Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_18,

суддів ОСОБА_19, ОСОБА_20,

за участю прокурора ОСОБА_21,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 08 липня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 21 жовтня 2014 року.

Вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 04 лютого 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, таку, що не має судимості,

засуджено:

за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту;

за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці з конфіскацією всього майна;

за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці з конфіскацією всього майна;

за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна;

за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_1 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і 3 місяці з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено на нього обов'язки згідно з пунктами 2,3,4 ст. 76 КК України.

ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 21 жовтня 2014 року вирок суду щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 змінено.

Уточнено редакцію закону у зв'язку із засудженням ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 358 КК України, та ухвалено рішення вважати його засудженим за ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції закону від 07 квітня 2011 року) до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання у зв'язку із закінченням строків давності.

На підставі ст. 2 Закону України від 08 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році» зі змінами ОСОБА_1 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

В іншій частині цей вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винною в тому, що вона для вчинення шахрайських дій з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_3, зокрема належними їй на праві власності квартирами у м. Херсоні, за встановлених у вироку обставин отримала від ОСОБА_2, який їй незаконно збув завідомо підроблені невстановленою досудовим слідством особою, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження, документи - паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_4 з її власною фотографією і довіреність на право вчиняти будь-які дії щодо майна потерпілої ОСОБА_3, яка проживала в Іспанії та фактично такої довіреності не видавала. Ці документи вона в період із 21 травня по 23 липня 2010 року використовувала для вчинення за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою шахрайських дій стосовно майна потерпілої ОСОБА_3

Зокрема, використовуючи зазначені підроблені документи, представляючись особою, яка діє за дорученням ОСОБА_3, ОСОБА_1 14 травня 2010 року у приватного нотаріуса ОСОБА_5 отримала належним чином завірений дублікат договору від 07 березня 2007 року купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1, який мав силу оригіналу та підтверджував право власності ОСОБА_3 на цю квартиру, вартість якої становила 80 000 доларів США, еквівалентних 634 056 грн.

21 травня 2010 року, ОСОБА_1, діючи за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою та достовірно знаючи, що ця кватира їй на праві власності не належить, уклала з введеним в оману ОСОБА_6, котрий не був обізнаний щодо її злочинних намірів, договір купівлі-продажу зазначеної квартири, посвідчений нотаріусом ОСОБА_7, та отримала від нього цього ж дня 64 404 грн.

28 травня 2010 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_2, що фактично належала на праві власності потерпілій ОСОБА_3, між громадянкою ОСОБА_4, якою з використанням завідомо підроблених документів (паспорта та довіреності ) виступала ОСОБА_1, і введеним нею в оману щодо дійсності укладеної угоди ОСОБА_6, отримавши від останнього у якості оплати 27 894 грн, хоча фактична вартість цієї квартири становила 35 000 доларів США, еквівалентних 278 894 грн.

Отримавши від приватного нотаріуса ОСОБА_8 02 червня 2010 року з використанням підроблених документів дублікат договору від 20 серпня 2004 року купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_3, який мав силу оригіналу і підтверджував право власності на неї ОСОБА_3, ОСОБА_1 за згаданих вище обставин 05 червня 2010 року у шахрайський спосіб продала цю квартиру введеному в оману ОСОБА_9 за 35 000 доларів США, еквівалентних 277 385,5 грн, хоча фактична вартість цієї квартири становила 60 000 доларів США еквівалентних 437 718 грн.

Отримавши з використанням підроблених документів 08 червня 2010 року від приватного нотаріуса ОСОБА_10 дублікат договору від 27 жовтня 2010 року купівлі-продажу будинку № АДРЕСА_4 та 11 червня 2010 року з другої державної нотаріальної контори у м. Херсоні такий же дублікат договору від 29 жовтня 2003 року купівлі-продажу будинку АДРЕСА_5, що належали на праві власності потерпілій ОСОБА_3, ОСОБА_1, увівши в оману ОСОБА_11 щодо законності укладання угод купівлі-продажу цих будинків з прилеглими земельними ділянками загальною вартістю 75 000 доларів США, еквівалентних 593 467,5 грн уклала з нею 17 червня 2010 року попередню угоду про намір укласти на протязі місяця остаточний договір купівлі-продажу цих домоволодінь та отримала від неї у якості завдатку 5 000 доларів США, еквівалентних 39 564,5 грн. Втім свій намір до кінця довести не змогла з причин, які не залежали від її волі, оскільки ОСОБА_11 відмовилась від укладання остаточної угоди через брак коштів.

Зазначені будівлі ОСОБА_1 23 липня 2010 року намагалась незаконно продати ОСОБА_12, але свій намір до кінця довести не змогла з причин, які не залежали від її волі, оскільки була викрита ОСОБА_12, який діяв за згодою із працівниками правоохоронних органів.

Крім того, ОСОБА_1, отримавши у незаконний спосіб з використанням підроблених документів від приватного нотаріуса ОСОБА_13 23 червня 2010 року дублікати договорів купівлі-продажу будинків АДРЕСА_6 загальною вартістю 80 000 доларів США, еквівалентних 632 000 грн., які мали силу оригіналів (обидва від 19 серпня 2004 року) і підтверджували право власності на ці домівки ОСОБА_3, і у майбутньому мала на меті у шахрайський спосіб продати ці будинки іншим особам, тобто готувалась до злочину, втім ці дії довести до кінця не змогла, оскільки 23 липня 2007 року була затримана працівниками міліції.

Цим же вироком ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, було виправдано за недоведеністю його вини.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення апеляційним судом кримінально-процесуального закону, просить ухвалу цього суду скасувати і справу направити на новий апеляційний розгляд.

Зазначає, що прокурором на вирок суду було подано апеляцію з наведенням відповідних обгрунтувань неправильного застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність стосовно ОСОБА_2, якого було виправдано через недоведеність вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, які апеляційний суд належним чином не перевірив, не навів вмотивованих доводів на їх спростування, а тому постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 377 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримку касаційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, з підстав, викладених у ній, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що, не погоджуючись із вироком суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2, ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190 КК України, прокурор подав апеляцію з доповненнями до неї, яка була розглянута апеляційним судом і в частині виправдання за згаданими статтями залишена без задоволення, а вирок в цій частині - без зміни.

Відповідно до ст. 377 КПК України 1960 року в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено суть апеляції та докладні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Апеляційний суд такі вимоги закону належним чином не виконав.

Зокрема, як видно з апеляції прокурора, який брав участь у суді першої інстанції, на обґрунтування необхідності скасування вироку суду щодо ОСОБА_2 він наводив доводи про те, що суд при винесенні рішення щодо того допустив: істотні порушення вимог КПК України; невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи; дав неправильну оцінку доказам у справі, зокрема, показанням свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_12 та ОСОБА_17, а також засудженої ОСОБА_1, які прямо вказували на ОСОБА_2 як на особу, що за попередньою змовою з ОСОБА_1 вчиняла шахрайські дії щодо майна потерпілої ОСОБА_3

Виходячи з цього, прокурор порушував питання про скасування вироку в частині виправдання ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 14 ч. 4 ст. 190 КК України та просив постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_2 винним за цими статтями кримінального закону і призначити відповідне покарання.

Зміст ухвали апеляційного суду вказує на те, що при розгляді цієї справи конкретні доводи апеляції прокурора залишились поза увагою апеляційної інстанції. Апеляційний суд фактично погодився з висновками суду першої інстанції щодо невинуватості ОСОБА_2 через відсутність прямих доказів, навівши такі ж, як і суд першої інстанції, обґрунтування. Разом із тим, поза увагою апеляційного суду залишено те, що показання свідків, на які суд послався в обґрунтування своїх висновків щодо невинуватості ОСОБА_2, стосуються лише окремих обставин, які мали місце за їх участю. Проте показання зазначених свідків у сукупності з показаннями засудженої ОСОБА_1 про активну участь ОСОБА_2 у заволодінні майном потерпілої ОСОБА_3 ґрунтовного спростування не зазнали.

Крім того, поза увагою апеляційного суду залишено те, що відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було пред'явлено обвинувачення у тому, що, вчиняючи дії, спрямовані на незаконне заволодіння у шахрайський спосіб майном потерпілої ОСОБА_3, вони кожного разу діяли за попередньою змовою між собою.

Поза увагою апеляційного суду залишено і те, що виправдовуючи ОСОБА_2 за кожним епізодом шахрайства, суд визнав, що такі дії ОСОБА_1 вчинила за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, не навівши з цього приводу відповідного обґрунтування.

З огляду на це колегія суддів вважає, що ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_2 та у порядку ст. 395 КПК України стосовно ОСОБА_1 необхідно скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Під час цього розгляду апеляційному суду слід, використовуючи за необхідності передбачені законом процесуальні можливості, розглянути з урахуванням доводів касаційної скарги апеляцію прокурора і прийняти законне та обґрунтоване рішення з викладенням в ухвалі мотивів прийняття такого рішення й аналізу доказів.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394 - 396 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ, «Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 21 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_2 і в порядку ст. 395 КПК України щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_19 ОСОБА_18 ОСОБА_20