Справа № 1-893/08
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2008 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Афанасьєвої М.В.

за участю прокурора
:
Коваленко Л.Б.

за участю захисника:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_1
,
ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, українця, громадянина України, уродженця Сумської області, м. Путивіль,
військовозобов’язаного, офіційно не
працюючого, не одруженого, дітей немає, освіта середня технічна, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1
, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_2
, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Дана справа надійшла до Дніпровського районного суду міста Києва з Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві з обвинувальним висновком, затвердженим заступником прокурора Дніпровського району м. Києва.

Підсудний обвинувачується в тому, що 13.08.2008 року, знаходячись біля кафе «КАРАВАН», що розташоване на території ПКіВ «Гідропарк» по Броварському шосе в місті Києві, він, з корисних спонукань, з метою відкритого заволодіння чужого майна, ривком заволодів мобільним телефоном «НОКІА 6080» вартістю 846 гривень, який належить
ОСОБА_3
, після чого
ОСОБА_1
з місця скоєння даного злочину зник, але був затриманий працівниками міліції неподалік від місця скоєння злочину.

В ході судового слідства підсудний
ОСОБА_1
показав, що свою вину визнає повністю, щиро розскаюється у вчиненому. Також пояснив, що
12.08.2008 приблизно о 23.00 годині в ПКіВ „Гідропарк" він зустрівся зі своєю дівчиною Галиною, після чого разом пішли до клубу „Мехіко", де відпочивати приблизно до 05.00 години 13.08.2008 року. Після цього
ОСОБА_4
поїхала додому, а він зустрів свого знайомого, з яким поспілкувався і приблизно о 05 годині 45 хвилин пішов до кафе „Караван". Того дня працював його колишній колега на ім’я
ОСОБА_5
. Зустрівшись з ним, вони вирішили поснідати. Біля входу в кафе „Караван" готували шаурму. Вони підійшли та стали в чергу. Перед ними вже стояли чоловіки. За ними в чергу стали ще троє. Під час приготування шаурми, хлопець, що стояв позаду, як згодом з’ясувалося –
ОСОБА_3
, почав обурюватись, що продавець довго готує шаурму.
ОСОБА_1
зробив тому зауваження. Як такого, конфлікту не було, просто словісна перебранка. Вони взяли з
ОСОБА_5
шаурму, відійшли, зупинились неподалік від входу до кафе, та почали їсти.
ОСОБА_3
в свою чергу, придбавши шаурму, також трохи відійшов та присів на лавку. Коли він з’їв шаурму, піднявся і пішов в сторону станції метро „Гідропарк". Коли
ОСОБА_3
проходив повз нього,
ОСОБА_1
сказав йому: "Ну що, дочекався свою шаурму?" Той почав щось відповідати йому, що саме, вже не пам’ятає. Нахабна поведінка
ОСОБА_3
його образила і він запропонував тому відійти і поговорити.
ОСОБА_3
тримав в руках мобільний телефон „Нокіа 6080" чорного кольору.
ОСОБА_1

забрав в нього з руки цей мобільний телефон, вийняв з нього СІМ-картку, віддав
ОСОБА_3
, оскільки мав намір з ним зустрітися після того, як той протверезвіє, піднявся з лавки та пішов в бік Броварського шосе. По дорозі він чув, як
ОСОБА_3
кликав його, але він не звертав на
ОСОБА_3
ніякої уваги.
ОСОБА_1
чув, як
ОСОБА_3
біг за ним та погрожував знайти його. Під мостом під’їхала машина працівників міліції, яка затримала його та доставили до Дніпровського РУ для з’ясування всіх обставин події. В міліції вилучили мобільний телефон і передали
ОСОБА_3

На підставі ст. 299 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового процесу не оспорюються.

За таких обставин, суд вважає, що винність
ОСОБА_1
у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 186 КК України доведена.

Дії
ОСОБА_1
повинні бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, тому що він вилучив чуже майно в присутності власника, усвідомлюючи вчинення викрадення, тобто вчинив дії, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж).

Призначаючи покарання підсудному
ОСОБА_1
у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом’якшують та обтяжують його покарання.

Обставинами, що пом’якшують покарання, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнав, що підсудний щиро розскаявся у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім цього, при обранні підсудному міри покарання судом враховується те, що
ОСОБА_1
раніше не судимий, його відношення до вчиненого, щире каяття, те, що за місцем проживання, навчання у школі та ліцеї, за місця роботи та військової служби характеризується позитивно, як відповідальна, спокійна, організована людина, використання якої за своїми морально - психологічними якостями бажане на керівних посадах.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати
ОСОБА_1
покарання, не пов’язане з позбавленням волі та ізоляцією від суспільства, та застосувати до
ОСОБА_1
штраф в максимальному розмірі, встановленому санкцією статті 186 ч. 1 КК України.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, ч. 1 ст. 186 КК України, суд, –

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1
,
ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень, 00 копійок.

Запобіжний захід
ОСОБА_1
до набрання вироком законної сили залишити без зміни – підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 15 (п’ятнадцяти) діб з моменту його проголошення.

Суддя: