АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/81/15 Справа № 185/2899/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ,

- ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

потерпілого - ОСОБА_7

представника потерпілого - ОСОБА_8

обвинувачених - ОСОБА_9

- ОСОБА_10

захисника - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0000276 за апеляційною скаргою обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року, відносно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , працює в ШУ "Павлоградська", відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , працює в ШУ "Благодатна", раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційну скаргу на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року, в якій вони просять вирок суду першої інстанції змінити, виправдавши їх.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачені посилаються на те, що вирок суду в частині кваліфікації їх дій та засудження їх за ч. 2 ст. 125 КК України незаконний. Так, суд не прийняв до уваги надану обвинуваченими довідку про те, що потерпілий ОСОБА_7 звертався за медичною допомогою через 5 годин 30 хвилин та вказав, що він впав вдома та отримав ушкодження. На переконання обвинувачених, судом взято до уваги лише показання свідків, котрі є приятелями потерпілого ОСОБА_7 . На досудовому слідстві вказані особи давали показання, що суттєво відрізняються від даних ними ж у судовому засіданні, оскільки є зацікавленими особами, а отже їх показання необхідно оцінювати критично. Покази трьох свідків з боку захисту, які підтвердили покази підсудних в тій частині, що нікого у вказаному місці й у вказаний час не били, судом до уваги не були взяті. Обвинувачений ОСОБА_10 постраждав від дій потерпілого ОСОБА_7 , котрий кинув в нього каміння. Конфлікт почали потерпілий ОСОБА_7 та його компанія, котрі в подальшому стали свідками звинувачення. Суду було надано копії висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 56 та довідки травмпункту Павлоградської міської лікарні № 4, проте належної оцінки цим документам надано не було. Крім того, будь-які об`єктивні дані, що підтверджують вину ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в справі відсутні, ніяких злочинів щодо потерпілого ОСОБА_7 вони не вчиняли.

Оскаржуваним вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді ста годин громадський робіт кожному. На підстав ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 звільнено від призначеного покарання. Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволено частково та вирішено стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 734,97 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 2800 грн.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за наступних обставин.

02 квітня 2011 року, приблизно о 21год. 15 хв., ОСОБА_7 знаходився в дитячому парку напроти ТЦ «Гулівер», розташованого по вул. Шевченка в місті Павлоград Дніпропетровської області, де в ході розмови з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 між ними виникла сварка. На ґрунті раптово виниклої неприязні у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник умисел на заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_9 , діючи з умислом направленим на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , кулаком правої руки наніс один удар в область правої брови потерпілого, після чого ОСОБА_10 кулаком правої руки наніс один удар в область ротової порожнини від якого потерпілий впав на землю. В результаті нанесених ударів ОСОБА_9 заподіяв потерпілому забиту рану надбрівної області праворуч, синці та садна обличчя, струс головного мозку, а ОСОБА_10 заподіяв ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді травматичного відломку корончатої частини 1-го зуба верхньої щелепи зліва, струс головного мозку. Завдані тілесні ушкодження, зокрема внутрішньочерепна травма зі струсом головного мозку за критерієм розладу здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше трьох тижнів (не більше 21 дня) відносяться до легких тілесних пошкоджень, яки спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинувачених та їх захисника, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на їх задоволенні, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинувачених, думку потерпілого та його представника, які кожен окремо також заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги обвинувачених задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до норм ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадждення, передбачених КПК України, обгрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об"єктивно з"ясованих обставин, які підтверджені доказами, досліжденими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, і вмотивованим, тобто у судовому рішенні мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Нормами ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достаності та взаємозв"язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, усі заявлені стороною захисту клопотання знайшли своє процесуальне вирішення, в тому числі було задоволено клопотання сторони захисту про виклик у судове засідання свідків, які в ході досудового розслідування не були допитані, і ці свідки були допитані судом першої інстанції у відповідності з нормами чинного кримінального процесуального закону.

В ході судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку було досліджено усі надані сторонами кримінального провадження докази. Порядок дослідження доказів судом першої інстанції в апеляційній скарзі не оскаржується.

Як зазначено судом першої інстанції у вироку, судом встановлено, що 02 квітня 2011 року близько 21 год. 15 хв. на території дитячого парку навпроти ТЦ "Гулівер", розташованого на вул. Шевченка в місті Павлоград Дніпропетровської області і ході розмови між ОСОБА_9 і ОСОБА_10 з одного боку та ОСОБА_7 з іншого боку виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раптово виникла неприязнь до ОСОБА_7 , на грунті якої у обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник умисел на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, в результаті чого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 нанесли по одному удару кулаками в голову потерпілого ОСОБА_7 .

В обгрунтування такого висновку суд першої інстанції послався на досліджені у судовому засіданні докази: покази потерпілого, свідків, висновки експертиз та інші, а також дав аналіз усім доказам, які були досліджені судом першої інстанції в ході судового слідства. Зокрема, суд першої інстанції зазначив у вироку причини, з яких він не прийняв до уваги первинні пояснення потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_12 , показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у судовому засіданні суду першої інстанції, а також документи стосовно часу звернення потерпілого за медичною допомогою і обставин отримання ним тілесних ушкоджень.

У своєму вироку суд першої інстанції, давши оцінку дослідженим доказам, зазначив причини, з яких він не погодився із доводами сторони захисту про те, що обвинувачені перебували у стані необхідної оборони.

Нормами ч. 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 того ж Кодексу. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За викладених обставин суд першої інстанції обгрунтував свій висновок щодо доведеності вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення показаннями свідків, які вони надавали у судовому засіданні, і не прийняв до уваги показання, які були надані слідчому в ході досудового розслідування, у повній відповідності з нормами кримінального процесуального закону.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дав належну оцінку показанням свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які показали, що початку конфлікту вони не бачили, а тому їх показання не спростовують висновок суду першої інстанції про те, що ініціаторами конфлікту між обвинуваченими і потерпілим були саме обвинувачені.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним, обгрунтованим і вмотивованим, а тому з підстав, викладених в апеляційній скарзі обвинувачених, зміні або скасуванню не підлягає. Отже, вимоги апеляційної скарги не можуть бути задоволені.

Керуючись ст. ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

__________ ______________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4