування у кримінальному провадженні проведено неповно та упереджено, а відтак оскаржувана ОСОБА_7 постанова слідчого є незаконною та підлягає скасуванню.
На вищезазначені порушення вимог кримінального процесуального законодавства не звернув уваги слідчий суддя місцевого суду, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді, - скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення скарги ОСОБА_7 на постанову старшого слідчого про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 303-307, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 р. скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_7 на постанову старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону ОСОБА_8 від 27 листопада 2014 р. про закриття кримінального провадження №0000056 через відсутність у діях старшого прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, яке внесено 19 серпня 2014 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - задовольнити.
Скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу військової прокуратури Центрального регіону ОСОБА_8 від 27 листопада 2014 р. про закриття кримінального провадження №0000056, яке внесено 19 серпня 2014 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а матеріали кримінального провадження №0000056 повернути до військової прокуратури Центрального регіону для проведення досудового розслідування.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді :

___________ ___________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3