АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/780/14-к Номер провадження 11-кп/786/125/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ст.128 Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілих ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000639 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та представника потерпілих ОСОБА_13 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 03.12.2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_11 засуджений:

· за ст. 128 КК України на два роки обмеження волі;
· за ч.1 ст. 126 КК України до покарання у виді ста годин громадських робіт.
На підставі ч.1ст.70, ст.72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді двох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Частково задоволено цивільні позови ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .. Стягнуто з ОСОБА_11 : - на користь ОСОБА_10 3303 грн. витрат на лікування в третій міській лікарні м. Кременчука за період з 10 по 28.05.2013 року і 5000 грн. моральної шкоди; - на користь ОСОБА_14 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги ОСОБА_10 в частині відшкодування коштів на лікування за період з 29.05.2014 року залишено без розгляду
В апеляційній скарзі обвинувачений прохає вирок суду скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що в його діях містяться ознаки необхідної оборони від протиправного посягання з боку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та просить закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.. На обґрунтування своїх апеляційних вимог просить повторно дослідити показання потерпілих та свідків, а також висновки додаткових експертиз.

Представник потерпілих ОСОБА_13 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 прохає вирок суду скасувати у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та у зв`язку із призначенням засудженому покарання, яке явно не відповідає тяжкості вчиненого та особі засудженого. Вважає, що законність вироку може бути перевірена шляхом дослідження наявних в справі письмових доказів, а також аудіо запису судового процесу. Просить постановити новий вирок яким визнати ОСОБА_11 винним за ч.1 ст.122, ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст.122 України у виді двох років шести місяців позбавлення волі, за ч.1 ст. 125 КК України покарання у виді виправних робіт строком на один рік, остаточно призначити покарання у виді двох років дев`яти місяців позбавлення волі. Просить стягнути з ОСОБА_11 : - на користь потерпілих понесені процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень; - на користь ОСОБА_10 5529,83 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди; - на користь ОСОБА_9 10 000 грн. моральної шкоди.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

Згідно вироку суду, ОСОБА_11 визнаний винним та засуджений за кримінальні правопорушення, вчинені за таких обставин.
10.05.2013 року близько 07-00 годин на базарній площі, розташованій в селищі Козельщина по вулиці Червоноармійській, де здійснювали торгову діяльність ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , між останніми виникла сварка за можливість проїхати до свого торгового місця. ОСОБА_11 попросив ОСОБА_9 прибрати ящики з птицею, якою вона торгувала і надати йому можливість зайняти своє місце. Отримавши відмову, ОСОБА_11 став пересувати ящики, які заважали йому проїхати на своє торгове місце і перекинув один з них, з якого випали кури. Це обурило ОСОБА_9 , яка почала сваритися на ОСОБА_11 , порвала на ньому футболку та подряпала шию. У відповідь ОСОБА_11 намагаючись зупини протиправні дії проти себе, наніс удар рукою по голові ОСОБА_9 . Побачивши це, батько ОСОБА_9 ОСОБА_10 , який допомагав доньці здійснювати торгівлю, почав лаятись на ОСОБА_11 і відтісняти його у бік від торгового місця. ОСОБА_11 , відходячи від ОСОБА_10 наніс останньому удар кулаком правої руки в область голови, від чого утворилось тілесне ушкодження у вигляді синця в правій завушній ділянці голови. Від удару ОСОБА_10 упав на асфальтне покриття і вдарився головою об асфальт, внаслідок чого отримав тілесне ушкодження у вигляді гематоми потиличної ділянки справа, крововиливу в м`які мозкові оболонки в лобно-тім`яно-скроневій області зліва, які в своїй сукупності за ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги обвинуваченого та їх заперечення проти апеляційної скарги представника потерпілих; представника потерпілих ОСОБА_8 на підтримання доводів своєї апеляції та її заперечення проти апеляції обвинуваченого; потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підтримання апеляційної скарги свого представника та їх заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченого; прокурора ОСОБА_6 яка не вбачає підстав для задоволення поданих апеляцій; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг колегія суддів прийшла до таких висновків.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_11 у скоєнні інкримінованих йому злочинів ґрунтуються на належним чином досліджених і перевірених доказах, а доводи апеляції обвинуваченого про те, що він перебував в стані необхідної оборони від протиправного посягання з боку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та щодо відсутності в його діях складу інкримінованих злочинів є аналогічними тим, що вже перевірялись і не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Зокрема, визнаючи доведеною вину ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, суд послався на показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

При цьому, перевіряючи доводи обвинуваченого щодо неправдивості їх показань, суд прийшов до висновку, що показання цих осіб в цілому узгоджуються з показаннями інших свідків, а також із сукупністю доказів по справі. Хоча протягом тривалого розгляду справи потерпілі дещо в деталях змінювали свої показання, однак колегія суддів вважає, що показання цих осіб в цілому узгоджуються як між собою, так і, частково, з показаннями обвинуваченого, свідків, а також із сукупністю доказів по справі.

Спростовуючи твердження обвинуваченого, суд послався на те, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підтвердили факт сварки на ринку між обвинуваченим та потерпілими з приводу проїзду обвинуваченого на його торгове місце. При цьому, показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 в частині тверджень про не нанесення обвинуваченим ударів потерпілим суд оцінив критично, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілих та висновками судово-медичних експертиз, які суд вважає належними та достовірними.

Зокрема, в цій частині показання вище зазначених свідків спростовуються висновками: - судово-медичної експертизи № 549 від 13.05.2013 року при огляді ОСОБА_9 виявлено в скроневій ділянці зліва припухання м`яких тканин без зміни кольору шкіри, будь-яких тілесних ушкоджень характерних для боротьби чи самооборони,при судово-медичній експертизі ОСОБА_9 не виявлено ; - судово-медичних експертиз № 1534 від 11.12.2013, № 694 від 11.06.2013 року та № 463 від 06.05.2014 року у потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця на правій завушній ділянці, який утворився від дії тупого предмету, більш вірогідніше при ударі рукою сторонньої людини, після отримання пошкодження в вище зазначеній ділянці потерпілий отримав прискорення внаслідок чого упав з висоти власного росту та отримав тілесне ушкодження у вигляді гематоми потиличної ділянки справа, а також крововилив в м`які мозкові оболонки в лобно-тім`яно-скроневу області зліва. По ступеню тяжкості тілесні ушкодження у своїй сукупності віднесено до середньої тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоров`я. У ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень характерних для боротьби чи самооборони не виявлено.

Ні обвинувачений, ні потерпілі, не свідки не заперечують, що в конфлікті приймало участь лише троє обвинувачений та двоє потерпілих. За таких умов, спричинення будь-кому з них в ході цього конфлікту тілесних ушкоджень сторонніми особами виключається. Натомість, доводи сторони захисту, що нібито ніхто із свідків не бачив нанесення ударів обвинуваченим є неспроможним, оскільки об`єктивно спростовуються показаннями потерпілих та висновками судово-медичних експертиз потерпілих.

Хоча з показань свідків вбачається, що ініціатором сварки фактично була вагітна потерпіла ОСОБА_9 , однак об`єктивних даних про те, що її дії та дії її батька-потерпілого ОСОБА_10 були суспільно небезпечними, посягали на охоронювані законом права та інтереси ОСОБА_11 , а також те, що останній перебував в стані необхідної оборони від таких посягань суду не надано. Натомість, показання обвинуваченого та свідків які стверджували, що потерпіла ОСОБА_9 нанесла обвинуваченому тілесні ушкодження, а потерпілий ОСОБА_10 намагався вчинити бійку - об`єктивно нічим не підтверджуються. За таких обставин, твердження обвинуваченого про перебування в стані необхідної оборони є неспроможними, про що вірно зазначив суд у своєму вироку.

Неспроможним є також припущення обвинуваченого щодо отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 під час епілептичного нападу.

Так, допитаний в судах першої та апеляційної інстанцій судово-медичний експерт ОСОБА_20 пояснив, що епілепсія не може виникнути раптово. В той же час, в анамнезі ОСОБА_10 відсутні дані про те, що до подій 10.05.2013 року він страждав на епілепсію. Натомість, згідно даних які містяться в дослідженій експертом медичній документації, зокрема з висновку МРТ від 12.05.2013 року вбачаються саме наслідки забою мозку ОСОБА_10 та відсутні об`єктивні дані щодо перенесення потерпілим епілептичного нападу. При цьому експерт підтвердив свої висновки про те, що синець в правій завушній ділянці потерпілого утворився не під час падіння, а від дії тупого предмету, вірогідніше при ударі рукою сторонньої людини в той час коли потерпілий перебував у вертикальному або близькому до нього положенні, а після отримання пошкодження у вказаній ділянці потерпілий отримав прискорення внаслідок чого упав з висоти власного росту та отримав тілесне ушкодження у вигляді гематоми потиличної ділянки справа, а також крововилив в м`які мозкові оболонки в лобно-тім`яно-скроневу область зліва. Всі тілесні ушкодження в своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості, як такі що викликали довготривалий розлад здоров`я.

Спростовуючи доводи захисника про те, що синець міг утворитися від падіння експерт зазначив, що якби синець утворився від падіння він був би на вушній раковині, а не на завушній ділянці. Утворення синця в завушній ділянці можливе тільки від удару, імовірно рукою. При цьому експерт заявив, що він особисто 11.06.2013 року оглядав потерпілого, бачив та описав синець зелено-жовтого кольору. Однак, на той час йому не була надана історія хвороби потерпілого, а тому експерт у своєму висновку № 694 від 11.06.2013 року послався на цю обставину та зазначив, що визначити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 не представилося можливим.

При виконанні експертизи № 1534 від 11.12.2013 року він послався на об`єктивні дані, які він зафіксував у висновку № 694 від 11.06.2013 року , а також дані медичної документації наданою слідчим: історії хвороби, довідку з травмпункту, амбулаторні карти.

Перевіривши зміст висновків судово-медичних експертиз, колегія суддів вважає слушними доводи захисника ст.102 КПК України про те, що в них не зазначено які методи, застосовані експертом у дослідженні.

В той же час, з урахуванням змісту пояснень судово-медичного експерта щодо використання ним у своїх висновках результатів проведених досліджень під час лікування потерпілого та висновків спеціалістів, які знаходяться в наданих експерту історіях хвороб, а також посилання експерта на те, що при проведені він експертизи не послався на використану ним методичну літературу лише через великий обсяг такої літератури колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника щодо визнання вище зазначених висновків судово-медичних експертиз недопустими доказами по справі.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого є неспроможними, а висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень є правильними.

Так, встановивши, що ОСОБА_11 умисно завдав потерпілій ОСОБА_9 удар, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.126 КК України. А виходячи з того, що умислом ОСОБА_11 не охоплювалось заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_11 за ст.128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

З вище наведених підстав колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги представника потерпілих щодо наявності в діях обвинуваченого складу більш тяжких кримінальних правопорушень. Крім того, такі апеляційні вимоги суперечать вимогам ст.337 КПК України за змістом якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне становище.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за результатами досудового розслідування ОСОБА_11 висунуте обвинувачення за ч.1 ст.126, ст.128 КК України. Під час судового розслідування прокурор цього обвинувачення не змінював. За таких обставин, вимоги щодо перекваліфікації дій обвинуваченого на ч.1 ст.125 КК України та ч.1 ст.122 КК України не ґрунтуються на вимогах Закону.

Призначаючи ОСОБА_11 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особу винного, який позитивно характеризується, раніше не притягувався кримінальної відповідальності. Також суд врахував віктимну поведінку потерпілої ОСОБА_9 .. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав вчинення злочину вперше, а обставинами, що його обтяжують вчинення злочину щодо особи похилого віку та щодо жінки, яка перебувала у стані вагітності. Належним чином обґрунтувавши своє рішення, суд призначив покарання за кожен злочин окремо та за сукупністю злочинів. На думку колегії суддів, призначене судом покарання є необхідним та достатнім для виправлення винного та попередження нових злочинів. Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання та прийнятим рішенням про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Оскільки вирок суду в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням належним чином обґрунтований та відповідає вимогам ст.ст.65,75 КК України підстав для його зміни чи скасування в цій частині не вбачається.

За таких обставин, апеляційні вимоги представника потерпілих щодо призначення обвинуваченому більш суворого покарання до задоволення не підлягають.

За змістом ст.129 КПК України, при ухваленні обвинувального вироку, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Залишення позову без розгляду передбачене тільки разі виправдання обвинуваченого, а також випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу.

З урахуванням вище наведеного, доводи представника потерпілих щодо безпідставного залишення частини позовних вимог без розгляду є слушними. В той же час, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості постановити своє рішення щодо залишених судом першої інстанції без розгляду позовних вимог потерпілих щодо стягнення з обвинуваченого витрат по оплаті послуг представника потерпілих та відшкодування коштів за лікування ОСОБА_10 за період з 25.09.2014 року. Однак, ця обставина не позбавляє потерпілих звернутися до суду з позовом в цивільному порядку (щодо коштів на лікування). Процесуальні витрати (на правову допомогу) можуть бути стягнуті за заявою зацікавленої сторони в порядку виконання вироку.

Оскільки вирок суду в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення на користь кожного ж потерпілих моральної шкоди належним чином обґрунтований, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог представника потерпілих щодо постановлення з цього приводу нового рішення. В той же час, в порядку ст.404 КПК України, резолютивна частина вироку підлягає уточненню, оскільки стягнувши кошти на користь потерпілої, суд помилково зазначив її прізвище, як « ОСОБА_21 », а не « ОСОБА_22 ».

Також уточненню, в порядку ст.404 КПК України, підлягає і вступна частина вироку, в якій суд помилково зазначив, що обвинувачений є уродженцем та жителем Козельщинського, а не Полтавського району Полтавської області.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404,407,418 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та представника потерпілих ОСОБА_13 залишити без задоволення.

В порядку ст.404 КПК України вирок змінити.

У вступній частині вироку уточнити, що ОСОБА_11 є уродженцем та жителем АДРЕСА_1 .

В резолютивній частині вироку уточнити, що з ОСОБА_11 стягнуто 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди на користь « ОСОБА_9 », а не на користь ОСОБА_23 » ОСОБА_24 .

В іншій частині вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 03.12.2014 року стосовно ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_25 ОСОБА_26 ОСОБА_27