Справа № 1-92 2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2007р.

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді
Сергійко В.В.

при секретарі - Тишкевич
К.Б.

з участю
прокурора - Вапаєва В.Р.

потерпілої - ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Черняхові справу по обвинуваченню
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
та жителя с Окілок, Черняхівського району, гр-на України, українця,
освіта середня, не працює, розлученого, раніше не судимого у відповідності до
ст. 89 КК України, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з рішенням Черняхівського районного суду від 14.04.2005 року ОСОБА_2
зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини щомісячного заробітку (доходу), але не
менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину,
щомісячно, починаючи з 06.04.2005 року і до повноліття старшої дитини.

ОСОБА_2 неодноразово
попереджався за ст.164 КК України про відповідальність за несплату аліментів,
однак на попередження не реагував і продовжував ухилятись від сплати аліментів, будучи працевлаштований, не
вказував своє місце роботи, хоча знав, що зобов'язаний був це зробити і
це практично унеможливлювало відрахування аліментів на користь ОСОБА_1

Станом на
01.01.2007 року загальна заборгованість ОСОБА_2 по несплаті аліментів на
користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, становить 5617грн.60коп., тобто ОСОБА_2 злісно ухиляється від
сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання дітей,
матеріальної допомоги на їх утримання також не надає.

В судовому
засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину визнав повністю та показав, що дійсно з
квітня місяця 2005 року зобов'язаний сплачувати аліменти на користь бувшої дружини на утримання двох дітей. Однак він не
сплачував аліменти, хоча певний період і працював. Має заборгованість.
Він двічі попереджався виконавчою службою про відповідальність
за ухилення від сплати аліментів, однак на це не зреагував і продовжував ухилятись
від сплати аліментів.

Крім визнання
вини підсудним, його вина доведена повністю та стверджується такими доказами, а
саме:

Потерпіла
ОСОБА_1 в судовому засіданні ствердила, що підсудний злісно ухиляється від сплати аліментів, будь-якої
матеріальної допомоги дітям не надає. За два роки добровільно сплатив
100грн. аліментів.

2

Крім цього потерпіла пояснила, що підсудний добровільно не буде сплачувати
аліментів і з нього слід їх стягувати примусово. Про це їй неодноразово
наголошував підсудний.

Відповідно до копії виконавчого листа підсудний зобов'язаний сплачувати
аліменти на користь потерпілої на утримання двох дітей (а.с. 9).

Згідно з розрахунками відділу державної виконавчої служби за підсудним
значиться заборгованість по сплаті аліментів
станом на 01.01.2007 року в сумі 5617грн.60коп. (а.с.6).

Підсудний був офіційно попереджений ДВС про відповідальність за ухилення
від сплати аліментів (а.с. 13).

Довідками центру зайнятості (а.с.83), Новопільської ЗОШ (а.с.88),
Новопільської сільської Ради (а.с.82) стверджено,
що підсудний з приводу працевлаштування не звертався.

Оцінивши
зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про доведеність вини підсудного у вчиненні інкримінованого йому злочину і
кваліфікує дії ОСОБА_2 за ст. 164 ч.1 КК України, як злісне ухилення від сплати
встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Обставин, що
пом'якшують та обтяжують покарання, в діях підсудного не встановлено.

У зв'язку з повним визнанням вини підсудним, суд вважає за можливе
розглядати справу у відповідності до вимог ст. 299 КПК України.

Обираючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину,
відсутність обставин, що пом'якшують та обтяжують покарання, а також особу
підсудного, який раніше засуджувався, однак судимість
погашена, за місцем проживання, роботи, звідки був звільнений, характеризується негативно, практично не сплачував аліменти на
утримання дітей, не повідомляв про місце роботи, тривалий час не
працював.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність призначення
ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі.

Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК
України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити покарання у виді
обмеження волі на один рік.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишити попередню-підписка
про невиїзд.

Строк відбування покарання з моменту
його затримання.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області
протягом 15 діб після його проголошення.