Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Верховного Суду України у складі:
суддів
Пекного О.Г. і Нікітіна Ю.І.,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 18 березня 2008 року кримінальну
справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом першої інстанції, касаційною скаргою захисника
ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок апеляційного суду
Івано-Франківської області від 27 листопада 2007 року.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Балтійськ Росії, громадянина України, раніше не судимого,
засуджено:
- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання
у виді позбавлення волі строком на чотирнадцять років із конфіскацією всього
майна, яке є власністю засудженого;
ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на десять
років із конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі строком на чотирнадцять років із конфіскацією всього майна,
яке є власністю засудженого.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с.
Воскресінці Коломийського району Івано-Франківської області, громадянина
України, раніше не судимого,
засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України на вісім років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Постановлено стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 7 500 грн.
За вироком суду, ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 групою осіб без попередньої змови між собою, шляхом розбою, з
проникненням у житло заволоділи майном ОСОБА_4, а ОСОБА_1 крім того під час
розбою із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, умисно вбив потерпілого
ОСОБА_4 з корисливих мотивів.
Як установив суд,
13.01.2007 року, приїхавши в с. Воскресінці Коломийського району
Івано-Франківської області, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за попередньою змовою групою осіб
вирішили вчинити відкрите викрадення майна ОСОБА_4.
20.01.2007 року о 09 год. в с. Воскресінці Коломийського району
Івано-Франківської області ОСОБА_2 залишився біля будинку ОСОБА_4, а ОСОБА_1
проник у його житло. Будучи виявленим потерпілим під час вчинення злочину,
ОСОБА_1 вчинив на нього напад і, взявши зі столу кухонного ножа, завдав ним
удар ОСОБА_4 в горло та, спричинивши різану рану правої яремної і лицевої вени,
умисно вбив останнього.
заволодів 20 гривнями, мобільним телефоном Сіменс із зарядним пристроєм
вартістю 400 грн., які належали потерпілому, та покликав у будинок ОСОБА_2,
якому повідомив про вчинення ним під час розбійного нападу умисного вбивства
Як установив суд, ОСОБА_2
приєднався до розбою і засуджені спільно заволоділи майном потерпілого на
загальну суму 840 гривень.
У касаційному поданні
прокурора порушується питання про скасування вироку щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і
направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку із невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням
кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину
та особам засуджених. Прокурор вказує, що суд безпідставно перекваліфікував дії
ОСОБА_2 з ч. 4 ст. 187 на ч. 3 ст. 187 КК України та виключив з обвинувачення
підсудних кваліфікуючу ознаку - вчинення розбою за попередньою змовою. На думку
прокурора, не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду про
відсутність у діях ОСОБА_2 заздалегідь необіцяного приховування особливо
тяжкого злочину, оскільки ОСОБА_2 знав про вчинення ОСОБА_1 умисного вбивства з
корисливих мотивів. Прокурор вважає, що підсудним призначено явно несправедливе
внаслідок м'якості покарання і не враховано того, що вони вчинили злочин щодо
особи похилого віку та не розкаялись.
захисника ОСОБА_3 ставиться питання про
скасування вироку щодо ОСОБА_2 і його виправдання за ч. 3 ст. 187 КК України,
оскільки він цього злочину не вчиняв, а лише після вбивства потерпілого
погодився на таємне викрадення його майна. Захисник ставить питання про
надмірну суворість покарання і вважає, що судом безпідставно не враховано того,
що ОСОБА_2 повністю відшкодував заподіяну злочином шкоду.
Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, думку прокурора Кривов'яза Я.І., який підтримав
касаційне подання лише в частині неправильного застосування кримінального
закону при кваліфікації дій ОСОБА_2 і вважав касаційну скаргу необґрунтованою,
перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної
скарги та подання, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому
Згідно зі статтями 64,
334, 369 КПК України при розгляді кримінальної справи в суді підлягають
доказуванню подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення
злочину), а також винність обвинуваченого у вчиненні злочину і його мотиви.
Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання
обвинувачення, визнаного судом доведеним. Вирок вважається таким, що не
відповідає фактичним обставинам справи, коли висновки суду, викладені у вироку,
містять істотні суперечності.
Перевіркою матеріалів
справи встановлено, що ці вимоги закону судом порушені.
Визнаючи ОСОБА_1 і ОСОБА_2
винними у вчиненні нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_4, поєднаного із
насильством, небезпечним для життя чи здоров'я потерпілого, групою осіб без
попередньої змови між собою з проникненням у житло, суд у вироку допустився
істотних суперечностей щодо встановлення спрямованості умислу кожного із обвинувачених.
формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, суд в одному випадку зазначив
про вчинення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 злочину щодо ОСОБА_4 групою осіб без попередньої
змови, а в іншому випадку вказав, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заздалегідь спільно
готувались на протязі тижня до заволодіння коштами потерпілого, тобто до
початку злочину домовились про його спільне вчинення (т. 4, а. с. 88).
Встановивши, що ОСОБА_1 і
ОСОБА_2діяли спільно з умислом, спрямованим на заволодіння майном потерпілого
ОСОБА_4, суд мав з'ясувати і зазначити у вироку характер їхніх дій, ступінь
участі у вчиненні злочину кожного з них, однак цих вимог не виконав.
Згідно з вироком, суд
прийшов до висновку про те, що один із співучасників злочину вийшов за межі
домовленості щодо обсягу злочинних дій і вчинив більш тяжкі інші злочині, тоді
суд мав врахувати, що за ці злочини повинен відповідати лише їх виконавець, а
інша особа - за злочин, вчинений нею в межах домовленості.
Наведене дозволяє дійти
висновку, що суд не встановив направленості умислу засуджених, що свідчить про
обґрунтованість доводів як касаційного подання прокурора, так і касаційної
З огляду на зазначене, колегія
суддів вважає, що вказаний вирок щодо ОСОБА_2 і ОСОБА_1 постановлено із
порушенням вимог кримінально-процесуального закону, без повного, всебічного
дослідження обставин справи і зібраних доказів, а тому він не може бути
визнаним законним і підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий
судовий розгляд, під час якого належить вжити заходів для повного, всебічного
дослідження обставин справи, дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності
від чого постановити законне, обґрунтоване та належним
чином мотивоване рішення.
Керуючись статтями 394 -
396 КПК України, колегія суддів
прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та
касаційну скаргу захисника ОСОБА_3 задовольнити.
Вирок апеляційного суду
Івано-Франківської області від 27 листопада 2007 року щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в цей же суд в іншому
складі суддів.

Судді:

Синявський О.Г.
Пекний С.Д.
Нікітін Ю.І.