ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

19 лютого 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_11,

суддів ОСОБА_12, ОСОБА_13,

при секретарі ОСОБА_14,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002140, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 23 липня 2014 року щодо:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Ізяслав Хмельницької області, проживаючого у АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого: востаннє 30 травня 2007 року за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 5 місяців, звільнився 09 березня 2011 року умовно-достроково позбавлення на 3 місяці 22 дні,

якого визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_15,

в с т а н о в и в:

до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернувся захисник ОСОБА_1 із касаційною скаргою в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вищевказані судові рішення.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. На обґрунтування своїх доводів указує про істотні порушення кримінального процесуального закону. Вважає, що судові рішення обґрунтовано доказами, які є недопустимими з огляду на вимоги ст. 86 КПК України та отримані з порушенням права на захист. Зазначає, що хоча суд апеляційної інстанції і визнав недопустимими доказами протоколи пред'явлення особи для впізнання за участю потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однак не врахував, що ці докази були єдиними доказами за епізодами щодо цих потерпілих. Зазначає, що суди безпідставно не визнали недопустимими доказами протоколи про пред'явлення для впізнання, проведені за участю потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки слідчі дії були проведені з порушенням права на захист.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309, ст. 70, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців.

Вирішено питання цивільних позовів, про обчислення строків відбування покарання та речові докази.

Апеляційний суд Тернопільської області своєю ухвалою від 23 липня 2014 року відмовив у застосуванні щодо ОСОБА_2 закону України «Про амністію у 2014 році» та виключив із мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції як на докази на протокол пред'явлення особи для впізнання від 22 серпня 2013 року за участю потерпілої ОСОБА_8, протокол пред'явлення особи для впізнання від 22 серпня 2013 року за участю потерпілої ОСОБА_3 та протокол пред'явлення особи для впізнання від 22 серпня 2013 року за участю потерпілої ОСОБА_4

За вироком ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він 30 травня 2013 року близько 18:15 год., перебуваючи поблизу буд. №1 по вул. Польового в м. Тернополі, діючи повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілої ОСОБА_9, що виразилось в утриманні її за шию, шляхом ривка відкрито викрав золоті прикраси на загальну суму 1 450 грн, спричинивши їх матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_2 31 травня 2013 року близько 22:27 год., перебуваючи по вул. Рєпіна, 16 в м. Тернополі, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_3 на загальну суму 8 060 грн.

10 серпня 2013 року близько 21:00 год. ОСОБА_2, перебуваючи у парку «Національного Відродження» у м. Тернополі, діючи умисно аналогічним чином відкрито заволодів золотими прикрасами потерпілої ОСОБА_4, заподіявши їй матеріальної шкоди на загальну суму 4 000 грн.

Також 16 серпня 2013 року близько 12:00 год. ОСОБА_2, перебуваючи по вул. Купчинського в м. Тернополі, таким самим способом відкрито заволодів золотими прикрасами ОСОБА_5 на загальну суму 2 230 грн, а близько 13:00 год., перебуваючи по вул. Малишка в м. Тернополі, таким же способом заволодів майном ОСОБА_6 на загальну суму 2 500 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який зазначив про безпідставність доводів скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. З урахуванням вимог ст. 438 КПК України неповноту судового слідства, неправильну, на його думку, оцінку доказів, про що також фактично зазначає захисник ОСОБА_1 у касаційній скарзі, не може бути предметом перевірки суду касаційної інстанції. Отже, касаційний суд при касаційному розгляді виходить із обставин справи, встановлених судом.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень в тій частині, в якій вони були оскаржені. Щодо засудженого ОСОБА_7 судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви. Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК України є виключною компетенцією суду, що постановив вирок.

В основу вироку за фактом вчинення ОСОБА_2 повторно відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілих ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, обґрунтовано покладено дані, встановлені із показань самого засудженого, який визнав вину та підтвердив обставини вчинених ним епізодів злочинних дій, показань потерпілих, які у ході судового розгляду указали на ОСОБА_2, як на особу, що вчинила відкрите викрадення їх майна, та підтвердили обставини, указані у поданих ними заявах про вчинення злочину.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину підтверджено також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, зокрема, за епізодом щодо потерпілої ОСОБА_9 - протоколом про пред'явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 вересня 2013 року, у ході якого потерпіла впізнала ОСОБА_2, повідомленням генерального директора приватного товариства «Ломбард-Скарбниця», згідно з яким ОСОБА_2 30 травня 2013 року здавав до ломбарду золоті прикраси; щодо потерпілої ОСОБА_3 - повідомленням директора того ж ломбарду, згідно з яким ОСОБА_2 здавав 31 травня 2013 року золоті прикраси; щодо потерпілої ОСОБА_5 - протоколом огляду предметів від 05 вересня 2013 року, відповідно до якого було оглянуто відеозапис камери відеоспостереження приватного товариства «Ломбард «Комод», з якого убачається, що ОСОБА_2 16 серпня 2013 року прийшов до ломбарду та здавав золоті прикраси, за що отримав грошові кошти, довідки вказаного товариства про те, що ОСОБА_2 уклав договір застави золотих прикрас; щодо потерпілої ОСОБА_6 - протоколом огляду предметів від 05 вересня 2013 року відповідно до якого було оглянуто відеозапис камери відеоспостереження будинку по вул. Малишка, 52 у м. Тернополі, із якого убачається, що у час перед вчиненням злочину ОСОБА_2 йшов за потерпілою ОСОБА_6 За епізодом щодо потерпілої ОСОБА_5 винуватість засудженого підтверджено також на основі аналізу показань свідка ОСОБА_10, який був очевидцем викрадення майна потерпілої та вказав на ОСОБА_2 у судовому засіданні.

Апеляційний суд, ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про те, що окремі докази - протоколи про пред'явлення осіб для впізнання від 22 серпня 2013 року за участю потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є недопустимими, оскільки отримані з порушенням права особи на захист, зважаючи на те, що ОСОБА_2 звернувся із заявою про призначення йому захисника, однак ці слідчі дії були проведені без захисника та виключив посилання на них із судового рішення.

Одночасно заслуговують на увагу доводи захисника ОСОБА_1 про недопустимість як доказів - протоколів про пред'явлення особи для впізнання від 17 серпня 2013 року за участю потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з огляду на порушення права останнього на захист.

Так, як убачається із матеріалів кримінального провадження 16 серпня 2013 року від ОСОБА_2 надійшла заява про з'явлення із зізнанням у вчиненні відкритого викрадення чужого майна. На думку колегії суддів, після з'явлення ОСОБА_2 із зізнанням у вчиненні кримінального правопорушення, що фактично стало підставою для підозри цієї особи, орган досудового розслідування зобов'язаний був роз'яснити останньому процесуальні права, у тому числі право особи на захист шляхом залучення захисника. Однак після цього 17 серпня 2013 року було проведено пред'явлення ОСОБА_2 для впізнання потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_6, після яких його було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та допитано у якості підозрюваного. При цьому, як видно із матеріалів затримання та допиту підозрюваного від 17 серпня 2013 року, ці дії були проведені за участю захисника ОСОБА_1

Наведені обставини, на думку колегії суддів свідчать про порушення права особи на захист, а тому відповідні протоколи пред'явлення особи для впізнання від 17 серпня 2013 року є недопустимими доказами, на які суд не міг посилатися при постановленні вироку. Апеляційний суд цю помилку місцевого суду не виправив. З огляду на це судові рішення щодо ОСОБА_2 підлягають зміні, а посилання на протоколи про пред'явлення особи для впізнання від 17 серпня 2013 року за участю потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягають виключенню із судових рішень.

Це, однак, не впливає на висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за обставин, установлених судом, оскільки ці обставини підтверджено сукупністю інших доказів, детально наведених у вироку.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КПК України.

У ході перевірки матеріалів кримінального провадження істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень, ухвалених у кримінальному провадженні, не встановлено.

У зв'язку з викладеним касаційна скарга захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 23 липня 2014 року щодо ОСОБА_2 змінити: виключити з мотивувальної частини судових рішень посилання як на докази на протокол про пред'явлення особи для впізнання від 17 серпня 2013 року за участю потерпілої ОСОБА_5 та протокол про пред'явлення особи для впізнання від 17 серпня 2013 року за участю потерпілої ОСОБА_6

У решті судові рішення щодо ОСОБА_2 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13