У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду
України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.,

суддів

Канигіної Г.В.,
Кузьменко О.Т.,

за участю
прокурора

Микитенко О.П.

розглянула у судовому засіданні у м. Києві 08 лютого 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженого ОСОБА_1, захисника ОСОБА_2
на вирок Апеляційного суду Донецької області від 05 червня 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця й мешканця м. Донецька, судимості не має,

засуджено

- за п. “ж” ст. 93 КК України 1960 року на 13
років до позбавлення
волі;

- за ч. 1 ст. 296 КК України на 2
роки обмеження волі;

- за ст. 304 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 384 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі
ч. 1 ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів ОСОБА_1 призначено остаточне покарання 13
років позбавлення волі.

За вироком суду з ОСОБА_1 стягнуто
на користь потерпілої ОСОБА_3 951,95
гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 гривень на відшкодування
моральної шкоди, всього 100951,95 грн.

ОСОБА_1 визнано винним та засуджено
за злочини, вчинені ним за таких обставин.

03 квітня 1998 року під час допиту
в якості свідка по факту вимагання
грошей у Волковського в судовому засіданні Ленінського районного суду м.
Донецьку ОСОБА_1, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, дав
завідомо неправдиві показання.

27 грудня 1999 року, близько 19 години, в квартирі АДРЕСА_1, ОСОБА_1 вживав алкогольні напої з ОСОБА_4,
ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

Під час вживання спиртного ОСОБА_1
із хуліганських мотивів з особливою зухвалістю побив потерпілу ОСОБА_6,
заподіявши їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я, після
чого прикував ОСОБА_6 до труби опалення у ванній кімнаті і утримував її в
такому стані близько 20 хвилин, а потім відпустив і ОСОБА_6 повернулася до
кімнати.

Вважаючи, що ОСОБА_6 у зв'язку із
вчиненням щодо неї злісного хуліганства звернеться до органу внутрішніх справ,
ОСОБА_1 вирішив вбити ОСОБА_6 з метою приховання вказаного злочину. Для цього
завів потерпілу до ванної кімнати, де кухонним ножем завдав їй удар у живіт,
від чого вона впала у ванну. Винний завдав їй численні удари у голову спочатку
дерев'яною палицею, а потім частиною дерев'яної швабри.

З метою доведення злочинного наміру
до кінця ОСОБА_1 завдав їй ще два удари ножем
у шию. Від отриманих поранень потерпіла померла на місці злочину.

Після вбивства ОСОБА_6 ОСОБА_1, вірогідно знаючи, що ОСОБА_4 є неповнолітнюю, запропонував їй
знищити сліди злочину. За його вказівкою ОСОБА_4 у період з 20 годин 27 грудня до 3 години 28 грудня 1999
року відмила від крові стіни і підлогу у ванній кімнаті, склала речі потерпілої
у целофанові пакети, а потім разом із ОСОБА_1 вивезли труп ОСОБА_6 й залишили його в приміщенні громадського туалету
поблизу новобудови СП “Меролла”.

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_1 посилається на те, що під час
досудового і судового слідства не було
зібрано доказів його винуватості щодо жодної статті обвинувачення; висновки
суду ґрунтуються на суперечливих показаннях ОСОБА_4, яка намагалася уникнути
відповідальності за вбивство ОСОБА_6, та ОСОБА_7, яка мала можливість спілкуватися із ОСОБА_4; суд не дав належної оцінки його показанням щодо непричетності до
вбивства ОСОБА_6, про правдивість його показань у
кримінальної справі щодо ОСОБА_8; про те, що йому не було відомо про неповнолітній вік ОСОБА_4 Вважаючи, що його дії кваліфіковані
неправильно, просить вирок суду змінити: перекваліфікувати його дії з п. “ж”
ст. 93 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України, закрити справу за ч. 1 ст. 296,
304, ч.1 ст. 384 КК України;

- захисник ОСОБА_2, аналізуючи зібрані у справі докази і наводячи
аналогічні доводи, просить вирок суду змінити: закрити справу за ст. ст. 296
ч.1, 304, 384 ч. 1 КК України, перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з п. “ж” ст. 93 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що
касаційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Винність ОСОБА_1 у злочинах, вчинених за викладених у
вироку обставин, доведена об'єктивними доказами, що зібрані у передбаченому законом
порядку, і належним чином оцінених судом.

Сам засуджений не заперечував у суді,
що його показання в якості свідка по факту вимагання грошей у Волковського під час судового
слідства відрізнялися від його ж показань під час досудового слідства. Він
пояснів, що оговорив ОСОБА_8 під час
досудового слідства у зв'язку із застосуванням до нього незаконних методів
слідства робітниками міліції, а в суді давав правдиві показання.

ОСОБА_1 визнавав у судовому засіданні, що 27
грудня 1999 року за місцем його проживання розпивав спиртні напої з потерпілою ОСОБА_6, ОСОБА_5 і ОСОБА_4, але про вік останньої йому не було
відомо. Під час вбивства ОСОБА_6 він знаходився в квартирі, потім виніс
і вивіз труп. Також він не заперечував,
що джинсова сорочка з плямами крові, яка знайдена біля трупа ОСОБА_6, належить йому.

ОСОБА_1 пояснив суду, що між ОСОБА_6. та ОСОБА_4 була сварка, тому він з метою попередження бійки, завдав
по одному удару кожної із них, а ОСОБА_6 прикував на декілька хвилин до труби опалення у ванній
кімнаті. Він ОСОБА_6 не вбивав, бачив, як ОСОБА_4 завдавала удари ОСОБА_6 по голові палкою, а потім - один удар
ножем в живіт і два удари в шию.

З
показань свідка ОСОБА_4 вбачається, що саме ОСОБА_1 безпричинно заподіяв
тілесні ушкодження ОСОБА_6 і, боячись звернення потерпілої до працівників
міліції, вирішив її вбити. Для цього він узяв ніж, завів ОСОБА_6 до ванної кімнати, де завдав їй удар у живіт, від чого
потерпіла упала у ванну, а потім задав їй численні удари по голові спочатку
дерев'яною палицею, а потім частиною дерев'яної швабри. Двічі ОСОБА_1 виходив
за ременями, але що він робив із ними, вона не бачила. Оскільки ОСОБА_6 продовжувала подавати ознаки
життя, ОСОБА_1 завдав їй ще два удари в шию.

Боячись ОСОБА_1, за його вказівкою
вона відмила від крові стіни і підлогу у ванній кімнаті, склала речі потерпілої
в целофанові пакети, а також свій та
ОСОБА_1 одяг, що був у крові. Потім
разом із ОСОБА_1 вивезли труп ОСОБА_6 й залишили його в приміщенні
громадського туалету.

Ці показання ОСОБА_4 узгоджуються із показаннями ОСОБА_5 про те, що 27 грудня 1999 року ОСОБА_1 був у стані сильного алкогольного сп'янінні і агресивним,
намагався завдати удар ножем ОСОБА_6 у кімнаті. Потім
він безпричинно завдав декілька ударів ОСОБА_6 руками, а оскільки боявся приходу працівників міліції,
тому вирішив вбити потерпілу. Він завів
останню у ванну кімнату, туди же зайшла і ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_5 стверджувала, що ОСОБА_1 двічі виходив із ванної кімнати за
ременями, на його руках була кров, він
також виходив на балкон за горіхової палицею, після чого чула звуки ударів об ванну. Через
деякий час ОСОБА_1 вишив з ванної
кімнати й повідомив про смерть ОСОБА_6

Суд обґрунтовано визнав показання
свідка ОСОБА_4 про вчинення ОСОБА_1 умисного вбивства ОСОБА_6 достовірними, оскільки вони
узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_5, знайшли підтвердження дослідженими у справі доказами,
зокрема: даними, що
містяться у протоколах огляду місця події; висновках судово-медичних,
імунологічних, кримінологічних експертиз.

Показання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про
характер хуліганських дій та місце їх вчинення об'єктивно
підтверджуються виявленими під час огляду місця події слідами крові на вхідних
дверях й шпалерах, під час судово-медичного дослідження трупу
ОСОБА_6 - тілесними ушкодженнями на обличчі.

Згідно із даними, що є у висновках
судово-медичних експертиз:

- на трупі ОСОБА_6 виявлено 12 забитих
ран волосяної частини голови із крововиливами у м'які
покрови голови; колото-різане поранення передньої черевної стінки із проникненням
у черевну порожнину, з
ушкодженням печінки; дві різані рані лівої бокової поверхні шиї, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень,
як окремо, так і у сукупності;

- крім того, виявлено синці навколо лівого
ока, тулуба і кінцівок, а також забиті рані носогубної складки та губи;

- механізм
заподіяння винним тілесних ушкоджень ОСОБА_6, вказаний ОСОБА_4, в цілому відповідає обставинам спричинення
тілесних ушкоджень, виявлених на трупі потерпілої.

Кількість слідів крові на одязі
винного свідчить про його активну роль у завданні тілесних ушкоджень
ОСОБА_6 Одночасно виявлені краплі крові,
походження яких від потерпілої не виключається, вказує на правдивість та
обґрунтованість показань ОСОБА_4 щодо її участі у вчиненні цього злочину.

Суд ретельно провірив усі
доводи ОСОБА_1 про те, що вбивство
ОСОБА_6 вчинив не він, а ОСОБА_4, і дав
їм належну оцінку.

Доводи засудженого та його
захисника про те, що у ОСОБА_1 не було мотиву для вчинення вбивства ОСОБА_6, не
відповідає матеріалам справи. Зі справи видно, що ОСОБА_1 знаходився у розшуку
у зв'язку із незаконним заволодінням автомобілем. Відносно нього було порушено кримінальну справу.
Згідно з показаннями ОСОБА_4 та ОСОБА_5
ОСОБА_1 пояснював їм та ОСОБА_6, що остання може звернутися до працівників міліції,
зустріч з якими для нього не є бажаною.

Судом було перевірено й версію
ОСОБА_1 про те, що йому не було відомо про вік ОСОБА_4 З показань останньої та
ОСОБА_5 вбачається, що ці доводи винного не відповідають дійсним обставинам
справи.

Не є обґрунтованими й доводи
касаційних скарг про те, що ОСОБА_1 не давав завідомо неправдиві показання у
суді у кримінальної справі щодо ОСОБА_8. Суд дав належну оцінку цим показанням
ОСОБА_1 і дійшов висновку про їх безпідставність.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дав належну оцінку зібраним у справі доказам,
правильно встановив фактичні обставини справи і зробив обґрунтований
висновок щодо повної доведеності винності ОСОБА_1 у вчиненні злісного
хуліганства щодо ОСОБА_6, а потім її вмисного вбивства з метою приховання
попереднього злочину, а також у втягненні неповнолітньої у злочинну діяльність
та дачу ним завідомо неправдивих
показань.

Дії винного за ч. 1 ст. 384, ст. 304, ч. 1 ст. 296 КК України
2001 року, та п. “ж” ст. 93 КК України 1960 року - кваліфіковано правильно.

Покарання ОСОБА_1 призначено у
відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості
вчинених злочинів, даних про особу винного, та обставин, що пом'якшують і
обтяжують покарання. Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_1 покарання є
необхідним й достатнім. Підстав для пом'якшення покарання немає.

Істотних порушень норм
кримінально-процесуального закону, що тягли б за собою зміну чи скасування вироку, не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

касаційні скарзі засудженого
ОСОБА_1 та його захисника ОСОБА_2
залишити без задоволення, а вирок колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області від 05 червня 2006
року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

С У Д Д І :

Коновалов В.М. Канигіна Г.В. Кузьменко О.Т.