Провадження № 1-кп/369/85/15
УХВАЛА
Іменем України
10.08.2015 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві судового засідання ОСОБА_2

за участі

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
26 червня 2015 року, відповідно до вимог ст.35 КПК України, обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, надійшли головуючому судді ОСОБА_1 .
В підготовчому судовому засіданні прокурор та обвинувачений висловили думку про можливість призначення справи до розгляду.

При перевірці матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що наявний у кримінальному провадженні обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Так, згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини» № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Згідно вимог ч.5 п.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Разом з тим, в порушення вимог ч.5 п.2 ст.291 КПК України, не зазначена належним чином правова кваліфікація, так як ч. 2 ст. 307 так і ч.2 ст. 309 КК України передбачає кваліфікуючі ознаки, такі як: вчинення повторно, за попередньою змовою групою осіб чи особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 КК України, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Зі змісту обвинувального акту, вбачається, що в даному обвинувальному акті викладені встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення.

Також висунете в обвинувальному акті прокурором обвинувачення не відповідає вимогам ч.5 п.2 ст.291 КПК України. Обвинувачення належним чином не сформульоване, не надано повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та належним чином зазначеної правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

На підставі викладеного суд першої інстанції не має законних підстав для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 3, 110, 291, 314 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 307, ч.2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України повернути прокурору прокуратури Києво-Святошинський району Київської області для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з моменту її оголошення до Апеляційного суду Київської області.

Суддя ОСОБА_1