Справа № 149/227/15-к
Провадження №1-кп/149/48/15
Номер рядка звіту 54
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
24.02.2015 Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмільнику кримінальне провадження № 0000030 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта 8 класів, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, не працюючого, раніше судимого 3 жовтня 2014 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до 90 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 3 жовтня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений за ст. ст. 15 ч. 3, 185 ч. 1 КК України до покарання у виді 90 годин громадських робіт. 11 листопада 2014 року Хмільницьким міськрайонним підрозділом кримінально-виконавчої інспекції обвинуваченого ОСОБА_4 було направлено для відбуття призначеного судом покарання до КП "Хмільниккомунсервіс" де 11 листопада 2014 року відповідно до наказу по підприєству № 32 обвинуваченого ОСОБА_4 було прийнято на роботу. Обвинуваченому ОСОБА_4 було доведено до відома графік по виконанню робіт пов"язаних з прибиранням сміття та снігу. Згідно табеля виходу на роботу № 43 від 4 грудня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 в листопаді 2014 року не відпрацював 4 години з призначених 52 годин громадських робіт. Згідно табелю виходу на роботу № 45 від 12 грудня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 в грудні 2014 року не відпрацював 34 години з призначених 38 годин громадських робіт, тобто обвинувачений ОСОБА_4 без поважних причин ухилився від відпрацювання 38 годин з призначених вироком суду 90 годин громадських робіт, чим вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 389 ч. 2 КК України.

24 лютого 2015 року між прокурором ОСОБА_3 , та обвинуваченим ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 389 ч. 2 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Сторони погоджуються на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ст. 389 ч. 2 КК України у виді 1 місяця арешту.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 просять суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 лютого 2015 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , вказавши на добровільність її укладення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України, який згідно ст. 12 КК України є кримінальним правопорушенням, злочином невеликої тяжкості.

При цьому суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обвинуваченому ОСОБА_4 зрозуміло, що наслідком затвердження угоди про визнання винуватості для нього є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

Прокурору зрозуміло, що наслідком затвердження угоди про визнання винуватості для нього є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами угоди міри покарання.

При призначенні обвинуваченому міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, що станом на 23 лютого 2015 року обвинуваченим ОСОБА_4 повністю відпрацьовано призначене вироком суду покарання у виді 90 годин громадських робіт. Також суд приймає до уваги наявність обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що угода може бути затверджена, а обвинуваченому належить призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді арешту.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 24 лютого 2015 року про визнання винуватості укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, злочину передбаченого ст. 389 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на один місяць.

Міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_4 до набрання вироком чинності не застосовувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1