АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря- ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження №0003338 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який народився у м.Баку, Азербайджан,

зареєстрований за адресою

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого за ч.1ст.119 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_12

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Адвокатом ОСОБА_7 принесена апеляційна скарга вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій він просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу злочину передбаченого ч.1 ст.119 КК України, оскільки в діях останнього наявна необхідна оборона. В задоволенні цивільних позовів просить потерпілих відмовити в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком, та відмовити в задоволенні цивільних позовів потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання як на пом`якшуючу покарання обставину - повне визнання вини ОСОБА_8 .

Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст.119 КК України на 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.119 КК України, оскільки ОСОБА_8 , саме обороняючись від ОСОБА_13 відштовхнув його долонею від себе, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , та узгоджується з показаннями експерта, який вказав, що падіння потерпілого мало місце від поштовху, а не удару, а також експерт пояснив причини утворення тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_13 . Зазначає, що здійснюючи свої дії, обвинувачений мав мету захистити своє життя та здоров`я від протиправного зазіхання з боку потерпілого.

Сторона обвинувачення, обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги, вказує про те, що суд необґрунтовано та безпідставно визнав відповідно до вимог ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання визнання вини ОСОБА_8 в скоєному.

Обвинувачений, обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги зазначає, що при призначенні йому покарання судом не враховано, що скоєний ним злочин не є тяжким, не враховано його особу, а також, що конфлікт спровокував потерпілий, пом`якшуючи покарання обставини, при цьому суд призначив найсуворіший вид та розмір покарання, що є не справедливим, а зазначені обставини, навпаки, дають підстави для звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком.

Потерпілою ОСОБА_11 подано заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, в яких просить вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, вказує на те, що обвинувачений міг уникнути конфлікту та не наносити тілесних ушкоджень потерпілому, вважає, що останній в скоєному не розкаявся та свою провину визнав формально.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 13 вересня 2014 року, працюючи неофіційно охоронцем нічного клубу «Лекс», розташованого за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Калинова 3, о 03-00 годині перебував біля входу до клубу, де знаходився і ОСОБА_13 ,кий виразився на адресу обвинуваченого ОСОБА_8 нецензурною лайкою, в результаті чого на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_8 , не маючи умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 чи настання його смерті, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг передбачити, завдав удар долонею руки в обличчя ОСОБА_13 , від якого останній впав на спину, ударившись при цьому головою об бетонні сходи, внаслідок чого отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепу, крововиливів під оболонку та в речовину головного мозку з ділянками забиття, перебіг якої ускладнився розвитком набряку оболонок та речовини головного мозку та мозочку, від якої 14 вересня 2014 року о 03:30 годині наступила смерть потерпілого. А також синці на внутрішній поверхні правого плеча у нижній третині, садно по задній поверхні обох актових суглобів, що відносяться до легких тілесних ушкоджень та не знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_9 підтримав доводи апеляції сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляції захисника та обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав доводи своєї апеляції, просив застосувати положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання, зазначив, що в скоєному щиросердечно розкаюється, пояснив, що він намагався надати допомогу, звертає увагу на те, що саме потерпілим було спровоковано конфлікт. Також за його клопотанням суд прийняв рішення звернути суму застави, внесену ним, на виплату матеріальної шкоди потерпілим, оскільки інших грошових коштів він не має.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 не підтримав.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та обвинуваченого, заперечував проти задоволення скарги прокурора, просив застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України, врахувавши, що останній щиросердечно розкаявся, просить врахувати обставини скоєного правопорушення, провокацію конфлікту потерпілим.

Потерпіла ОСОБА_11 просила апеляційній скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Потерпіла ОСОБА_10 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_12 підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти доводів апеляцій захисника та обвинуваченого.

В судових дебатах учасники процесу підтримали такі ж позиції.

В остатньому слові обвинувачений ОСОБА_17 вказав про те, що він в скоєному розкаюється, зобов`язується відшкодовувати завдану шкоду, не заперечує того факту, що він відштовхнув потерпілого від себе, в результаті чого настали тяжкі наслідки.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши та перевіривши матеріали кримінального провадження разом з доводами апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясовних обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України і правильність кваліфікації його дій за цим злочином відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які повно та об`єктивно досліджені під час судового розгляду та наведені у вироку.

Так, вироком суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 13 вересня 2014 року о 03-00 годині, працюючи неофіційно охоронцем нічного клубу «Лекс», розташованого за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Калинова 3, виконував обов`язки охоронця клубу, та зробив зауваження ОСОБА_13 , у відповідь на що останній виразився на адрес обвинуваченого нецензурною лайкою. Внаслідок чого між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків зчинилася сварка, в ході якої ОСОБА_8 , не маючи умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, завдав один удар долонею руки в область обличчя ОСОБА_13 , від якого останній впав на спину, ударившись при цьому головою об бетонні сходи та отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких 14 вересня 2014 року о 03:30 годині наступила смерть потерпілого.

Визнаючи ОСОБА_8 винним у скоєнні вбивства потерпілого ОСОБА_13 , вчиненого з необережності, суд навів у вироку переконливі судження на обґрунтування цього висновку.

Зокрема, суд поклав у основу вироку показання самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який в судовому засіданні визнав, що саме його дій потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого наступила смерть потерпілого.

Вказані свідчення повністю узгоджуються зі свідченнями свідка ОСОБА_15 , на які, як на доказ вини обвинуваченого, послався суд у своєму вироку і відповідно до яких, 13 вересня 2014 року саме між обвинуваченим ОСОБА_8 , з яким разом вони працювали охоронцями нічного клубу «Лекс», з одного боку, та ОСОБА_13 і двома особами, з іншого боку, виник конфлікт з приводу того, що їм не сподобалася перевірка на вході з допомогою металодетектора, і ОСОБА_13 почав виражатися на адресу ОСОБА_8 нецензурною лайкою. Однак, щоб уникнути конфлікту, вони пропустили відвідувачів до клубу. А біля третьої години опівночі він бачив як ОСОБА_13 вийшов з приміщення клубу, після чого почув крики, та побачив, що обвинувачений рукою відштовхнув ОСОБА_13 в область щоки, від чого той впав, ударився потилицею об кут сходів та втратив свідомість. Вони намагалися до приїзду швидкої надати допомогу потерпілому.

Зазначені обвинуваченим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_15 обставини, підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що 13 вересня 2014 року біля 03-00 години, працюючи охоронцем зазначеного нічного клубу, бачив як ОСОБА_8 , який теж працював охоронцем, долонею руки наніс удар ОСОБА_13 в область обличчя, від якого останній впав на східці та вдарився головою.

Вказане підтверджується і показаннями свідка ОСОБА_16 , що 13 вересня 2014 року він разом з дружиною та ОСОБА_13 прибули до нічного клубу «Лекс», на вході який між ними та охоронцями клубу виник конфлікт у зв`язку з тим, що ОСОБА_13 щось сказав на адресу охорони. Через деякий час відпочинку вони з дружиною стали шукати потерпілого, щоб іти додому, телефонували, але він не відповів.

Наведені вище свідчення взаємно повністю узгоджуються з даними протоколу огляду місця події від 13 вересня 2014 року /а.п.130-131 т.1/, з фото таблицею до нього, відповідно якого місцем події є ділянка місцевості перед входом до нічного клубу «Лекс» по вул.Калиновій, 3 в м.Дніпропетровську, з бетонованими сходами, що викладені тротуарною плиткою, які ведуть на крильце до входу в приміщення клубу,

даними медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_13 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім.Мечникова», відповідно даних якої до вказаного закладу ОСОБА_13 доставлений 13 вересня 2014 року о 5.35 годині з первинним діагнозом закрита черепно-мозкова травма, перелом лівої височної і тім`яної кісток, від яких він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03.30 годині (а.п.154-158 т.1).

Висновками судово-медичних експертиз №1675/315-Е від 30 вересня 2014 року та №1675/328-Е від 17 жовтня 2014 року, та показаннями судмедексперта ОСОБА_18 підтверджено, що у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку з ділянками забиття, перебіг якої ускладнився розвитком набряку оболонок та речовини головного мозку і мозочку, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 .

Виявлені у потерпілого синці на внутрішній поверхні правого плеча у нижній третині, садно по задній поверхні обох актових суглобів, відносяться до легких тілесних ушкоджень, в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. Утворення саден по задній поверхні обох ліктьових суглобів не виключає можливість їх утворення під час падіння з висоти власного зросту. Будучи допитаним в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 пояснив, що синець на повіці ока у вигляді натікання отриманий без механічної дії.

Встановлені ушкодження, крім подряпин на волосистій частині голови, виникли від дії твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі). Тілесні ушкодження у вигляді подряпин на шкірі волосяної частини голови прижиттєві, виникли від дії твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо під час гоління волосся,

В ході проведення слідчого експерименту 08 жовтня 2014 року за участю обвинуваченого та судово-медичного експерта ОСОБА_18 , обвинувачений показав обставини та механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, що узгоджується з висновками судово-медичних експертиз №1675/315-Е від 30 вересня 2014 року та №1675/328-Е від 17 жовтня 2014 року, згідно яких характер черепно-мозкової травми у ОСОБА_13 свідчить про те, що мала місце травма прискорення, наявність якої та саден по задній поверхні обох ліктьових суглобів, не виключає можливості утворення тілесних ушкоджень під час падіння тіла з висоти власного зросту з наданим йому прискоренням та ударом ділянкою голови об тверде покриття, як відображено в протоколі проведення слідчого експерименту з обвинуваченим.

Таким чином, з досліджених висновків судово-медичних експертиз та показань експерта ОСОБА_18 в судовому засіданні встановлено, що у потерпілого мала місце травма прискорення, що означає, що голові було надано прискорення це перша травматична дія, і друга травматична дія - це удар об якийсь предмет. В даному випадку мала місце одна травматична дія в область обличчя з послідуючим ударом головою об тверду поверхню. Даний механізм відповідає обставинам спричинення тілесних ушкоджень, на який вказали обвинувачений та свідки, при нанесення одного удару в голову потерпілого та його падіння. Чим заперечуються доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що від удару ОСОБА_8 потерпілий впав на лікті, а вже потім мав місце нещасний випадок, оскільки потерпілий розташовуючись на ліктях через стан алкогольного сп`яніння, змін встати, не втримався, і упавши на спину, вдарився головою об тверду поверхню.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належно оцінив сукупність наведених у вироку доказів, вказаних вище і правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України, як вбивство потерпілого ОСОБА_13 , вчинене з необережності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає безпідставними твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що обвинувачений знаходився у стані необхідної оборони, оскільки дані твердження були в повній мірі перевірені судом першої інстанції при розгляді справи, який аналізуючи їх у своєму вироку обґрунтовано послався на встановлені ним обставини справи, що конфлікт виник в ході раптово виниклої сварки, в ході розгляду не було встановлено у обвинуваченого будь-яких тілесних ушкоджень, які б могли походити від дій потерпілого ОСОБА_13 , що в сукупності з іншими доказами, наведеними вище, вказує на відсутність на той момент і в тій обстановці суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого, яке б викликало у ОСОБА_8 необхідність негайного його відвернення чи припинення шляхом заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть, і не вбачає підстав для закриття справи стосовно ОСОБА_8 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, як про це ставить питання в своїй апеляції сторона захисту, вказуючи на наявність в діях обвинуваченого необхідної оборони або мнимої оборони.

Вимоги апеляційної скарги прокурора щодо виключення з вироку посилання суду як на пом`якшуючу покарання обставину - визнання ОСОБА_8 своєї вини, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що обвинувачений під час судового розгляду в суді першої інстанції вину в скоєному визнавав, розкаювався, пояснював, що умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень або смерті потерпілого не мав, під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 також вину визнав повністю, та зазначив, що саме від його дій настала смерть потерпілого, вибачився перед потерпілими, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що доводи сторони обвинувачення є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.65 КК України - суду при призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначення покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 враховано ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно ст.12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого який свою вину визнав повністю, що суд відніс обставин, що відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, та думку потерпілих щодо призначення найбільш суворого покарання, поєднаного з ізоляцією від суспільства.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд не в повній мірі врахував особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно (а.с.197 т.1), за попереднім місцем роботи характеризувався з позитивної сторони (а.п.15 т.2), раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, на рахунок часткового відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_11 , за клопотанням обвинуваченого, звернуто стягнення на заставу в розмірі 24336грн.

Також судом не враховано відсутність обтяжуючих покарання обставин.

При цьому, обвинуваченим, який не перебував під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження, не працював, не прийнято міри для відшкодування шкоди, завданої потерпілим ОСОБА_11 - матері потерпілого, ОСОБА_10 - дружині потерпілого, та його неповнолітній дитині - ОСОБА_19 . Від дій обвинуваченого настали тяжкі наслідки у виді настання смерті ОСОБА_13 , тому суд обґрунтовано обрав йому покарання у найсуворішому його виді - у виді позбавлення волі, яке є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначення виду покарання ОСОБА_8 , з застосуванням ст.75 КК України, про що ставить питання в своїй апеляції обвинувачений, та вважає, виходячи з наведеного вище, що доводи обвинуваченого про можливість звільнення його від відбування покарання, є не обґрунтованими.

Однак, враховуючи тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем фактичного проживання характеризується позитивно, свою провину в скоєному визнав повністю, щиросердечно розкаявся, за скоєне перед потерпілими вибачився, з місця скоєння злочину не зник, до приїзду карети швидкої допомоги разом з колегами по роботі намагався надати потерпілому допомогу, зобов`язується відшкодувати потерпілим завдану шкоду, а також що ініціатором конфліктної ситуації виступав сам потерпілий, а обвинувачений задля уникнення конфлікту згідно показів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_20 пропустив потерпілого разом з друзями до приміщення клубу, відсутність обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що призначене покарання у виді максимального розміру позбавлення волі, встановленого санкцією ч.1 ст.119 КК України, не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого, є явно несправедливим через його суворість, та вважає можливим зменшити строк покарання до трьох років шести місяців позбавлення волі, що є підставою для зміни вироку в частині призначення покарання на відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, ч.1 ст.414 КПК України, за якою невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 стосовно безпідставного задоволення позовних вимог потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди, то, відповідно до вимог ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково.

Відповідно до вимог ч.3 п.2 та ч.4 п.2 ст.374 КПК України у обвинувальному вироку суду, відповідно, в мотивувальній та резолютивній частинах зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільний позов.

Вирішуючи цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_21 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їм внаслідок вбивства їх сина, чоловіка та батька, суд першої інстанції, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, встановивши причинний зв`язок між скоєним злочином та шкодою, яка настала, а також характер та розмір шкоди, врахувавши як ступінь участі обвинуваченого у її заподіянні, форму вини, так і його матеріальний стан, відношення останнього до наслідків злочину, який не бажав смерті потерпілого, давши відповідну оцінку вказаним обставинам, вирішив цивільний позов потерпілих відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону та ст.ст.1166, 1167 ЦК України, внаслідок чого колегія не бачить підстав для скасування вироку та задоволенні апеляції обвинуваченого ОСОБА_8 в цій частині.

Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних порушень вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити.

Зменшити покарання призначене ОСОБА_8 за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді