Справа № 214/6683/13-к
1-кп/214/37/14
У Х В А Л А
іменем України

23 липня 2014 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретареві Фастовець ,ю,
за участю прокурора ОСОБА_2
захисника ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про визнання доказів неналежними,

В С Т А Н О В И В:

В ході судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 звернувся з клопотанням про визнання недопустими доказу протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 30.08.2014 року.
Захисник підтримала клопотання обвинуваченого та просить визнати недопустим доказ.
Прокурор заперечує проти задовлення клопотання зазначає, що такі висновки суд має робити при постановлення рішення по справі, крім того, протокол про надання доступу до матеріалів досудового розлідування не є доказом.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчився матеріали справи суд вважає, що клопотання обвинуваченого задоволенню не підлягає., при цього виходить з наступного.
Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Але на підставі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий судя і суд встанавлює наявність чи відстутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. За ст. 91 КПК України у кри мінальному провадженню підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Таким чином, протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування не є доказом, тому суд не може вирішувати питання про його недопустимість.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 84, 87, 89, 91, 372 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

Відмовити обвинуваченому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про визнання недопустимим доказом протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1