Справа
№ 3703 /2007
у 1 інстанції Валігура Д.М.
Категорія ст. 187 ч.2 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада
2007 року колегія
суддів судової палати
з кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва,
у складі:

Головуючого :
Дембовський С. Г.

Суддів: Гонти
Л.С. Глиняного В.П.

За участю
прокурора: Рабінчук Т.І.

Адвоката:
ОСОБА_5

Розглянувши у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією, доповненнями та змінами до неї, адвоката ОСОБА_1 в інтересах засудженого
ОСОБА_2 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 05.09.2007 року відповідно до
якого:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м.
Києва, українця, громадянина України, який має середню освіту, не працює,
не одруженого, не судимого, проживає: АДРЕСА_1, зареєстрованого: в АДРЕСА_2. Засуджено:

·
за ст. 304 КК України у виді позбавлення волі
строком на 1 рік.

·
за ст. 187 ч.2 КК
України із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі
з конфіскацією майна.

Відповідно
до ст. 70 ч.1 КК України остаточне
покарання визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у
виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Під вартою
ОСОБА_2 з 21 березня 2007 року.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, уродженця м.
Києва, українця, громадянина України, який має неповну середню освіту, учень 10-го класу середньої школи № 36 міста
Києва, не одруженого, не судимого,
проживаючого: в АДРЕСА_3

Засудженого за ст. 187 ч.2 КК України, та із застосуванням вимог ст. 69
КК України призначене йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В силу ст. ст. 75, 76,
104 КК України
ОСОБА_3 звільнено від відбуття призначеного судом покарання, якщо він протягом дворічного іспитового
строку не скоїть нового злочину.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2
приблизно в середині березня 2007 року,
знаходячись у Голосіївському районі м.
Києва, із корисливих спонукань
для залучення до участі у злочині як співвиконавця свого неповнолітнього
знайомого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження, достовірно знаючи про його
неповнолітній вік, запропонував йому
спільно викрасти чуже майно -мобільний телефон - для отримання грошей шляхом
його подальшого продажу. Під впливом зазначеної пропозиції ОСОБА_2 у ОСОБА_3
з'явився умисел на вчинення злочину. Після цього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вступили
між собою в злочинну змову про розбійний напад та розробили для його вчинення
план своїх злочинних дій.

Згідно із
зазначеним планом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у денний час 19.03.2007 зустрілися по
вул. Васильківська в м. Києві,
після чого прийшли до Голосіївського ліцею № 241 м. Києва,
розташованого по вулиці Голосіївській,
12. Після цього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вищевказаною метою почали
спостерігати за учнями що виходили із зазначеного ліцею. Приблизно о 15 годині
20 хвилин того ж дня ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
помітили неповнолітнього ОСОБА_4,
01.10.1992 року народження, який
вийшов із вказаного ліцею і тримав у руці мобільний телефон "Нокіа
Н-70". Після цього ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
згідно із вищевказаним злочинним планом,
пішли слідом за ОСОБА_4 непомітно для останнього, на проспекті 40-річчя Жовтня в м. Києві сіли з ним в тролейбус і доїхали до
тролейбусної зупинки "Універмаг Московський". Далі ОСОБА_2 і ОСОБА_3
знов пішли слідом за ОСОБА_4 Після того,
як ОСОБА_4 приблизно о 15 годині 40 хвилин зайшов у третій парадний
під'їзд будинку АДРЕСА_4 в м. Києві і
підійшов до розташованих на першому поверсі вхідних дверей квартири № 32, у якій він мешкав, ОСОБА_2 і ОСОБА_3, діючи згідно з вищевказаним злочинним
планом, зайшли у під'їзд та підбігли до
ОСОБА_4, при цьому ОСОБА_3 став попереду
від ОСОБА_4, а ОСОБА_2 став позаду від
останнього. Після цього ОСОБА_2 і ОСОБА_3 напали на ОСОБА_4, при цьому ОСОБА_2, стоячі позаду від ОСОБА_4, закрив своєю лівою рукою його рот, після чого з метою погрози застосування
насильства, небезпечного для життя та
здоров'я потерпілого, почав тримати у
правій руці біля правого боку ОСОБА_4 невстановлений металевий предмет
продовгуватої форми, а також висловив
ОСОБА_4 погрозу вбити його у випадку,
якщо останній буде кричати. Далі ОСОБА_3 висловив ОСОБА_4 вимогу
передачі останнім грошей та мобільного телефону, після чого вдарив

ОСОБА_4 кулаком у живіт, завдавши йому фізичного болю. Під час даного
нападу ОСОБА_4 сприймав зазначений невстановлений металевий предмет, що тримав в руці біля його боку ОСОБА_2, як такий,
що становить небезпеку для його життя та здоров'я, а погрозу його вбити як реальну та дійсну до
виконання. Далі ОСОБА_3 обшукавши кишені ОСОБА_4, після чого ОСОБА_3 і ОСОБА_2 спільно викрали
з кишені піджака ОСОБА_4 його вищевказаний мобільний телефон "Нокіа
Н-70" вартістю 2200 гривень разом із телефонною сім-картою вартістю 35
гривень, що знаходилась у даному
телефоні. Далі ОСОБА_2 штовхнув ОСОБА_4 і знову висловив йому погрозу вбити
його у випадку, якщо той буде кричати
або побіжить за ними. Після цього ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з місця вчинення злочину
втекли разом із вказаним майном потерпілого ОСОБА_4 на загальну суму 2235 гривень.

В
поданій апеляції та змінами і доповненнями до неї які подали адвокат ОСОБА_5 в
інтересах засудженого ОСОБА_2 просить про пом'якшення міри покарання та обрані
її із застосування ст. ст.
69, 15 КК України. При цьому
адвокат просить врахувати, що ОСОБА_2
позитивно характеризується, визнав свою
вину і розкаявся сприяв розкриттю злочину.

Заслухавши
доповідача адвоката який підтримав апеляцію із доповненнями і змінами до неї
пояснення прокурора який просив вирок стосовно ОСОБА_2 залишити без змін перевіривши
матеріали справи та доводи апеляції провівши судові дебати колегія судів
вважає, що апеляція не підлягає
задоволенню.

Винність
ОСОБА_2 у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_4 та втягнення малолітнього
ОСОБА_3 у злочинну діяльність підтверджується сукупністю доказів досліджених в
ході досудового та судового слідства,
зокрема:

- показами
потерпілого ОСОБА_4, даними під час
досудового слідства в присутності законного представника, та дослідженими в судовому засіданні про те, що 19 березня 2007 року, приблизно о 15 годині 20 хвилин, він вийшов з Голосіївського ліцею № 241
м. Києві, після чого дійшов до зупинки і на тролейбусі
поїхав додому. Він вийшов з тролейбусу і зайшов у третій парадний під'їзд
будинку АДРЕСА_4, після чого підійшов до
дверей своєї квартири № 32, розташованої
на першому поверсі. У цей час в під'їзд забігли двоє хлопців. Один з них як
потім з'ясувалося ОСОБА_3 - став попереду від нього, а інший підійшов ззаду до нього і закрив
лівою рукою його рот, після чого сказав
якщо він буде кричати, вони його вб'ють.
При цьому він побачив що хлопець, який
стояв позаду нього, тримав біля його
правого боку в руці, зажатій у кулак
металевий предмет продовгуватої форми,
схожий на ніж. Він сприйняв цей предмет як реальну загрозу своєму життю.
Після цього ОСОБА_3 спитав чи є у нього гроші та мобільний телефон. Далі
ОСОБА_3 вдарив його кулаком у живіт.

після
чого обшукав його кишені і забрав з кишені піджака мобільний телефон
"Нокіа Н-70". Потім хлопець,
що стояв від нього по заду,
штовхнув його руками в спину і сказав,
що якщо він почне кричати або побіжить за ними вони його вб'ють. Після
цього ОСОБА_3 та його співучасник втекли. Вартість мобільного телефону 2200
гривень, у телефоні знаходилась
сім-карта вартістю 35 гривень та флеш-карта.

Суд
першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази потерпілого
ОСОБА_4, оскільки протягом всього
досудового слідства він давав послідовні,
логічні покази щодо фактичних обставин,
за яких відносно нього було вчинено злочин. Крім того ці покази
підтверджуються показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які підтвердили факт
розбійного нападу на ОСОБА_4 та заволодіння мобільним телефоном. Крім цього свідок ОСОБА_7 пояснила, що її син ОСОБА_4 повідомив їй, що нападники погрожували йому вбивством та
приставляли для тіла предмет схожий на ніж

- Свідок
ОСОБА_8 дала покази про те, що 20
березня 2007 року вона побачила у свого брата ОСОБА_2 мобільний телефон
"Нокіа Н-70".

Допитаний
в судовому засідання ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст.
187 та ст. 304 КК України, визнав частково, зокрема те,
що ножем та іншими предметами вони не погрожували.

Дії ОСОБА_2
судом кваліфікуються за ст. ст. 304,
187 ч.2 КК України оскільки своїми умисними діями вчинив втягнення неповнолітнього
у злочинну діяльність та напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із загрозою застосування
насильства, небезпечного для життя чи
здоров'я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Обираючи
вид та міру покарання підсудному ОСОБА_2 суд враховував ступінь тяжкості
вчиненого злочину, дані про особу
ОСОБА_2, який позитивно
характеризується, те, що викрадене майно повернуто потерпілому та
приходить до висновку про те, що при
призначенні йому покарання можливо застосувати вимоги ст. 69
КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ст. 187 ч.2 КК України. Однак врахувавши всі
вищенаведені обставини суд вважає, що
його вицравлення та перевиховання можливе лише за умови ізоляції від
суспільства.

При визначенні остаточного покарання ОСОБА_2
суд керувався правилами ст. 70 ч.1 КК України, визначивши його шляхом поглинання менш
суворого покарання більш суворим.

Враховуючи
те, що ОСОБА_2 вчинив тяжкий злочин
ртосовно неповнолітнього судова колегія вважає,
що апеляція адвоката не підлягає задоволенню.

На
підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України судова колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення а вирок Голосіївського районного
суду м. Києва від 5 вересня 2007 року
стосовно ОСОБА_2 без змін.