АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1213/15 Справа № 183/7201/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальне провадження № 0006021, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Водяне, Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

В с т а н о в и л а:

Згідно вироку суду 17 вересня 2013 року близько 18 години 30 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Жуковського в с.Комінтерн Новомосковського району Дніпропетровської області.
В цей час навпроти будинку № 9 по вул.Жуковського в с.Комінтерн Новомосковського району ОСОБА_9 переходила проїжджу частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 .
Водій ОСОБА_6 виявивши, що пішохід ОСОБА_9 вийшла на проїзну частину дороги та наближається до смуги руху його автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості руху автомобіля «Lexus GS350», державний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме наїзд на пішохода.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів правої (з розвитком посттравматичної невропатії правого променевого нерва з вираженим порушенням функції правої кисті) та лівої плечових кісток, кісток тазу (лобкових кісток справа та зліва, сідничної кістки справа, крижової кістки), забиття головного мозку 1-го ступеню, забитих ран лобно-тім`яної області, на носі, лівій щоці, підборідді, слизовій оболонці верхньої губи, в області правого ліктьового суглобу, саден на животі, в області грудної клітини, голові, шиї, кистях, в області нижніх кінцівок, синів навколо очей, плечах, забиття шийного відділу хребта, які у своїй сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою стійкої втрати загальної працездатності від 10% до 33%.
Дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_6 вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, якою передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або небезпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.
При цьому технічна можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді для водія ОСОБА_6 обумовлювалася дотриманням ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що знаходилося в причинному зв`язку з настанням подій ДТП, та для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх.
Своїми необережними діями, які виразилися в порушенні вимог Правил дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ст. 286 ч.1 КК України. Згідно ст. 12 КК України таке діяння відноситься до категорії невеликої тяжкості злочинів.
В апеляції обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що ним відшкодовано потерпілій ОСОБА_9 під час досудового розслідування шкоду у розмірі 25000 грн., однак суд не включив це, як і визнання вини, активне сприяння досудовому розслідуванню, та наявність на момент ДТП на утриманні неповнолітньої дитини до обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України. Також суд не врахував щире каяття, щирий осуд своєї поведінки, висловлення щирого жалю з приводу вчиненого, бажання виправити ситуацію, що склалася, а також готовності підлягати кримінальній відповідальності, та виправлення заподіяних наслідків.
За наявності такої кількості пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд, не застосувавши положення ст.69-1 КК України, призначив максимальне покарання, передбачене санкцією ст.286 ч.1 КК України, не надавши оцінки діям потерпілої ОСОБА_9 в частині її протиправної поведінки, якою вона сприяла скоєнню даного злочину. При визначенні моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 судом прийнято до уваги лише висновок психологічної експертизи.
Обвинувачений вважає, що призначене максимальне покарання, передбачене ч.1 ст.286 КК України, є неприпустимим та він підпадає під дію п.«В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014році», оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної події мав на утриманні сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому не виповнилось 18 років і стосовно якого він не був позбавлений батьківських прав.
Просив вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року змінити у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого і призначити покарання у вигляді штрафу у будь якому розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.286 КК України без позбавлення його права керування транспортними засобами. Звільнити його від відбування покарання на підставі п.«В`ст.1 Закону України «Про амністію у 2014році». Куруючись засадами розумності, виваженості та справедливості, задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 на власний розсуд.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляцію обвинуваченого в частині вирішення питання про застосування амністії, а рішення суду в частині вирішення цивільного позову просила скасувати та направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства, думку потерпілої та її представника, які просили рішення суду в частині цивільного позову залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 в порушенні правил безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами та ніким не оскаржуються.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України є правильною.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність вини обвинуваченого, не встановлено.
Вирішуючи питання про міру покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання,за яким характеризується позитивно, займається суспільно-корисною працею, на обліку у лікарів психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває, на час вчинення злочину мав неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якого батьківських прав не позбавлявся, і відповідно до вимог ст. 65 КК України призначив обґрунтовану міру покарання.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про необхідність застосування положень ЗУ "Про амністію у 2014 році" та звільнення його від відбування як основного так і додаткового покарання, то вони заслуговують на увагу.
Згідно положень ч. 2 ст. 86 України, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні", установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні в суді першої інстанції не було заявлено про доцільність звільнення обвинуваченого від покарання на підставі Закону України "Про амністію у 2014 році" з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_12 має неповнолітню дитину, якій не виповнилося 18 років, і відносно якої батьківських прав не позбавлявся.
Апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , на час вчинення злочину та на час набрання чинності законної сили Закону України «Про амністію у 2014 році» мав неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якого батьківських прав не позбавлявся, а тому, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 підпадає під дію п. «в» ст. 1 та ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році», у зв`язку з чим вважає необхідним змінити вирок та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного йому як основного, так і додаткового покарання.
Згідно ст. 9 Закону України "Про амністію у 2014 році" виконання цього Закону покладається на суди. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.
Обвинувачений ОСОБА_6 висловив свою згоду про застосування до нього амністії в апеляційній скарзі 20.05.2015 року, а також просив про це під час судового засідання в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтованим є рішення суду стосовно розміру відшкодування моральної шкоди, яку суд визначив виходячи з принципу розумності, сімейного та матеріального становища обвинуваченого.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 рок, відносно ОСОБА_6 - змінити.
На підставі п. "в" ст.1 та ст.14 Закону України "Про амністію у 2014 році" із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 6 травня 2014 року № 1246-VІІ ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного судом покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців з позбавленням права управління транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3