У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Короткевича М.Є.,

суддів

Таран Т.С. та Гриціва М.І.,

розглянувши в
судовому засіданні в м. Києві 6 березня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на судові рішення щодо нього,

встановила:

вироком
Калінінського районного суду м. Донецька від 31 травня 2005 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше неодноразово судимого, останнього
разу за ч. 4 ст. 140, ч.2 ст.1961 КК України 1960 року до
позбавлення волі строком на 8 років,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на 8 (вісім)
років;

- за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш
суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді
позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди на
користь:

- Донецької обласної дитячої клінічної лікарні 140 (сто сорок) гривень;

- ТзОВ “Байкал” 219 (двісті дев'ятнадцять) гривень 90 копійок.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 20 серпня 2004 року
близько 7-ої години в м. Донецьку в гуртожитку обласної дитячої клінічної
лікарні шляхом обману чергової гуртожитку ОСОБА_2 заволодів трьома газовими
балонами загальною вартістю 219 гривень 90 копійок.

9 листопада 2004 року близько 19-ої години в помешканні своєї співжительки
ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1, через ревнощі затіяв сварку з ОСОБА_4, під час
якої ударами рук, ніг та металевопластиковою трубою у різні частини тіла,
заподіяв умисні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 2 грудня 2005 року вирок
залишено без зміни.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_1 зазначає, що
суд всупереч вимогам кримінально-процесуального закону всебічно та об'єктивно
не дослідив усі обставини справи, не допитав свідка ОСОБА_5 з приводу обставин
отримання ним тілесних ушкоджень, не врахував провокуючу поведінку потерпілого
ОСОБА_4 і тому помилково засудив його за заподіяння умисних тяжких тілесних
ушкоджень з ревнощів. Вважає, що під час бійки він знаходився в стані
необхідної оборони й тому не повинен нести кримінальної відповідальності.
Зазначає про однобічне та необ'єктивне ставлення апеляційного суду до наведених
ним доводів його невинуватості у злочині. Просить постановлені щодо нього
судові рішення скасувати.

Обґрунтованість засудження за ч. 2 ст. 190 КК України у скарзі не
оспорюється.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, висновки суду першої інстанції про
винність засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин,
встановлених судом і викладених у вироку, обґрунтовані, зокрема, показаннями
свідка ОСОБА_6 - очевидцем побиття ОСОБА_1 ОСОБА_4, свідка ОСОБА_3 про сварку
між засудженим та потерпілим, а також про виявлення нею ОСОБА_4 зі слідами
побиття на обличчі, які, за словами ОСОБА_6, йому були завдані ОСОБА_1; даними
висновку судово-медичної експертизи про відповідність між способом
застосованого засудженим насильства й причиною смерті ОСОБА_4 та характером
ушкоджень, виявлених на трупі останнього, їх локалізацією та механізмом
утворення; даним виявлення на місці події та одязі ОСОБА_1 слідів крові, яка за
висновком судово-цитологічної експертизи походить від потерпілого, іншими
доказами, в тому числі показаннями самого засудженого, підтвердженими ним під
час відтворення обстановки та обставин події.

Суд першої інстанції ретельно проаналізував твердження засудженого про його
невинуватість у злочині, в тому числі й про заподіяння тілесних ушкоджень в
межах необхідної оборони, та посилаючись на сукупність зібраних у справі
доказів, обґрунтовано визнав їх безпідставними.

При перегляді справи в порядку апеляційного провадження також були
перевірені викладені в апеляції доводи ОСОБА_1 і на їх спростування в ухвалі
наведені мотиви, що ґрунтуються на матеріалах справи.

Кваліфікація злочинних дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КК України є правильною,
а наведені в скарзі доводи про її помилковість, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Порушень кримінально-процесуального закону, за яких вирок підлягав би зміні
чи скасування, у тому числі й тих, що зазначені в касаційній скарзі та
доповненнях до неї, не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України покарання ОСОБА_1 призначено з
урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчинених ним злочинів, даних про його
особу та обставин, що впливають на покарання.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

відмовити у задоволенні касаційної скарги засудженого ОСОБА_1

Судді:

Короткевич М.Є. Таран
Т.С. Гриців М.І.