АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці «12» лютого 2007 р. колегія судців
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області у
складі:

Головуючого Горецької
C.O.

суддів Семенюка
К.М. , Станковської Г.А.

за
участю прокурора Сулятицького
І.С. .

та
адвоката ОСОБА_1

розглянула
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями адвоката
ОСОБА_1, засудженої ОСОБА_2. на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 грудня 2007 р.

Цим
вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженка
та мешканка АДРЕСА_1українка, громадянка
України, з незакінченою вищою
освітою, студентка Чернівецького
Національного університету, працює
менеджером ПП ОСОБА_3 одружена, раніше не судима, -

засуджена
за ст.
309 ч. 1 КК України на два роки позбавлення волі.

На
підставі ст. 75 КК України, звільнена від відбування призначеного
покарання з випробуванням строком на один рік,
якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає
покладені на неї обов'язки.

Відповідно
до ст.
76 КК України на ОСОБА_2.
покладені обов'язки не виїжджати за межі України на постійне проживання
без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти ці органи про зміну місця
проживання, періодично з»являтися для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

До
набрання вироком законної сили міра запобіжного заходу залишена у виді підписки
про невиїзд.

Вирішено питання
з судовими витратами та речовими доказами.

Справа №
11-51/2008р. Головуючий
у 1 інстанції: Марчук В. Т.

Категорія:
ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач:
Семенюк KM.

2

Згідно з
вироком, ОСОБА_2 12 червня 2007 року
біля 12 год., знаходячись у дворі АДРЕСА_1 незаконно придбала без мети
збуту для власного вживання у невстановленої органами досудового слідства особи
(матеріали виділені в окреме провадження а.с.
76) два одноразових медичних шприца з наркотичною речовиною -
концентратом з макової соломи (екстракційним опієм), ємкістю,
відповідно 18 та 15 мл., що
складає загальною вагою в перерахунку на суху речовину 0, 69 грама.

Того ж
дня незаконно придбаний наркотичний засіб засуджена помістила в поліетиленовий
пакет та зберігала при собі без мети збуту.

В 13 год. 12 червня 2007
року ОСОБА_2 біля магазину «Євросота» по АДРЕСА_2 була затримана працівниками міліції і в
присутності понятих у неї було вилучено два одноразових медичних шприца із
зазначеною наркотичною речовиною, що в
перерахунку на суху речовину складає 0, 69 грама, яку вона незаконно зберігала при собі без мети
збуту.

На
вказаний вирок адвокат ОСОБА_1 та засуджена ОСОБА_2 подали апеляції, в яких ставлять питання про скасування вироку
суду та застосування до засудженої норм ч. 4
ст. 309 КК України.

В
обґрунтування своїх апеляцій, адвокат
ОСОБА_1 та засуджена ОСОБА_2, кожний
окремо посилається на те, що ОСОБА_2
добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від
наркоманії і це ніяким чином не було пов'язано
з порушенням кримінальної справи. Також на думку скаржників, суд першої інстанції безпідставно дійшов
висновку, що звернення засудженої до
лікувального закладу є вимушеним з метою уникнення від кримінальної
відповідальності.

Заслухавши
доповідача, адвоката ОСОБА_1, засуджену,
які підтримали апеляції,
прокурора, який заперечував проти
апеляцій, дослідивши матеріали
справи, в межах поданих апеляцій та
обговоривши їх доводи, колегія суддів, вважає,
що вони задоволенню не підлягають.

Вина
засудженої в незаконному придбанні,
зберіганні наркотичних засобів,
без мети збуту, при обставинах
наведених у вироку, повністю доведена
дослідженими судом доказами, яким дана
правильна юридична оцінка і вона не оспорюється в апеляціях.

Згідно
п. 23 ч.4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про
злочини в сфері обігу наркотичних засобів,
психотропних речовин, їх аналогів
або прекурсорів», №4 від 26 квітня 2002
року, вирішуючи питання про звільнення
особи від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.
309 КК України, суду необхідно
з»ясувати, чи дійсно особа страждала на
наркоманію і потребувала лікування від неї,
чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування
добровільно, а не вимушено і чи дійсно
ставить за мету вилікуватися від наркоманії,
а не ухилитися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за
вчинений злочин.

3

Як
вбачається з матеріалів справи (а. с.
61), слідчий 30 червня 2007 року
виніс постанову про призначення наркологічної експертизи відносно ОСОБА_2. для встановлення факту наркозалежності та
вирішення питання про лікування.

Згідно
повідомлення голови комісії по проведенню наркологічних експертиз від 11 липня
2007 року (а.с. 64), ОСОБА_2 від стаціонарного обстеження
відмовилася.

Таким
чином, не було встановлено факту, чи дійсно засуджена страждала від наркоманії
і потребувала лікування. Будь-який висновок наркологічної експертизи у справі
відсутній.

На
а.с. 130 міститься довідка з
Чернівецького обласного наркологічного диспансеру, згідно якої ОСОБА_2 з 27.08 по 06.09.2007
року проходила стаціонарне протинаркоманійне лікування.

В
судовому засіданні (а. с. 151) ОСОБА_2
зазначила, що у зв'язку з порушенням
кримінальної справи вона звернулася в лікувальний заклад. Якщо б справа не була
порушена, то засуджена в лікарню не
зверталася б, т. я. не вважала себе
наркозалежною.

Виходячи
з викладеного, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
звернення ОСОБА_2. в лікувальний заклад
було вимушеним з метою уникнення кримінальної відповідальності і не носило
добровільного характеру, як того вимагає
ч.4 ст.
309 КК України.

Таким
чином, посилання апелянтів на те, що ОСОБА_2 добровільно звернулася до
лікувального закладу з приводу лікування від наркоманії є безпідставними.

Що
стосується міри покарання, то вона
обрана засудженій у відповідності до вимог
ст. ст. 65, 66
КК України, з урахуванням тяжкості
скоєного злочину, даних про особу
винної, обставин справи, які пом»якшують покарання, зокрема,
що вона вперше притягається до кримінальної відповідальності, в скоєному щиро розкаялася, позитивно характеризується по місцю
проживання та роботи.

Взявши
до уваги зазначені обставини, суд, призначаючи покарання, дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_2. можливе без відбування покарання та
застосував до неї ст. 75 КК України.

Під час
судового розгляду, суд вірно
встановив, дослідивши обставини
справи, що злочин ОСОБА_2 був вчинений
12 червня 2007 року, про що вона
показала особисто під час допиту (а.с.
141). Враховуючи викладене, слід
рахувати помилковим посилання в постанові про притягнення як обвинуваченої від
13 липня 2007 року, що ОСОБА_2 скоїла
злочин нібито 12 липня 2007 року (а.с.
45).

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Чернівецької області,
-

4

УХВАЛИЛА:

Апеляції
адвоката ОСОБА_1, засудженої
ОСОБА_2. залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 грудня 2007 року щодо
ОСОБА_2- без змін.