Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4., ОСОБА_5.

при секретарі судового засідання ОСОБА_6.,

за участю прокурора ОСОБА_7.,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 20 травня 2015 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002329 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Ізюма, Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше судимого вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.05.2014 року за ч. 1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18.07.2014 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

засуджено за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року призначено ОСОБА_1 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18 липня 2014 року остаточно призначено ОСОБА_1 покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року вирок суду першої інстанції змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку визнання обставиною, що обтяжує покарання - рецидив злочинів. До призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2014 року покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання, призначене вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року у виді 2 місяців позбавлення волі і за сукупністю злочинів, призначено покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за сукупністю злочинів, частково приєднано покарання за вироком від 29 травня 2014 року у виді позбавлення волі строком на 1 місяць і за сукупністю вироків остаточно ОСОБА_1 призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Виключено з резолютивної частини вироку повторне застосування ст. 71 КК України.

За обставин встановлених судом та детально описаних у вироку, ОСОБА_1 визнано винуватим у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Так ОСОБА_1, 02 червня 2014 року близько 14.00 год. поблизу будинку АДРЕСА_2 підійшов до ОСОБА_2 та застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя та здоров'я останньої, намагався відкрито зірвати з її шиї золоті ланцюжки, загальною вартістю 1096 грн. 93 коп., однак потерпіла вирвалась, після чого ОСОБА_1 схопивши її за волосся, зірвав з вуха сережку вартістю 20 грн. та почав утікати, однак був затриманий перехожими громадянами.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильності кваліфікації дій ОСОБА_1, просить змінити ухвалу апеляційного суду в частині призначення остаточного покарання. Вважає, що апеляційний суд, змінюючи вирок суду першої інстанції помилково до призначеного за вироком від 22 вересня 2014 року покарання приєднав за сукупністю злочинів покарання, призначене вироком від 29 травня 2014 року, так як приєднанню на підставі ч. 4 ст. 70 КК України підлягав вирок від 18 липня 2014 року. Також стверджує, що судом не застосовано положення ч. 1 ст. 71 КК України і до призначеного за сукупністю злочинів покарання не приєднано покарання за вироком від 29 травня 2014 року.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість засудженого ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 186 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_1 в минулому неодноразово засуджувався. Зокрема, вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року за ч. 1 ст. 186 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18 липня 2014 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Злочинні дії, за які ОСОБА_1 засуджено вироком Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2014 року було вчинено 02 червня 2014 року.

За змістом ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за сукупністю злочинів за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті.

Згідно рекомендацій Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Переглядаючи вирок Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2014 року щодо ОСОБА_1 в апеляційному порядку та приймаючи рішення про його зміну в частині призначення покарання, апеляційний суд помилково зазначив про те, що до призначеного за вироком від 22 вересня 2014 року, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднує покарання за вироком від 29 травня 2014 року, оскільки з огляду на вищезазначене, приєднанню відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України підлягало покарання за вироком від 18 липня 2014 року, як і помилково при застосуванні ч. 1 ст. 71 КК України вказаний суд зазначив дату вироку Фрунзенського районного суду м. Харкова - 20 травня 2014 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів касаційної скарги прокурора та необхідність зміни ухвали апеляційного суду в частині призначення остаточного покарання, як про це ставить питання останній у ній.

Керуючись статтями 433 - 436, 441 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1 в частині призначеного покарання - змінити.

До призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2014 року на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднати покарання, призначене вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 18 липня 2014 року - 2 місяці позбавлення волі і за сукупністю злочинів призначити 4 роки 2 місяці позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного за сукупністю злочинів покарання частково приєднати покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 травня 2014 року - 1 місяць позбавлення волі та за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_1 покарання - 4 роки 3 місяці позбавлення волі.

В решті це судове рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5