АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0005302 за апеляційною скаргою, поданою старшим прокурором прокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого , працюючого з випробувальним терміном монтажником металевих міжкімнатних дверей в ТОВ «Зембудінвест плюс» , не судимого , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за участі:
прокурора - ОСОБА_7
потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисника обвинуваченого - ОСОБА_10
обвинуваченого - ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2014 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді утримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області змінено на особисте зобов`язання, за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши останнього з`являтися за першою вимогою до суду, до набрання вироком законної сили, звільнивши його з під варти в залі суду.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням), - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 З і 86 (три тисячі сто вісімдесят шість) гривень 48 копійок на відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди завданої злочином (кримінальним правопорушенням), а всього 8 186 (вісім тисяч сто вісімдесят шість) гривень 48 копійок.

В іншій частині у задоволенні цивільного позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 393 гривні 12 копійок (висновок експерта № 869 від 14.06.2014 року).
Речові докази у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005302 від 02 липня 2014 року - знищити.

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення при наступних обставинах . Так , 01 травня 2014 року, в приблизний період часу з 17.00 год. до 19.00 год., в м. Києві, по вулиці Харківське шосе, біля будинку № 1. ОСОБА_8 .. ОСОБА_9 та ОСОБА_6 спільно вживали алкогольні напої на капоті автомобіля, яким користується ОСОБА_9 - "BMW-318", реєстраційний номер НОМЕР_1 . Під час вживання алкогольних напоїв. ОСОБА_6 розлив на капот автомобіля слабоалкогольний напій «REVO» що спричинило конфлікт між ОСОБА_6 ,, з однієї сторони, та між ОСОБА_9 , і ОСОБА_8 , з другої сторони. Всі вказані особи вирішили проїхати до місця проживання ОСОБА_6 , тобто до будинку АДРЕСА_2 , щоб останній міг взяти вдома грошові кошти з метою помити на автомийці автомобіль BMW-318, на який він розлив напій,
З цією метою ОСОБА_9 ,, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на автомобілі BMW- 318. р.н. НОМЕР_1 . під керуванням ОСОБА_11 , проїхали до будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , перебуваючи всі троє в стані алкогольного сп`яніння, пройшли у двір вказаного будинку. В цей час у ОСОБА_6 на грунті злості та виниклих неприязних відносин зі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, приблизно о 19.00 год. 01.05.2014 року, ОСОБА_6 , під приводом взяття грошових коштів за місцем проживання, з метою підшукування знаряддя заподіяння тілесних ушкоджень, зайшов у квартиру АДРЕСА_3 , а ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишилися чекати його у дворі біля вказаного будинку. В цей час на кухні вказаної квартири ОСОБА_6 взяв кухонний ніж, з яким одразу вийшов у двір будинку, де його очікували ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та наслідки своїх дій у вигляді можливості спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілим і бажаючи настання таких наслідків, підійшов до ОСОБА_9 та, утримуючи кухонний ніж в руці, умисно заподіяв два удари ножем ОСОБА_9 в область живота та в область правої сідничної ділянки, після чого заподіяв ОСОБА_8 , який стояв поряд, два удари цим же ножем в область живота, спричинивши своїми умисними злочинними діями обом потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта № 960/Е від 27.05.2014 - 26.06.2014, на момент звернення за медичною допомогою 01.05.2014 о 19.34 год., у ОСОБА_9 мали місце наступні тілесні ушкодження: а) проникаюче колото-різане поранення живота - рана на передній черевній стінці справа по середнє-ключичній лінії, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини черевної стінки, проникає у черевну порожнину з наскрізними пораненнями тонкої кишки (шість), пораненням брижейки тонкої кишки та великого сальника, явищами внутрішньочеревної кровотечі (наявність в черевній порожнині до 500 мл. крові зі згортками); б) колото-різана рана правої сідничної ділянки. Зазначене тілесне ушкодження у п. а) за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя). Вказане тілесне ушкодження в п. б) за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчить про те, що вони утворились внаслідок двох травматичних дій гострого(их) предмету(ів), якому притаманні колюче-ріжучі та ріжучі властивості (по типу клинка ножа), за давністю можуть відповідати терміну 01.05.2014 та були заподіяні за короткий проміжок часу.
Згідно висновку експерта № 961/Е від 27.05.2014 - 26.06.2014, на момент звернення за медичною допомогою 01.05.2014 о 19.35 год., у ОСОБА_8 мали місце наступні тілесні ушкодження: а) проникаюче колото-різане поранення живота - рана на передній черевній стінці по серединній лінії, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні досередини, спереду назад, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини черевної стінки, проникає у черевну порожнину з ушкодженням лівої долі печінки (наскрізним), голівки підшлункової залози, явищами внутрішньочеревної кровотечі (наявність в черевній порожнині до 1.2 л. крові зі згортками); б) непроникаюче колото-різане поранення живота - рана на передній черевній стінці справа від серединної лінії у епігастрії, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні досередини, що сліпо закінчується в підшкірно-жировій клітковині. Зазначене тілесне ушкодження у п. а) за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя). Вказане тілесне ушкодження в н. б) за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я па строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчить про те, що вони утворились внаслідок двох травматичних дій гострого(их) предмету(ів), якому притаманні колюче-ріжучі та ріжучі властивості (по типу клинка ножа), за давністю можуть відповідати терміну 01.05.2014 та були заподіяні за короткий проміжок часу.

Не погодившись із ухваленим щодо ОСОБА_6 вироком суду, старшим прокурором прокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_5 була подана апеляційна скарга. Старший прокурор прокуратури Дніпровського району м.Києва просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок мякості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 8 років позбавлення волі. Виключити обставини , що пом`якшують покарання ОСОБА_6 щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд, звільнивши ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України від відбування покарання з випробуванням, тобто застосувавши ст.75 КК України, взагалі не врахував особу ОСОБА_6 , обставини вчинення ним злочину та наслідки, які наступили в результаті вчиненого злочину. Судом безпідставно застосовано до ОСОБА_6 ст.75 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням, а також безпідставно в порушення вимог ч.1 п.1,5 ст.66 КК України визнано обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин. Вказаним судом порушено вимоги ч.1 п.2 ст.413 КПК України, а саме неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме суд застосував закон, який не підлягає застосуванню. Судом не враховано те, що злочин є тяжким відповідно до ч.4 ст.12 КК України. Також не враховано й обставини вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Також, не враховано особу винного, а саме те, що він не працював . Не враховано те, що конфлікт між потерпілим та ОСОБА_6 виник після вживання на протязі тривалого часу спиртних напоїв, злочин вчинено у стані алкогольного спяніння, на грунті пияцтва. До того ж не враховано, що дане правопорушення посягає на життя та здоров`я людини, що охороняється Конституцією України та є одним з природних невідчужуваних прав людини. Вирок є явно несправедливим через мякість . Таким чином , на думку прокурора , вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості .

На апеляційну скаргу прокурора від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 подані заперечення в яких він просить в задоволенні апеляційної скарги прокурора на вирок Дніпровського районн6ого суду міста Києва від 16.12.2014 року стосовно ОСОБА_6 за ст. 121 ч.1 КК України відмовити , а вирок суду першої інстанції залишити без змін . Вказує , що суд застосовуючи положення ст. 75 КК України врахував тяжкість злочину , тобто характер діяння і спосіб його вчинення , мотиви , стадії , а також обставини , що характеризували особу винного , зокрема враховані такі чинники як поведінка засудженого до його вчинення в побуті та за місцем роботи , вік , стан здоров`я , відсутність судимостей , щире каяття . Усі ці обставини істотно знижують ступінь небезпечності винної особи , тому у суда були всі підстави для звільнення засудженого від відбування покарання в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього судом обовязків . Як видно з матеріалів справи , скоєне діяння суспільно небезпечних наслідків не спричинило , з моменту затримання ОСОБА_6 давав свідчення , не заперечував факту нанесення ударів ножем потерпілим , тобто активно сприяв розкриттю скоєного злочину .
Іншими учасниками судового провадження , які мають право подати апеляційну скаргу , вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувався .

Заслухавши суддю доповідача , прокурора , який у повному обсязі підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні та просив її задовольнити , ставлення до апеляції прокурора потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які висловили аналогічну думку підтримуючи апеляцію прокурора і наполягали на позбавленні волі обвинуваченого , думку захисника та обвинуваченого ОСОБА_6 , які не підтримали апеляційну скаргу прокурора і просили залишити її без задоволення , а вирок суду першої інстанції без змін , дослідивши дані що характеризують особу обвинуваченого , заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого , перевіривши матеріали судового провадження , обговоривши доводи апеляції , колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою , що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного .

Так , висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 за обставин встановлених судом та послідовність викладених и вироку , відповідають фактичним обставинам кримінального провадження , підтверджуються зібраними , перевіреними та оціненими судом першої інстанції доказами які не заперечуються сторонами кримінального провадження , а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються .

На підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення , доведеності винуватості , протиправні дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ст. 121 ч.1 КК України , як умисне тяжке тілесне ушкодження , тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння і дана кваліфікація також не оспорюється сторонами судового провадження і колегія суддів апеляційного суду вважає її правильною .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону , які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині , перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено .

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону в частині неправильного звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України , та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості , а також безпідставного визнання обставинами що пом`якшують покарання - щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин , колегія суддів вважає їх обґрунтованими виходячи з наступного .

Згідно ст. 65 КК України , суд призначає покарання у межах , встановлених санкцією статті особливої частини КК України , що передбачає відповідальність за вчинений злочин , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину , особу винного , та обставини , що пом`якшують та обтяжують покарання . Особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Разом з тим , призначаючи засудженому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України , суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України . Обґрунтовуючи висновок про звільнення від основного покарання з іспитовим строком , суд першої інстанції послався на те , що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та неодноразово, в ході судового розгляду, просив вибачення у потерпілих, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що свідчить про те , що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини. При цьому , не обґрунтувавши , визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 щире каяття , вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Проте , поза увагою суду при вирішенні зазначеного питання було залишено те , що суд мав належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини , які мають значення для справи . Зокрема , суд при призначенні покарання не врахував , що ОСОБА_6 скоїв злочин який посягає на здоров`я потерпілих , причинивши їм умисно тяжкі тілесні ушкодження , які були небезпечними для життя потерпілих в момент їх заподіяння . Крім інших ціннісних об`єктів , відповідно до ст. 3 Конституції України здоров`я людини визнається найвищою соціальною цінністю в державі і , відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення відноситься до тяжких . Не дивлячись на це , суд першої інстанції формально врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину .

На думку колегії суддів , суд першої інстанції безпідставно визнав щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого . Так , як достатньо вбачається з матеріалів кримінального провадження журналу судового засідання, після оголошення обвинувального акту та роз`яснення суті обвинувачення , обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав частково , що характеризує суб`єктивне його ставлення до вчиненого злочину і не свідчить про визнання своєї провини . Крім того , взагалі не мотивовано на підставі чого суд дійшов висновку визнаючи вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин які б обумовили вчинення ним злочину , при цьому не встановивши наявність зв`язку між цими обставинами і вчиненим злочином , що є обов`язковим при визнанні і відповідно відсутність такого зв`язку виключає визнання даних обставин такими , що пом`якшують покарання . Таким чином , вказані обставини на думку колегії суддів повинні бути виключені з мотивувальної частини вироку як обставини , що помякшують покарання ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене колегія суддів вважає , що обставин , які б давали підстави для застосування ст. 75 КК України ОСОБА_6 не має , відповідно призначаючи покарання згідно ст. 65 КК України , враховуючи ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину який є тяжким відносно двох потерпілих з урахуванням вищенаведених доводів , особу винного , який раніше не судимий , має постійне місце проживання , з 19 січня 2015 року працює з випробувальним терміном строком на два місяці монтажником металевих міжкімнатних дверей в ТОВ «Зембудінвест плюс» , не одружений , дітей не має , характеризується задовільно , обставину , яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину . Згідно ст.67 КК України обставиною , що обтяжує покарання визнано вчинення кримінального правопорушення особою , що перебуває у стані алкогольного спяніння , а також враховуючи думку потерпілих щодо призначення покарання , які наполягали на призначенні покарання без застосування іспитового строку , колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про призначення покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі , яке слід відбувати реально .

Визначаючи розмір покарання у виді позбавлення волі , виходячи з вищенаведених підстав на думку колегії суддів , його слід призначити в межах санкції , передбаченої ч.1 ст. 121 КК України але ближче до нижньої межі санкції. Відповідно доводи апеляції прокурора в частині збільшення розміру покарання у виді позбавлення волі до максимального розміру передбаченого санкцією ч.1 ст. 121 КК України - 08 років позбавлення волі з урахуванням вищенаведених мотивів , колегія суддів находить безпідставними , тому апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404,405,407,420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу старшого прокурорапрокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_5 задовольнити частково .

Виключити з мотивувальної частини вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2014 року обставини які пом`якшують покарання щире каяття та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин .

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2014 року щодо ОСОБА_6 за ст. 121 ч.1 КК України в частині призначеного покарання , - скасувати .

Призначити ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ст. 121 ч.1 КК України у вчиненні якого він визнаний винуватим , - у виді 06 ( шести ) років позбавлення волі .

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 26 лютого 2015 року .

Відповідно до вимог ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього увязнення з 03 травня 2014 року по 16 грудня 2014 року .

ОСОБА_6 взяти під варту в залі Апеляційного суду міста Києва з часу оголошення .

В іншій частині вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін .

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції , а засудженим який тримається під вартою , - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку .

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Так , як достатньо вбачається з матеріалів кримінального провадження журналу судового засідання , після оголошення обвинувального акту та роз`яснення суті обвинувачення , обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав частково , що характеризує суб`єктивне його ставлення до вчиненого злочину і не свідчить про визнання своєї провини . Взагалі не мотивовано на підставі чого суд дійшов висновку визнаючи вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин якіб обумовили вчинення ним злочину . не встановивши наявність зв`язку між цими обставинами і вчиненим злочином , що є обов`язковим при визнанні і відповідно відсутність такого зв`виключає визнання даних обставин такими , що пом`якшують покарання . Таким чином , вказані обставини на думку колегії суддів повинні бути виключині з мотирвувальтної частини вироку як обставини , що помякшують покарання ОСОБА_6

і необґрунтовано призначив основне покарання із застосуванням ст. 75 КК України .

Враховуючи наведене колегія суддів вважає , що обставин , які б давали підстави для застосування ст. 75 КК України ОСОБА_12 не має , відповідно призначаючи покарання згідно ст. 65 КК України , враховуючи ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_13 злочину з урахуванням вищенаведених доводів і який є тяжким , особу винного , який одружений , має двох неповнолітніх дітей відносно яких він не позбавлений батьківських прав , має постійне місце проживання та роботи де характеризується позитивно , його стан здоров`я , що знайшло своє документальне підтвердження матеріалами кримінальної справи , відсутність обставин , які обтяжують покарання згідно ст.. 67 КК України та відсутність обставин , які пом`якшують покарання відповідно до ст.. 66 КК України , колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про призначення покарання ОСОБА_12 у виді позбавлення волі , яке слід відбувати реально . Визначаючи розмір основного покараня у виді позбавлення волі , виходячи з вищенаведених підстав щодо особи винного та відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин його слід призначити в межах санкції , передбаченої ч.2 ст. 368 КК України але ближче до нижньої межі санкції.

Виходячи з правової конструкції санкції ч.2 ст. 368 КК України та враховуючи , що ОСОБА_12 скоїв тяжкий корисливий злочин пов`язаний з своїм службовим становищем , покарання повинно бути призначене з конфіскацією всього його майна яке є його власністю , а також позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій , на думку колегії суддів , строком на 03 ( три ) роки . Відповідно до вимог ст. 54 КК України , засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа , яка має військове звання , ранг , чин , або кваліфікаційний клас , може бути позбавлена за вироком суду цього звання , рангу , чину або кваліфікаційного класу . Цей злочин ОСОБА_12 вчинив при виконанні ним своїх службових обов`язків і мав 11 ранг державного службовця , який на думку колегії суддів його необхідно позбавити .

Доводи апеляції прокурора в частині збільшення розміру покарання у виді позбавлення волі до 7 років з урахуванням вищенаведених мотивів , колегія суддів находить безпідставними , тому апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню .

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом
Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та неодноразово, в ході судового розгляду, просив вибачення у потерпілих, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, ідо також свідчить про те. що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину у стані сп`яніння.
Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, однак знаходиться на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом шизотиповий розлад, має постійне місце реєстрації, позитивні характеристики за місцем проживання, надані усіма свідками, без виключення, у судовому засіданні виключно з позитивного боку характеристики обвинуваченому, відсутність зв`язків з антигромадськими елементами, раніше не судимий; позицію потерпілих, які не наполягали на призначені суворого покарання останньому, те, що потерпілі, як і обвинувачений перебували в стані алкогольного сп`яніння; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали та вважає, за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 121 КК України зі звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа ст. 76 КК України.
Про можливість належної соціалізації особи та допустиму репутацію свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (невстнновленість зловживання наркотичними засобами), характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суд) прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.
Суд переконаний, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання с достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
При вирішенні цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення 3 186 гривень 48 копійок матеріальної шкоди та 50 000 гривень моральної, які були завдані кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
Цивільний позивач, у судовому засіданні, позов підтримав просив задовольнити, наголосивши на тому, що матеріальна шкода полягає у витратах пов`язаних з лікуванням, моральна у пережитих стражданнях.
У судовому засіданні цивільний відповідач зазначив суду, що готовий відшкодувати матеріальну шкоду завдану його діями цивільному позивачеві у повному обсязі, а моральну шкоду просив суд стягнути на розсуд суду у межах його вини.
Захисник зауважив у ході судового розгляду, що вважає завдану матеріальну шкоду обгрунтованою. щодо моральної шкоди, то просив суду стягнути останню виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у межах вини обвинуваченого.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової га/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.
Частиною 1 статті 1166 ЦК України регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У даному випадку, судом визнано доведеним, що в наслідок дій ОСОБА_6 потерпілому було завдано тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до втрати працездатності та вартісного лікування.
Разом з тим. відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так. частиною першою статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Таким, чином, з урахуванням позиції обвинуваченого щодо повного визнання суми завданої матеріальної шкоди, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3 186 грн. 48 коп. підлягають задоволенню.
Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступень вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує па пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.
В судовому засіданні судом встановлено та не оспорюється учасниками процесу, що потерпілому/цивільному позивачу було завдано моральну (немайнову) шкоду.
У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
За таких обставин суд. враховуючи думку учасників процес)' в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином). визначає розмір такої шкоди з урахуванням характер) та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого/цивільного позивача 5 000 гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 177. 178 КПК України, слід зміни ти на особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-374, 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу старшого прокурорапрокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_5 ….
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2014 року щодо ОСОБА_6 за ст. 121 ч.1 КК України …..
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_1

Справа № 11-кп/796/403/2015
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_14
Доповідач ОСОБА_1