Провадження № 11-кп/795/243/2015
Категорія - ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005554, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру, старшого прокурора прокуратури м. Чернігова ОСОБА_8 на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 січня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернігова, громадянки України, з професійно-технічною освітою, незаміжньої, працюючої швачкою (ТК «Стиль»), зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом,

з участю прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:

На ухвалу суду захисником ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Також, просить скасувати ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 грудня 2014 року щодо підготовчого судового засідання, а також ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 грудня 2014 року щодо відводу судді та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурором подано апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння просить ухвалу суду змінити: виключити з резолютивної частини рішення щодо закриття кримінального провадження №0005554 від 12 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України; строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку продовжити до набрання ухвали законної сили.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 січня 2015 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, закрито. Застосовано до останньої примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на неповноту судового розгляду. Апелянт зазначає, що застосований вид примусового заходу медичного характеру із суворим наглядом є безпідставним і до неї слід було б застосувати більш м`який вид. Судом не встановлено, що ОСОБА_7 за своїм психічним станом становить особливу небезпеку для суспільства, внаслідок чого потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду. Судом взято до уваги докази, які характеризували стан її здоров`я на період 21 жовтня 2014 року, тобто, на дату проведення експертизи, і не з`ясовано думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які б могли бути призначені на теперішній час.

З 12 листопада 2014 року і по теперішній час ОСОБА_7 знаходиться та проходить лікування у психіатричному закладі КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» і на даний час стан здоров`я останньої покращився, за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства. Вважає, що, в такому випадку, до ОСОБА_7 не можна застосовувати примусові заходи медичного характеру. На підтвердження даного факту нею на підготовчому засіданні було подане клопотання, в якому вона просила викликати до суду лікаря ОСОБА_12 та витребувати медичну документацію на ОСОБА_7 . Однак, відповідне клопотання судом було неправомірно відхилене. Так як, з`ясування цих обставин мало істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, то такий судовий розгляд є неповним, що є, як вважає апелянт, підставою для скасування судового рішення.

Апелянтом включені до апеляційної скарги заперечення на ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 грудня 2014 року та 31 грудня 2014 року і які вона просить скасувати та призначити новий судовий розгляд. Захисник стверджує, що вищевказані ухвали були винесені із порушенням вимог КПК України. Зокрема, щодо ухвали підготовчого судового засідання від 24 грудня 2014 року, то під час цього засідання вона подавала скарги, згідно ч.2 ст. 303 КПК України, на постанову прокурора про продовження строку досудового слідства від 09 грудня 2014 року, де були порушені строки повідомлення адвоката та ОСОБА_13 про клопотання про продовження строку тримання під вартою та постанову слідчого ОСОБА_14 від 06 листопада 2014 року про проведення процесуальних дій без участі ОСОБА_13 , де були порушені вимоги ч.2 ст. 506 КПК України, так як в даному випадку слідчий не мав законних підстав виносити зазначену постанову, дане процесуальне рішення повинен виносити прокурор або суд.

Ухвалою від 31 грудня 2014 року Новозаводський суд відмовив у задоволенні її заяви про відвід судді ОСОБА_1 , вважає її необґрунтованою, так як в діях головуючого судді вбачається упередженість, який свідомо порушував норми законодавства, зокрема, проігнорував її скарги на вищезазначені постанови прокурора та слідчого та не розглядав їх. Крім того, вона просила викликати до суду свідків, потерпілу, витребувати з психоневрологічної лікарні медичну документацію щодо ОСОБА_13 та викликати для допиту лікаря ОСОБА_12 , однак суд цього не зробив, обмежившись викликом тільки свідків, а не викликавши саму ОСОБА_13 , а відтак відмовив їй у доступі до правосуддя. Викликаючи в судове засідання «особу, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння», як зазначено в ухвалі суду, не розглядаючи ще справу по суті, суддя ОСОБА_1 таким чином визначився із своєю правовою позицією, що її підзахисна вже винувата.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Відповідно до ч.2 ст. 513 КПК України, суд, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру. Однак, судом першої інстанції кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 було закрито та застосовано примусові заходи медичного характеру. Крім того, в порушення вимог ч.2 ст. 374 КПК України, в резолютивній частині ухвали суду не вирішено питання щодо дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

При розгляді провадження судом І інстанції встановлено, що 12 жовтня 2014 року, приблизно о 14-00 год., ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу буд. АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно завдала один удар ножем в область грудної клітини ОСОБА_11 , чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням селезінки, гемоперитонеуму, лівостороннього пневмоторакса, гіполемічного шоку 3 ступеню, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень , небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Згідно висновку (акту) судово-психіатричної експертизи № 637 від 21 жовтня 2014 року встановлено, що у ОСОБА_7 в період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, мав місце розлад психічної діяльності у вигляді параноїдної шизофренії, який позбавляв її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними і за своїм теперішнім психічним станом вона позбавлена здатності правильно сприймати обставини, які мають значення для провадження та давати про них правильні показання, за психічним станом їй показане застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування у психіатричному закладі з суворим наглядом.

Заслухавши доповідача, пояснення

- захисника, яка підтримала подану апеляційну скаргу, просила повністю скасувати ухвалу суду від 15.01.2014 року, якою застосовано щодо ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим режимом в зв`язку з покращенням її стану здоров`я, на даний час вона не становить загрози для суспільства та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Звернула увагу на процесуальні порушення суду при підготовчому судовому засіданні та незаконність ухвали щодо вирішення питання про відвід судді ОСОБА_1 , наполягала на скасуванні винесених по цим питанням ухвал, відповідно, від 24 грудня 2014 року та 31 грудня 2014 року та призначити новий судовий розгляд в суді 1 інстанції, щодо апеляційної скарги прокурора, вважає вимоги в ній слушними;

- законного представника ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, щодо апеляційної скарги прокурора, послався на розсуд суду, вважає, що психічний стан його доньки ОСОБА_7 покращився, про це йому говорила старша його донька, яка часто провідує хвору та із його спілкувань з нею;

- потерпілої, яка категорично проти задоволення вимог захисника, не сумнівається в обґрунтованості висновків судово-психіатричних експертів щодо необхідності застосування примусового лікування у психіатричному закладі саме з суворим наглядом. ОСОБА_7 необхідно вилікуватися остаточно, щоб не повторилися такі її дії відносно інших осіб. Щодо апеляційної скарги прокурора, то посилається на розсуд суду;

- прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу процесуального прокурора та заперечує проти апеляційної скарги захисника, вважаючи рішення суду 1 інстанції щодо застосування примусових заходів медичного характеру із суворим режимом законним та обґрунтованим;

- перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного в ухвалі суспільно-небезпечного діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржують.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 637 від 21 жовтня 2014 року встановлено, у ОСОБА_7 має місце розлад психічної діяльності у вигляді параноїдної шизофренії (F20.00 - за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого вона була позбавлена здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого остання підозрюється, і їй показано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді лікування у психіатричному закладі з суворим наглядом (т.1, а.п.146-152).

З пояснень в судовому засіданні апеляційного суду лікаря КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» ОСОБА_12 , в якості спеціаліста (за клопотанням захисника), вбачається, що ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні в Чернігівській обласній психоневрологічній лікарні шостого відділення. Психічний стан її здоров`я в порівнянні з листопадом 2014 року, на час її прибуття в лікарню, був дещо покращився, однак, з кінця березня місяця 2015 року, навіть на фоні лікування, її психічний стан здоров`я погіршився, вона знову стала чути якісь чужі голоси, психічний стан її не стабільний. Про погіршення стану ОСОБА_7 вона повідомляла старшу сестру останньої, а з їх батьком вона не спілкувалася. Вважає, висновки судово-психіатричних експертів є авторитетними, обґрунтованими, хвора потребує подальшого лікування і в тому режимі, який визначений фахівцями.

Тому, доводи захисника ОСОБА_6 стосовно того, що на даний час стан здоров`я ОСОБА_7 покращився та за своїм психічним станом остання не становить загрози для суспільства, не обґрунтовані.

Крім того, необґрунтованим є також твердження захисника про те, що суд мав можливість застосувати до ОСОБА_7 більш м`який вид примусових заходів медичного характеру, аніж суворий. З вищезазначеного висновку, вбачається, що останній за психічним станом показане застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу саме із суворим наглядом. Даний висновок експерта є доказом психічного стану ОСОБА_7 , оскільки він науково обґрунтований і будь-яких сумнівів у його правильності суд не мав, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушення, на які посилається захисник ОСОБА_6 , зокрема порушення строків вручення їй клопотання про продовження строку тримання під вартою, порушення вимог ст. 506 КПК України при винесенні постанови слідчим ОСОБА_14 від 06 листопада 2014 року про проведення процесуальних дій без участі ОСОБА_13 і які вже не можливо на даному етапі поновити, колегія суддів вважає такими, що не є істотними, оскільки не потягли суттєві ущемлення прав та інтересів учасників процесу.

Ухвала суду від 31 грудня 2014 року, якою Новозаводський суд відмовив у задоволенні її заяви про відвід судді ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а вимоги апелянта щодо її скасування безпідставні та не ґрунтуються на вимогах закону.

Враховуючи висновок експерта, медичну документацію, пояснення лікаря КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» ОСОБА_12 , пояснення потерпілої, обставини даного кримінального провадження, колегія суддів погоджується з рішенням суду 1 інстанції про необхідність в застосуванні до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Щодо закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, то колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо незаконності такого закриття. Відповідно до ч.ч.2,3 та 5 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, в іншому ж випадку (кримінальне правопорушення не було вчинено або вчинено іншою особою, якщо не доведено вчинення саме цією особою суспільно-небезпечного діяння), суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні даних заходів та закриває кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. В разі видужання особи, після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

Вимоги прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, який не був вирішений судом при винесенні ухвали від 15 січня 2015 року безпідставні, оскільки суд, розглянувши клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по суті, задовольнив його, тим самим продовжив тримання її у психіатричному закладі.

Всі аргументи апеляційних скарг судом апеляційної інстанції перевірені та на переконання колегії суддів, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призвели до безумовного скасування ухвали, не вбачається.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м. Чернігова ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з резолютивної частини ухвали вказівку суду про закриття кримінального провадження №0005554 від 12 жовтня 2014 року стосовно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

В решті ухвалу залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4