Справа №489/1374/15-к 02.06.2015 02.06.2015 02.06.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
02 червня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаїв, одруженого, має дитину 2011 року народження, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_7 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, застосувавши ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь: потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 1371 грн. 74 коп.; ГУ ДКСУ в Миколаївській області витрати на проведення експертизи в сумі 245 грн. 70 коп.

_________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/358/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що вчинив злочин у зв`язку з тяжким матеріальним станом, а гроші отримані від злочину використав на придбання продуктів харчування для сім`ї та одягу для дитини.

Зазначає, що свою провину визнав повністю і розкаявся у вчиненому, працює не офіційно, у нього на утримані знаходиться малолітня дитина та дружина.

Стверджує, що під час досудового слідства намагався повернути гроші за вкрадений золотий перстень, однак мати потерпілого забажала значно більшу суму.

Також не погоджується з висновком суду про те, що він зловживає спиртними напоями.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 09.12.2014 р. в період часу з 10 по 11 годину, обвинувачений ОСОБА_5 знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , таємно викрав належний ОСОБА_7 золотий перстень, вагою 4,01 гр., вартістю 1371 грн. 74 коп., заподіявши йому матеріальну шкоду.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку потерпілого та прокурора, які вважали вирок суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України не перевірялись, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині ніким з учасників процесу не оскаржується.

Що стосується покарання, то воно призначено обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року зі змінами та доповненнями, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, які щиро покаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зазначені вимоги судом першої інстанції було дотримано.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання суд 1-ї інстанції врахував, тяжкість вчиненого злочину, який відносяться до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, а також обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття.

Зважив суд і на наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані сп`яніння.

Обставини, на які посилається обвинувачений у апеляційній скарзі, були враховані судом, у зв`язку з чим ОСОБА_5 призначено покарання в межах, встановлених санкцією ч.2 ст.185 КК України.

Враховуючи в сукупності обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, які були зазначені судом, а також фактичні обставини вчинення обвинуваченим злочину та дані про його особу, який раніше судимий за скоєння умисного злочину проти власності, характеризується як особа, що зловживає спиртними напоями та підтримує зв`язки з особами раніше судимими і схильними до вчинення злочинів, завдану потерпілому шкоду не відшкодував, апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Виходячи із принципів необхідності і достатності покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що призначене покарання в такому розмірі є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Рішення суду належним чином мотивоване, не суперечать вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання.

Посилання обвинуваченого на те, що він єдиний годувальник у своїй родині, є неспроможними, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, що ОСОБА_5 є працевлаштованим.

Твердження апелянта про те, що суд безпідставно вказав у вироку, що він зловживає спиртними напоями, являються безпідставними та спростовуються довідкою-характеристикою начальника СДІМ Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2015 року стосовно ОСОБА_5 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: