Справа № 462/4235/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/719/14 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2014 року м.Львів
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2010 і 2012 рр. народження, непрацюючого, який зареєстрований по АДРЕСА_1 та проживає по АДРЕСА_2 , не судимого,
за ч.2 ст.286 КК України,
з участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
в с т а н о в и л а :
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 29 вересня 2014 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1077, 49 грн. витрат на лікування ОСОБА_10 , 13091 грн. витрат на поховання та 35000 грн. моральної шкоди.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 08 червня 2014 року.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 15 липня 2013 року о 21 год.40хв., керуючи автомобілем «DAEWOO NEXIA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по проїздній частині дороги вул.Повітряної у м.Львові в напрямку до вул.Шевченка, при проїзді її ділянки в районі перехрестя із вул.Машиністів, порушив вимоги п.п.1.5, 1.10, 2.3 «б», 2.9 «а», 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, що виразилось в тому, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді появи в полі його зору автопоїзда у складі сідлового тягача марки «RENAULT PREMIUM», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та бортового напівпричепа марки «SAMRO SR 334», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був припаркований у правій по ходу руху смузі проїзної частини, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди з дотриманням безпечного бокового інтервалу, що призвело до наїзду автомобіля під його керуванням на задню частину вказаного напівпричепа. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «DAEWOO NEXIA» ОСОБА_10 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, отримав згідно висновку №48 судово-медичної експертизи від 23.08.2013 року тяжкі тілесні ушкодження, від яких 17.07.2013 року в КМК ЛШМД м.Львова наступила його смерть.

Вважаючи рішення суду незаконним, прокурор, який брав участь у суді першої інстанції ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Залізничного районного суду м.Львова від 29.09.2014 року скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 (три) роки. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, п.13 ч.1 ст.67 КК України не врахував ОСОБА_7 таку обтяжуючу обставину як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також суд, незважаючи на те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_10 , не примирився з потерпілим ОСОБА_9 та не відшкодував завдані збитки останньому. При призначенні покарання суд не врахував позицію потерпілого щодо обрання ОСОБА_7 більш суворої міри покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти такої, думку потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції правильно оцінив отримані, у передбаченому КПК України порядку, докази в даному кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, вірно зробив висновок, що вина ОСОБА_7 у вчиненому повністю доведена і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.286 КК України.

Твердження прокурора, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував таку обтяжуючу обставину як вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння не знаходить свого підтвердження. Суд першої інстанції неправильно виключив з мотивувальної частини вироку таку обтяжуючу обставину як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в стані алкогольного сп`яніння не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого і таке твердження у вироку суду першої інстанції є помилковим. Однак, незважаючи на це, формулюючи обвинувачення, визнане судом доведеним, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_7 порушив вимоги п.п. 1.5, 1.10, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.3, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, що він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив злочин.
Покарання призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого; обране з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючий, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання скарг від мешканців не поступало. Також суд першої інстанції врахував, що злочин вчинений з необережності, обставину, яка передувала скоєнню злочину розпивання обвинуваченим та ОСОБА_10 перед поїздкою спиртних напоїв.
Крім того, не підтверджується твердження прокурора, що обвинувачений не примирився з потерпілим ОСОБА_9 та не відшкодував завдані збитки останньому, і при призначенні покарання суд не врахував позицію потерпілого щодо обрання ОСОБА_7 більш суворої міри покарання. Як вбачається з вироку, суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , взяв до уваги думку потерпілого ОСОБА_9 , який повідомив суду, що обвинувачений жодної матеріальної компенсації за скоєне не виплатив, просить суворо покарати обвинуваченого, призначивши максимальне покарання (Т.1 а.с.91).

Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.

Колегія суддів прийшла до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів при перевірці справи не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку та застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 суворішого покарання.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м.Львова від 29 вересня 2014 року по кримінальному провадженню № 0000599 відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:
Судді: