АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/791/1451/13
Головуючий в 1 інстанції: Корольчук Н.В.
Категорія: ст. 263 ч. 1, ст.364 ч.3 КК України
Доповідач: Непомняща
У Х В А Л А

іменем України

24 грудня 2013 року

м. Херсон

Колегія суддів судової палати в
кримінальних справах апеляційного
суду Херсонської області в складі :

головуючого судді: Непомнящої Н.О.

суддів: Жили І.Є. , Калініченка І.С.

при секретарі
Спасибіній М.І.

за участю
прокурора: Коломійця В.С.

захисника засудженого ОСОБА_1 -
адвоката ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Херсоні кримінальну справу за
апеляціями захисника засудженого
ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, захисника
засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4
на вирок Суворовського районного суду
м. Херсона від 29 липня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с.
Скадовка Чаплинського району
Херсонської області, громадянина
України, непрацюючого, зареєстрованого
та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1,
раніше не судимого, засудженого за ч. З
ст. 364 КК України до 5 (п'яти) років
позбавлення волі з поміщенням до
кримінально-виконавчої установи
закритого типу з позбавленням права
обіймати посади в правоохоронних
органах строком на 2 (два) роки, з
конфіскацією всього майна, яке його
власністю, на підставі ст. 54 КК України
позбавлений спеціального звання
старшого лейтенанта міліції.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця с.
Надеждівка Чаплинського району
Херсонської області, громадянина
України, непрацюючого, зареєстрованого
та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, в
силу ст. 89 КК України не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до 2
(двох) років позбавлення волі з
поміщенням до кримінально-виконавчої
установи закритого типу. Строк
відбування покарання обчислено з
17.11.2011 року.

Вказаним вироком встановлено, що
ОСОБА_1, обіймаючи згідно з наказом
начальника УМВС України в Херсонській
області від 06.04.2011 року №90 о/с посаду
старшого інспектора дозвільної
системи відділу громадської безпеки
Херсонського міського управління УМВС
України в Херсонській області, будучи
службовою особою та працівником
правоохоронного органу,
використовуючи надані йому законом
владні повноваження, вчинив злочин за
таких обставин.

ОСОБА_1, протягом 2010 - 2011 років приймав
від громадян добровільно здану ними
зброю на знищення, після чого умисно, з
корисливих мотивів, діючи в інтересах
третіх осіб, використовуючи надану
йому законом владу всупереч інтересам
служби, у порушення Інструкції про
порядок приймання, зберігання, обліку,
знищення чи реалізації вилученої,
добровільно зданої, знайденої зброї та
боєприпасів до неї, затвердженої
наказом МВС України від 31.05.1993 року №314
(далі - Інструкція №314), документи про
прийняття від громадян зброї не
реєстрував, до Комсомольського РВ ХМУ
УМВС України в Херсонській області для
належного її зберігання в кімнаті для
зберігання зброї не здавав, після чого
до складу МТ і ТЗ УМВС України в
Херсонській області на знищення не
здавав, а привласнював її на свою
користь з метою її подальшої
реалізації, а також передав іншим
особам для реалізації.

Так, за період з 15.10.2010 року по 01.11.2011
року ОСОБА_1, зловживаючи владою,
використовуючи надані йому законом
права і повноваження всупереч
інтересам служби, привласнив наступну
зброю, добровільно здану йому
громадянами, а саме:

- револьвер «Варяг» калібру 9 мм НОМЕР_1,
який 21.10.2011 року йому добровільно здав
громадянин ОСОБА_5, згідно квитанції
№76;

- пістолет «SUPER-P 35» калібру 9 мм НОМЕР_2,
який 23.09.2011 року йому добровільно здав
громадянин ОСОБА_6, згідно квитанції
№75;

- револьвер «ME 38 Compact» калібру 9 мм
НОМЕР_3, який 15.10.2010 року йому
добровільно здав громадянин ОСОБА_7
згідно квитанції №75;

- револьвер «ME 38 Compact» калібру 9 мм
НОМЕР_4, який 01.11.2011 року йому
добровільно здав громадянин ОСОБА_8
згідно квитанції №77;

- пістолет «МЕ-9 Mini-Para» калібру 9 мм
НОМЕР_5, який 15.10.2011 року йому
добровільно здав громадянин ОСОБА_9
згідно квитанції №77;

- пістолет «Шмайсер ПГШ 65» НОМЕР_6, який
21.10.2011 року йому добровільно здав
громадянин ОСОБА_10 згідно квитанції №
77;

- пістолет «Walter» калібру 9 мм НОМЕР_7,
який на початку серпня 2011 року йому
добровільно здав громадянин ОСОБА_11

Прийняту від ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 зброю, яку ОСОБА_1 зобов'язаний
був зберігати в кімнаті для зберігання
зброї, після чого здати її на склад
господарського відділу на знищення,
він передав для реалізації ОСОБА_3 який
тимчасово зберігав її у ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 до моменту вилучення її
співробітниками міліції в ході
проведення обшуку та огляду 25.11.2011 року
та 05.12.2011 року відповідно.

Решту зазначеної зброї ОСОБА_1 зберігав
у своєму гаражі НОМЕР_8 у гаражному
кооперативі «Північний» АДРЕСА_4 до
моменту вилучення її співробітниками
міліції 17.11.2011 року під час проведення
огляду.

Таким чином, старший інспектор
дозвільної системи відділу
громадської безпеки Херсонського
міського управління УМВС України в
Херсонській області ОСОБА_1, протягом
2010-2011 років умисно, з корисливих
мотивів, діючи в інтересах третіх осіб,
використовуючи надані йому законом
владні повноваження всупереч
інтересам служби, незаконно привласнив
сім одиниць добровільно зданої йому
громадянами зброї, що заподіяло
істотної шкоди охоронюваним законом
державним інтересам у вигляді підриву
та дискредитації престижу і авторитету
органів внутрішніх справ України як
державного озброєного органу
виконавчої влади (правоохоронного
органу), на який покладені обов'язки
щодо захисту життя, здоров'я, прав і
свобод громадян, інтересів суспільства
і держави від протиправних посягань.

ОСОБА_3 у липні 2011 року у денний час,
перебуваючи в районі зоопарку в
Гідропарку у м. Херсоні, умисно без
передбаченого законом дозволу, тобто
незаконно, придбав (знайшов)
п'ятизарядний револьвер «МЕ 38 Compact»
калібру 9 мм НОМЕР_9, який згідно з
висновком судово - балістичної
експертизи №270 від 22.02.2012 року є
гладкоствольною короткоствольною
вогнепальною зброєю, придатною до
проведення пострілів способом
роздільного спорядження, який 21.09.2011
року близько 14-30 год. на подвір'ї
належного йому будинку АДРЕСА_3 умисно
з корисливих мотивів без передбаченого
законом дозволу, тобто незаконно, збув
шляхом продажу за 900 гривень «покупцю»
ОСОБА_14

ОСОБА_3 на початку листопада 2011 року у
денний час за місцем свого проживання
за адресою: АДРЕСА_3 умисно з корисливих
мотивів без передбаченого законом
дозволу, тобто незаконно, придбав у
невстановленої слідством особи на ім'я
ОСОБА_21 з метою подальшого збуту 4180 шт.
патронів, які згідно з висновком
балістичної експертизи від 23.02.2012 року
№273 є бойовими припасами до нарізної
вогнепальної зброї калібру 5,6 мм -
спортивно - мисливськими патронами
кільцевого запалювання, виготовленими
заводським способом, придатними для
стрільби.

Ці патрони ОСОБА_3 умисно без
передбаченого законом дозволу, тобто
незаконно, зберігав за місцем свого
проживання за адресою: АДРЕСА_3, до
моменту вилучення їх співробітниками
міліції.

В апеляціях:

- захисник засудженого ОСОБА_1 - адвокат
ОСОБА_2 просить вирок суду в частині
призначеного покарання скасувати, на
підставі ст. 69 КК України призначити
засудженому покарання за ст. 364 ч. 3 КК
України у вигляді позбавлення волі
строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК
України звільнити засудженого від
відбування покарання з випробуванням з
іспитовим строком 2 роки без
конфіскації майна та без позбавлення
спеціального звання. В обґрунтування
апеляції посилається на те, що при
призначенні засудженому покарання
судом першої інстанції безпідставно не
прийнято до уваги в якості обставини,
що пом'якшує покарання - з'явлення із
зізнанням ОСОБА_1 у вчиненні злочину
від 18.11.2011 року, що передувало порушенню
кримінальної справи, активне сприяння
у розкритті злочину, що виразилось у
добровільній видачі зброї, яка
зберігалася в орендованому ОСОБА_1
гаражі, щире каяття, сімейний стан,
притягнення до кримінальної
відповідальності вперше, стійкість
соціальних зв'язків, позитивні
характеристики. Крім того, вважає, що в
порушення вимог ст. 334 КПК України судом
не дано оцінки показанням ОСОБА_3 про
те, що засуджений не передавав йому
чотирьох одиниць зброї, для реалізації,
а він самовільно взяв їх з салону
автомобіля ОСОБА_1, до якого мав вільний
доступ. Показаннями свідків ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_16 встановлено, що ОСОБА_1
було передано ОСОБА_3 чотири одиниці
зброї, але з яких підстав суд дійшов
висновку про передачу п'яти одиниць
зброї є незрозумілим. Суд не навів
мотивів, з яких не прийняв до уваги
доводи захисту про необхідність
перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ст. 364 ч.3
КК на ст. 367 ч. 1 КК України, оскільки суд
не встановив умислу ОСОБА_1 на
зловживання владою, наявність
корисного мотиву та не обґрунтував, в
чому полягає значна шкода, завдана
злочином. При формулюванні
обвинувачення, визнаного судом
доведеним, суд не конкретизував
відомості про походження зброї, вид
зброї, яка зберігалась ОСОБА_1, не
встановив кількість одиниць зброї, яка
була передана ОСОБА_3, не зазначив
мотиви, з яких відкинув показання
ОСОБА_1 про те, що він не здав зброю на
склад через проведення інвентаризації,
крім того не виконав вказівки, що
містяться в ухвалі апеляційного суду
Херсонської області від 29.01.2013 року.

- захисник засудженого ОСОБА_3 - адвокат
ОСОБА_4, не оспорюючи доведеність вини
засудженого та правильність
кваліфікації його дій просить вирок
суду відносно ОСОБА_3 в частині
призначення покарання змінити,
постановити новий вирок, яким
призначити ОСОБА_3 покарання за ст. 263 ч.
1 КК України із застосуванням ст. 69 КК
України. В обґрунтування своїх доводів
зазначає, що суд при призначенні
покарання не в повній мірі врахував
відомості про особу засудженого, який
раніше не судимий, в судовому засіданні
свою вину у вчиненому злочині визнав
повністю та щиро розкаявся, активно
сприяв розкриттю злочину, посередньо
характеризується за місцем проживання.

Заслухавши доповідача, захисника
засудженого ОСОБА_1, який підтримав
свою апеляцію, просив вирок суду
змінити, пом'якшивши покарання
засудженому на підставі ст. 69 КК
України та звільнити від відбування
покарання з випробуванням в порядку ст.
75 КК України, засудженого ОСОБА_1, який
підтримав доводи апеляції свого
захисника, прокурора, який просив
вирок суду залишити без змін, а
апеляції захисників засуджених без
задоволення, заслухавши учасників
процесу в судових дебатах, які
залишилися на попередніх позиціях,
останнє слово засудженого ОСОБА_1, який
просив не позбавляти його волі,
перевіривши матеріали справи в межах
поданих апеляцій, колегія суддів
вважає, що апеляція захисника
засудженого ОСОБА_3 задоволенню не
підлягає, а апеляція захисника
засудженого ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК
України та правильність кваліфікації
його дій в апеляціях не оспорюються.

Висновки про доведеність винуватості
ОСОБА_3 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України суд
першої інстанції зробив на підставі
доказів, досліджених та оцінених ним із
дотриманням вимог чинного
кримінально-процесуального
законодавства, про що у вироку навів
докладні мотиви згідно зі ст. 334 КПК 1960
року.

Дії ОСОБА_3 за ст. 263 ч. 1 КК України
судом першої інстанції кваліфіковані
вірно.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд
першої інстанції дотримався вимог ст. 65
КК України, враховував ступінь
тяжкості вчиненого злочину і особу
винного, який має постійне місце
проживання, не працює, за місцем
проживання характеризується
посередньо, на обліку у нарколога та
психіатра не перебуває, судимості не
має, обставини, які пом'якшують
покарання - повне визнання вини та щире
каяття, яке виразилося у тому, що в ході
судового розгляду справи підсудний
висловив жаль з приводу вчиненого та
намір не вчиняти подібних дій у
майбутньому, відсутність обставин, які
обтяжують покарання, і дійшов
правильного висновку про необхідність
призначення йому покарання в межах
санкції ст. 263 ч. 1 КК України (в редакції
Закону від 15.04.2008 року, що діяла станом
на час вчинення злочину) у виді
позбавлення волі в мінімальному
розмірі, яке належить відбувати
реально і яке є достатнім та необхідним
для виправлення засудженого та
попередження вчинення ним нових
злочинів.

Виходячи з наведеного доводи апеляції
захисника засудженого про порушення
судом вимог ст. 65 КК України є
безпідставними.

Підстав для застосування ст. 69 КК
України відносно ОСОБА_3 колегія суддів
не вбачає, оскільки обставин, які б
істотно знижували ступінь тяжкості
вчиненого ним злочину, колегією суддів
не встановлено. Крім того, на думку
колегії суддів, торгівля зброєю є
злочином, що має підвищену суспільну
небезпеку, тому призначене ОСОБА_3
покарання у виді позбавлення волі, що
належить відбувати реально є
необхідним і достатнім для
попередження вчинення ним нових
злочинів та виправлення засудженого.

При оцінці доводів апеляції захисника
засудженого ОСОБА_1 колегія суддів
вважає, що висновки про доведеність
винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України суд
першої інстанції зробив на підставі
доказів, досліджених та оцінених ним із
дотриманням вимог чинного
кримінально-процесуального
законодавства, про що у вироку навів
докладні мотиви згідно зі ст. 334 КПК 1960
року.

Як вбачається з матеріалів справи,
18.11.2011 року ОСОБА_1 звернувся до
Комсомольського РВ УМВС м. Херсона з
явкою з повинною, в якій зізнався у
порушенні при виконанні
функціональних обов'язків вимог
Інструкції №314 щодо реєстрації
документів про прийняття зброї та
порядку її зберігання, а саме: в тому, що
прийняв від громадян зброю, документи
про її прийняття не зареєстрував, на
зберігання у встановленому порядку цю
зброю не здавав, а також у передачі
ОСОБА_3 для продажу прийнятих від
громадян газових пістолетів,
зазначивши, що від продажу кожного
пістолета мав прибуток у розмірі
близько 300 грн. (том 1 а.с. 141).

Показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, даними ними в
суді першої інстанції в ході судового
слідства, а також з показаннями свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_11 на досудовому слідстві,
які досліджені судом першої інстанції
в порядку ст. 306 КПК України 1960 року (т. 2
а.с. 93-94, 183-185), підтверджено, що упродовж
2010 - 2011 років вони добровільно здавали
ОСОБА_1 до дозвільної системи ХМУ УМВС
України в Херсонській області належну
їм газову зброю: свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8 ОСОБА_7- для
знищення, свідок ОСОБА_11 - для перевірки
придатності до використання за
призначенням з метою продовження
терміну дії дозволу на зберігання і
носіння зброї.

Факт здачі зброї ОСОБА_8 підтвердив в
суді першої інстанції свідок ОСОБА_19,
показавши, що саме він приймав від
останнього зброю, яку разом із
складеними документами передав ОСОБА_1,
який на корінці квитанції власноручно
написав номер « 77».

В ході пред'явлення осіб для впізнання
свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 вказали на ОСОБА_1
як на особу, яка в приміщенні
дозвільної системи прийняла від них
належну їм зброю (том 2 а.с. 136-141).

Показання зазначених свідків
узгоджуються з даними, які містяться у
вилучених в ході виїмок корінцях
квитанцій на прийняту зброю №75 від
23.09.2011 року, №75 від 15.10.2010 року, №76 від
21.10.2011 року, №77 від 15.10.2011 року, №77 від
21.10.2011 року, №77 від 01.11.2011 року і
стверджують факт здачі ними зброї для
знищення (том 2 л.д. 91, 231-235, 238, 241, 243, 245,
том 3, а.с. 7, 13, 62, 64, 66), а також з даними
вилучених в такому ж порядку особових
справ та даними книги обліку вилученої,
добровільно зданої, знайденої
вогнепальної (холодної) зброї та
боєприпасів, що надійшли в Херсонський
ВМ УМВС України в Херсонській області
(по Комсомольському району м. Херсона),
інвентарний № 4189 (том 1 а.с. 136-140, том 2
а.с. 231-235, том 3 а.с. 2-4, 8-11).

Висновком судово - почеркознавчої
експертизи від 12.12.2011 року встановлено,
що підписи на корінцях квитанцій на
прийняту зброю №75 від 15 жовтня 2010 року
і №75 від 23.09.2011 року, а також рукописні
тексти у цих корінцях квитанцій та
корінці квитанції №76 від 21 жовтня 2011
року виконані ОСОБА_1 (том 1 а.с. 272-286).

Свідок ОСОБА_20 показав в суді першої
інстанції, що ОСОБА_1 перебував в його
підпорядкуванні на посаді старшого
інспектора дозвільної системи,
ділянкою його роботи була територія
Комсомольського району м. Херсона. В
порушення функціональних обов'язків та
встановленого порядку прийняту від
громадян зброю ОСОБА_1 на склад не здав,
забрав її собі і зберігав в своєму
гаражі, що було виявлено
співробітниками УБОЗ УМВС України в
Херсонській області.

Викладені ОСОБА_1 обставини у явці з
повинною про передачу ОСОБА_3 прийнятої
від громадян зброї для реалізації
підтверджуються показаннями ОСОБА_3,
які дані ним на досудовому слідстві.

Так, згідно з протоколами допиту ОСОБА_3
в якості підозрюваного від 17.11.2011, 24.11.2011
року, протоколом очної ставки між
ОСОБА_12 та ОСОБА_3 від 30.11.2011 року,
ОСОБА_1, з яким у ОСОБА_3 були дружні
стосунки, упродовж 2011 року передавав
йому для реалізації зброю, в тому числі
в жовтні 2011 року передав з цієї метою
п'ять пістолетів (том 3 а.с. 88-93, 108-109). Ці
показання ОСОБА_3 підтвердив та
уточнив, будучи допитаний як
обвинувачений за участю захисника, і
показав, що ОСОБА_1 в жовтні 2011 року
передав йому для реалізації зброю,
зокрема, пістолет «SUPER-P», два
револьвери марки «ME 38 Compact» та попросив
продати цю зброю по ціні 1200 - 1500 гривень.
Вказану зброю він залишив на тимчасове
зберігання у своїх знайомих ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 (том 3 а.с. 129-130). При цьому, як
показав ОСОБА_3 в ході очної ставки з
ОСОБА_1 у присутності захисника
останнього, зазначену зброю ОСОБА_1
привіз йому на своєму автомобілі та
особисто дістав з автомобіля і передав
йому, що спростовує показання ОСОБА_1
про те, що зброю з автомобіля він не
забирав і ОСОБА_3 не передавав, забувши
про неї. Зазначив, що після цього ОСОБА_1
декілька раз приїжджав до нього додому
(том 2 а.с. 155-161).

Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 в судовому
засіданні в суді першої інстанції
відмовився від зазначених показань,
пояснивши це тим, що дав їх під тиском з
боку співробітників правоохоронних
органів, суд першої інстанції
обґрунтовано прийняв їх до уваги,
оскільки ці показання дані ним в
присутності захисника, тобто в умовах,
що виключали незаконний вплив на нього.

Крім того, показання як ОСОБА_3, так і
ОСОБА_1 про застосування щодо них
незаконних методів ведення судового
слідства перевірені судом першої
інстанції і не знайшли свого
підтвердження, що відображено у
постанові про закриття кримінального
провадження від 08.07.2013 року (том 4 а.с.
107-110), тому суд першої інстанції
обґрунтовано поставився критично до
показань підсудних, даних в суді, про
непричетність ОСОБА_1 до вчинення
інкримінованого йому злочину.

Показання ОСОБА_3 про передачу ОСОБА_12,
переданих йому ОСОБА_1 пістолетів
узгоджуються з показаннями свідка
ОСОБА_12, згідно з якими ОСОБА_3, з яким
його поєднували дружні стосунки,
привіз до місця його проживання та
залишив на зберігання у літній кухні,
що розташована на подвір'ї належного
йому будинку, пакет з пістолетами, які
були вилучені співробітниками міліції
в ході проведення обшуку.

Крім цього, ці показання ОСОБА_3
підтверджуються результатами обшуку
за місцем проживання ОСОБА_12 25.11.2011
року, в ході якого були виявлені та
вилучені зазначені в обвинуваченні три
одиниці зброї (том 1 а.с. 152).

Згідно із висновком судово -
балістичної експертизи від 28.11.2011 року
№2398 револьвер «Варяг», пістолет «SUPER-P
35» і револьвер «ME 38 Compact» є вогнепальною
зброєю (том 1 а.с. 183-189).

Показання ОСОБА_3 про місце зберігання
переданого йому ОСОБА_1 револьвера «ME 38
Compact» підтверджуються результатами
огляду місця події від 05.12.2011 року, в
ході якого в гаражі за місцем
проживання ОСОБА_13 був виявлений та
вилучений револьвер (том 1 а.с. 164).

Згідно із висновком судово -
балістичної експертизи від 21.12.2011 року
вилучений за місцем проживання ОСОБА_13
револьвер марки «ME 38 Compact» № НОМЕР_4 є
гладкоствольним револьвером (том 1 а.с.
199-200).

Факт зберігання ОСОБА_1 зазначеної в
інкримінованому йому обвинуваченні
зброї в гаражі, яким він користувався,
підтверджується протоколом огляду
місця події від 17.11.2011 року, відповідно
до якого у цьому гаражі в присутності
понятих виявлено та вилучено три
одиниці зброї - пістолети «МЕ-9 Mini-Para»,
«Шмайсер ПГШ 65», «Walter», які останній
прийняв на своєму робочому місці від
громадян ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (том 1
а.с. 136-140, том 2 а.с. 7, 31).

За висновком судово - балістичної
експертизи від 21.02.2012 року зазначена
зброя є газовими пістолетами (том 1 а.с.
245-250).

При цьому, посилання в апеляції
захисника ОСОБА_1 на те, що суд у вироку
безпідставно зазначив про передачу
ОСОБА_1 ОСОБА_3 п'яти одиниць зброї, хоча
матеріалами справи підтверджено, що
було передано всього чотири одиниці не
відповідають дійсності, оскільки у
вироку суду прямо вказано на те, що
ОСОБА_1 передав для реалізації ОСОБА_3
зброю, прийняту від ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, тобто всього чотири
одиниці, яку ОСОБА_3 тимчасово зберігав
її у ОСОБА_12 та ОСОБА_13, а ще три одиниці
зброї, прийняті від ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 зберігав в гаражі.

Посилання в апеляції захисника
засудженого ОСОБА_1 на те, що суд не дав
оцінки його доводам та доводам його
підзахисного про відсутність в діях
ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ч.
3 ст. 364 КК України колегія суддів визнає
безпідставними з огляду на наступне.

Допитаний в ході судового слідства в
суді першої інстанції ОСОБА_1 показав,
що приймав від громадян добровільно
здану ними зброю відповідно до своїх
функціональних обов'язків, про що
видавав їм відповідні квитанції.
Зазначену зброю на склад не здав через
те, що на складі проводилася
інвентаризація і зброя в той час на
склад не приймалась. До моменту здачі
зброї на склад вона повинна була
зберігатися в кімнаті зберігання зброї
Комсомольського РВ, куди цю зброю він
не здав у зв'язку з зайнятістю на роботі
та зберігав її у своєму гаражі. З
приводу того, яким чином чотири одиниці
прийнятої ним від громадян зброї
опинилися у ОСОБА_3, пояснив, що ця зброя
знаходилася у багажнику його
автомобіля, який він віддав для ремонту
ОСОБА_3. Зброю з автомобіля він не
забирав, забувши про неї. Згодом сказав
ОСОБА_3, що пізніше забере її. Наміру
продавати зброю він не мав, тому його
дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст.
367 КК України.

Суд першої інстанції ретельно
перевірив вказані доводи і дав ним
належну юридичну оцінку, виклавши свої
висновки в мотивувальній частині
вироку.

Зокрема, суд першої інстанції
обґрунтовано критично поставився до
показань підсудного ОСОБА_1 про
необережність його дій, оскільки
аналіз в сукупності всіх зібраних у
справі доказів переконливо свідчить
про правильність висновку органу
досудового слідства щодо форми вини
ОСОБА_1 і виключає кваліфікацію його
дій за ч. 1 ст. 367 КК, на що вказує
захисник, оскільки службова недбалість
є необережним злочином, а свідоме
порушення Інструкції про порядок
приймання, зберігання, обліку, знищення
чи реалізації вилученої, добровільно
зданої, знайденої зброї та боєприпасів
до неї, присвоєння вказаної зброї
працівником правоохоронного органу,
який зобов'язаний був виконувати
вказану Інструкцію, з метою подальшої
реалізації зброї та отримання від
цього прибутку виключає вчинення
вказаних дій з необережності, вказує на
наявність умислу засудженого на
зловживання владою, корисний мотив
злочину.

Судом першої інстанції також надано
належну оцінку доводам захисника
ОСОБА_1 про відсутність будь-якої шкоди,
внаслідок вчинення ОСОБА_1 злочину,
тому доводи апеляції в цій частині
також є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідно до роз'яснень, що
містяться у постанові Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про перевищення
влади чи службових повноважень» від
26.12.2003 року №15 (п. 6), істотною шкодою
немайнового характеру може
визнаватися підрив авторитету і
престижу органів державної влади чи
органів місцевого самоврядування.

Дії ОСОБА_1, який в силу наданої йому
влади, будучи працівником
правоохоронного органу, уповноваженим
приймати від громадян добровільно
здану ними зброю на знищення, замість
виконання цих функції, систематично
присвоював собі цю зброю та здавав на
реалізацію з метою отримання прибутку,
беззаперечно є такими, що підривають
авторитет і престиж правоохоронних
органів, що передбачає заподіяння
істотної шкоди охоронюваним законом
державним інтересам.

Доводи апеляцій захисника засудженого
ОСОБА_1 про неконкретність викладеного
у вироку обвинувачення, відсутність у
вироку вказівок на походження зброї та
точного переліку зброї, яку ОСОБА_1
зберігав у гаражі є безпідставними,
оскільки у мотивувальній частині
вироку, при формулюванні
обвинувачення, визнаного судом
доведеним, суд прямо вказав на
кількість переданої ОСОБА_1 на
зберігання зброї, вид, найменування,
номер кожної одиниці зброї, дату здачі
кожного виду зброї на зберігання та ПІБ
осіб, які передавали кожну з одиниць
зброї ОСОБА_1, в подальшому суд вказав,
яку саме зброю з цього переліку ОСОБА_1
передав для реалізацію ОСОБА_3, а решту
зберігав у своєму гаражі, що є
достатньо конкретним, і виключає
неоднозначне тлумачення об'єктивної
сторони злочину.

Крім того, в суді апеляційної інстанції
ОСОБА_1 повністю визнав свою вину у
вчиненому злочині, підтвердивши факт
передачі ним прийнятої від громадян
газової зброї ОСОБА_3 для подальшої
реалізації з метою отримання прибутку.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з кваліфікацією дій
засудженого ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 364 КК
України як зловживання владою, тобто
умисне з корисливих мотивів в інших
особистих інтересах та в інтересах
третіх осіб, використання службовою
особою влади всупереч інтересам
служби, якщо воно заподіяло істотну
шкоду охоронюваним законом державним
інтересам, вчинене працівником
правоохоронного органу.

Разом з тим, колегія суддів приходить
до переконання, що призначене ОСОБА_1
судом першої інстанції покарання у
вигляді реального позбавлення волі є
надто суворим, оскільки судом першої
інстанції, хоча й враховано ступінь
тяжкості вчиненого злочину, однак
недостатньо враховано відомості про
особу винного та обставини, що
пом*якшують покарання.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 вперше притягується до
кримінальної відповідальності,
позитивно характеризується, одружений,
18.11.2011 року до порушення кримінальної
справи з*явився із зізнанням у вчиненні
злочину (том 1 а.с. 141), що залишилося поза
увагою суду першої інстанції і
безпідставно не було враховано в
якості обставини, що пом'якшує
покарання, сприяв у розкритті злочину,
добровільно видавши зброю (том 1 а.с.
135-140) обставин, що б обтяжували
покарання не встановлено.

Крім того, колегія суддів зважає на те,
що на час апеляційного розгляду ОСОБА_1
має на утриманні має вагітну дружину
(том 4 а.с. 218), що визнає в якості
обставини, яка пом*якшує покарання; в
суді апеляційної інстанції щиро
розкаявся у вчиненому та повністю
визнав свою вину, при цьому та
обставина, що під час досудового
слідства та в суді першої інстанції
ОСОБА_1 визнав свою вину лише частково,
сама по собі не може враховуватися при
призначенні покарання.

Із врахуванням встановлених по справі
обставин, зважаючи на ступінь тяжкості
вчиненого злочину та вищевикладені
відомості про особу винного, обставини,
що пом*якшують покарання - з*явлення з
зізнанням, перебування на утриманні у
ОСОБА_1 вагітної дружини, щире каяття у
вчинені злочину, відсутність обставин,
що обтяжують покарання, а також
виходячи із принципу, що призначене
покарання має бути необхідним і
достатнім для виправлення особи та
попередження нових злочинів, колегія
суддів приходить до висновку про
можливість виправлення ОСОБА_1 без
відбування покарання та необхідність
застосування ст.75 КК до призначеного
основного покарання і покладення на
нього певних обов'язків згідно ст.76 КК
України.

При цьому підстав для застосування ст.
69 КК України і призначення ОСОБА_1
покарання нижче від найнижчої межі,
передбаченої санкцією ч. 3 ст. 364 КК
України колегія суддів не вбачає.

У зв'язку з тим, що відповідно до вимог
ст. 77 КК України, при звільненні від
відбування покарання з випробуванням,
додаткове покарання у вигляді
конфіскації майна не може бути
застосоване, то з вироку підлягає
виключенню посилання на призначення
ОСОБА_1 за ч.3 ст.364 КК України
додаткового покарання у вигляді
конфіскації майна.

Разом з тим, колегія суддів не
знаходить підстав для виключення з
вироку посилання на позбавлення ОСОБА_1
відповідно до вимог ст. 54 КК,
спеціального звання "старший лейтенант
міліції", про що йдеться в апеляції
захисника, оскільки ОСОБА_1, будучи
працівником правоохоронного органу,
використовуючи надані йому законом
повноваження вчинив тяжкий злочин, чим
заподіяв істотну шкоду охоронюваним
законом державним інтересам у виді
підриву авторитету і престижу
правоохоронного органу, тому суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
необхідність позбавлення засудженого
спеціального звання працівника
правоохоронного органу.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України
1960 року, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляцію захисника засудженого ОСОБА_3
- адвоката ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а вирок Суворовського
районного суду м. Херсона від 29 липня 2013
року щодо ОСОБА_3 - без змін.

Апеляцію захисника засудженого ОСОБА_1
- адвоката ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Вирок Суворовського районного суду м.
Херсона від 29 липня 2013 року щодо ОСОБА_1
в частині призначеного покарання
змінити.

Вважати ОСОБА_1 засудженим за ст. 364 ч.
3 КК України до позбавлення волі
строком на 5 років з позбавленням права
обіймати посади в правоохоронних
органах строком на 2 роки, з
позбавленням на підставі ст. 54 КК
України спеціального звання «старший
лейтенант міліції».

На підставі ст. 75 КК України звільнити
ОСОБА_1 від відбування основного
покарання у вигляді позбавлення волі з
випробуванням з іспитовим строком 3
роки.

Відповідно до п.п. 2-4 ч.1 с ст.76 КК України
покласти на засудженого ОСОБА_1 такі
обов'язки:

- не виїжджати за межі України на
постійне місце проживання без дозволу
кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти
кримінально-виконавчу інспекцію про
зміну місця проживання та роботи;

- періодично з'являтися для
реєстрації в кримінально-виконавчу
інспекцію.

Виключити з вироку посилання на
призначення за ч.3 ст. 364 КК України
додаткового покарання у вигляді
конфіскації всього майна, що є
власністю засудженого ОСОБА_1

В решті вирок щодо ОСОБА_1 залишити без
змін.

Судді (три підписи)

З оригіналом згідно.

Головуючий:
Н.О. Непомняща