АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.
Чернівці 20 березня 2007 року колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

Головуючого: Підгорної
С.П.

Суддів: Горецької
C.O.

Гончарука Г.М.

за участю прокурора: Слюсарюк Р.Л.

та
адвоката ОСОБА_2

розглянула у
відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок
Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2006 року.

Цим
вироком: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженець

м. Заліщики Тернопільської області, українець,

громадянин України, з
середньою освітою,

одружений, працює різником в «Облторсервіс»,

проживає в с Дорошівці Заставнівського

району Чернівецької області,

військовозобов»язаний,
раніше судимий:

01.06.2001 року вироком
Заставнівського

районного суду Чернівецької області за ст. ст.

140 ч.2, 14 КК України на 3 роки позбавлення

волі; 29.04.2002 року вироком Заліщицького

районного суду Тернопільської області за ст. ст.

185 ч.3, 15-185 ч.3 КК
України на 4 роки

позбавлення волі;
26.07.2006 року вироком

Шевченківського
районного суду м. Чернівці за

ст. 122 ч.І КК
України на 1 рік позбавлення

волі, -

- засуджений за ст. 185 ч.2 КК
України на 2 (два) роки позбавлення волі;

На підставі ст. 70 ч.4 КК України
шляхом часткового складання

покарань призначеного вироком
Шевченківського районного суду
м.

Чернівці від 26.07.2005 року за ст.
122 ч.І КК України, ОСОБА_1

остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2(два)

роки і шість місяців.

Справа №
11-102/2007р. Головуючий
у І інстанції

Категорія; ст.
185 ч.2 Савчук М.В.

КК України Доповідач:
Гончарук Г.М.

Міра запобіжного
заходу ОСОБА_1 залишена
попередня -тримання під вартою, початок строку відбування покарання
вираховувати з 14 липня 2006 року.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком
суду ОСОБА_1 визнаний
винним та засуджений за те, що він 13 липня 2006 року біля 20 год.30 хв. біля
магазину «Гарячий хліб», що АДРЕСА_7 знаходячись у стані алкогольного сп»яніння
таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_3на загальну суму 813 грн. 50 коп.,
спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану вище суму. Після чого з
місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

На вказаний
вирок засуджений ОСОБА_1
подав апеляцію в якій просить вирок суду скасувати, як незаконний, оскільки
вважає, що кримінальна справа відносно нього підлягає закриттю за малозначністю
діяння, оскільки за вчинене ним діяння передбачена адміністративна
відповідальність за ст. 51 КУпАП.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який вважав, що вирок суду слід залишити без змін,
а апеляцію без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції засудженого ОСОБА_1
колегія суддів судової палати у кримінальних справах вважає, що апеляція
задоволенню не підлягає.

Винуватість ОСОБА_1 у таємному
викраденні чужого майна, повторно, при обставинах викладених у вироку суду,
повністю доведена сукупністю зібраних по справі доказів, яким суд дав правильну
юридичну оцінку.

Так, допитаний в
судовому засіданні ОСОБА_1 свою
вину у скоєнні злочину визнав частково, і пояснив, що він дійсно 13 липня 2006
року біля 20 год.30 хв. перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння біля
магазину «Гарячий хліб», що АДРЕСА_7, таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_3,
який залишив велосипед на вулиці біля магазину. Після цього він на велосипеді
заїхав у провулок, де його затримали працівники міліції.

З показів
потерпілого ОСОБА_4, даних ним в судовому засіданні, вбачається, що він 13
липня 2006 року біля 20 год.30 хв. залишив свій велосипед з іншими речами на
вулиці біля магазину «Гарячий хліб», що АДРЕСА_7. Після того як він купив хліб
і вийшов на вулицю, то побачив, що на його велосипеді поїхав незнайомий йому
хлопець. Він кричав йому у слід, але не може підтвердити що підсудний чув його.
Потім підсудного затримали і повернули йому все викрадене майно.

Винність
засудженого ОСОБА_1 підтверджується показами свідка ОСОБА_5(а.с.122), а також
письмовими матеріалами справи, зокрема, протоколом огляду місця події від 13
липня 2006 року (а.с.10-13), протоколом добровільної видача (а.с. 16),
протоколом усної заяви ОСОБА_4 (а.с. 7) та іншими матеріалами справи.

Суд правильно перекваліфікував дії ОСОБА_1 із ст. 186 ч.2 КК України на ст. 185 ч.2 КК України,
оскільки в судовому засіданні
доведено, що ОСОБА_1 таємно викрав
майно потерпілого, і не чув як йому у слід кричав потерпілий, а потерпілий не
впевнений в тому, що підсудний чув його крик зупинитися.

Доводи, наведені
в апеляції в частині перекваліфікації його дій на дрібну крадіжку є
безпідставними, оскільки, у відповідності до Закону України «Про внесення змін
до кодексу України про адмінінстартивні правопорушення» від 02 червня 2005 p., яким було
внесено зміни у ст. 51 КУпАП, встановлено, що викрадення чужого майна шляхом
крадіжки, вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення
правопорушення не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
з урахуванням того, що згідно п. 22.5 ст. 22 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" від 22 травня 2003 року для кваліфікації
правопорушень або злочинів, сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на
рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 6.1.1 п. 6.1 ст. 6
цього Закону для відповідного року (з урахуванням положень п. 22.4 ст. 22
Закону).

Станом на 13
липня 2006 року, відповідно до дії ст. 51 КУпАП, дрібною крадіжкою вважалось
викрадення чужого майна вартість якого не перевищувала 562,5 грн., як
вбачається з матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_1 викрав у потерпілого ОСОБА_4 майно на загальну суму 813
грн. 50 коп., що перевищує 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
вказані у ч.2 ст. 51 КУпАП, отже дії ОСОБА_1
суд правильно кваліфікував за ст. 185 ч.2 КК України, як таємне викрадення
чужого майна вчинене повторно.

Що стосується
міри покарання, то суд, при її призначенні у відповідності до вимог ст. 65 КК
України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та
обставини, які пом'якшують та обтяжують покарання, а тому призначив ОСОБА_1 таке покарання,
яке необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, з огляду
на вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_1 є безпідставною
і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 грудня 2006 року щодо ОСОБА_1 залишити без
змін, а його апеляцію - без задоволення.