Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддів:ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 27 листопада 2014 року щодо зазначеної особи,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі як убачається з її змісту, засуджений ОСОБА_4, вказує на неправильне застосування судом кримінального закону та посилаючись, що він вчинив умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, просить судові рішення змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 1 115 КК України на ст. 118 цього Кодексу та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, вироком місцевого суду, залишеним без змін апеляційним судом,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Прийнято рішення щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 року близько 19.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_1 на ґрунті неприязних відносин вступив у словесний конфлікт зі своїм рідним братом ОСОБА_5, який також проживав у цьому будинку. В ході суперечки ОСОБА_4, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його наслідки, з метою умисного вбивства дістав із тумбочки кухонний ніж і цілеспрямовано ударив ОСОБА_5 у грудну клітину. В результаті умисних протиправних дій засудженого потерпілий ОСОБА_5 помер на місці події.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши надані до скарги судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Фактичних обставин кримінального провадження засуджений не оспорює, вони були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України не підлягають.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі (ч. 1 ст. 115 КК України) місцевим судом зроблено на підставі показань свідків, а також даних, що містяться у протоколах слідчих дій та інших матеріалах провадження.

Так, із показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які суд безпосередньо сприймав у судовому засіданні, вбачається, що між братами ОСОБА_4 тривалий час були суперечки, оскільки ОСОБА_5 постійно вживав спиртні напої та був конфліктною людиною. 11 березня 2014 року брати знову посварилися через те, що ОСОБА_5 у стані сильного алкогольного сп'яніння виганяв усіх із дому, чіплявся до доньки та онуки ОСОБА_4 Згодом чоловіки заспокоїлись, та свідки вийшли з будинку, а через деякий час засуджений вийшов із будинку і повідомив, що вбив ОСОБА_5

ОСОБА_4 упродовж судового провадження давав показання, що, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, під час сварки зі своїм братом ОСОБА_5 заподіяв останньому удару ножем у груди, що спричинило його смерть.

Жодних даних, які би ставили під сумнів достовірність зазначених показань свідків, судом не встановлено. Крім того, ці показання не містять розбіжностей щодо викладення характеру розвитку подій та послідовності дій учасників суперечки.

Локалізація та характер ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_5, повністю узгоджується з показаннями засудженого щодо механізму заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Згідно з наведених у вироку даних висновків медико-криміналістичної експертизи від 24 квітня 2014 року № 59-мк заподіяння ОСОБА_5 кухонним ножем, виявленим та вилученим 11 березня 2014 року під час огляду місця події, не виключається. Судово-медичний експерт зазначив, що виявлені на трупі ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли утворитися від заподіяння однократного удару.

Отже, характер заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізація, механізм завдання та застосування знаряддя злочину підтверджують висновок суду про спрямованість умислу ОСОБА_4 на умисне вбивство потерпілого.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визначається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання чи обстановці захисту. При цьому особа має перебувати у стані необхідної оборони.

Посилання ОСОБА_4 на те, що він вбив потерпілого при перевищенні меж необхідної оборони, спростовуються наведеними у вироку доказами.

У зв'язку з цим твердження засудженого про те, що він захищав себе та своїх близьких від нападу потерпілого, а тому був змушений його ударити ножем, суперечить фактичним обставинам провадження, а отже, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_4 з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України немає.

Непереконливими є також твердження засудженого про порушення його права на захист. Як убачається з копій судових рішень, захист інтересів засудженого здійснювався відповідно до положень глави 3 параграфу 3 КПК України захисником - адвокатом ОСОБА_9, який в тому числі оскаржував вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого та його захисника за доводами, аналогічними касаційним, ретельно перевірив їх, дав їм належну оцінку й ухвалив рішення, яке відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до приписів статей 50, 65 КК України суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер (зміст) та обсяг винних дій, усі наявні в матеріалах провадження дані про особу засудженого. Враховуючи пом'якшуючі обставини, ступінь тяжкості вчиненого суспільно небезпечного винного діяння, конкретні обставини його скоєння та наслідки, дані про особу ОСОБА_4, суд дійшов правомірного висновку про можливість призначення покарання в мінімальних межах санкції статті, пов'язаного з ізоляцією від суспільства, мотивовано визнавши його необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність перевірки матеріалів кримінального провадження, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для витребування матеріалів кримінального провадження й задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 27 листопада 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10ОСОБА_11ОСОБА_12