Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/155/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
4 лютого 2014 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Червоний Яр Березнегуватського району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, не є одруженим, дітей не має, здобув неповну середню освіту, проходить військову службу за мобілізацією на посаді гранатометника 2 взводу 1 стрілецької роти військової частини п/п В НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджувався

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України, -
В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
22 липня 2014 року близько 6-00 години ОСОБА_4 , проходячи військову службу на посаді гранатометника 2 взводу 1 стрілецької роти військової частини п/п В НОМЕР_1 , яка перебувала за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно залишив військову частину на період до 12 листопада 2014 року.

Позиції сторін.
Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав та зазначив, що у содіяному покаявся.
Спираючись про таке, просив не обирати відносно його суворого покарання.
Прокурор під час судового розгляду просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину за вказаних вище обставин підтверджується таким.

1......Матеріали справи свідчать, та сторони не заперечують того, що ОСОБА_4 був призваним на військову службу в процесі мобілізації, з 15 травня 2015 року проходе службу у військовій частині п/п В НОМЕР_1 на посаді гранатометника 2 взводу 1 стрілецької роти.

З показів свідка ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_4 проходив службу у взводі, яким командував свідок.

Станом на 21 липня 2014 року взвод у встановленому законом порядку виконував бойове завдання, перебував на блокпостах в районі Придністров`я. При цьому у складі зводу бойове завдання виконував й обвинувачений, якому 21 липня 2014 року було доручено нести варту на блокпості. Не зважаючи на наявність відповідного наказу та обов`язку, 21 липня 2014 року свій пост ОСОБА_4 покинув та зник у невідомому напрямку.

Цей свідок також засвідчив, що раніше ОСОБА_4 неодноразово вказував про небажання проходити службу саме в цій частині та наполягав на його переведенні у частину, яка буде постійно дислокуватись у місті Миколаєві та не брати участь у бойових діях.

З показів свідка ОСОБА_7 відомо, що ОСОБА_4 проходе військову службу у роті, якою командує цей свідок.

Станом на 21 липня 2014 року ОСОБА_4 мав нести службу на блокпості в районі Придністров`я, але з доповіді ОСОБА_6 йому / ОСОБА_7 / стало відомо, що свій пост ОСОБА_4 покинув без дозволу та зник у невідомому напрямку.

22 липня 2014 року він зустрів ОСОБА_4 у розташуванні військової частини п/п В НОМЕР_1 та повідомив його про те, що обвинувачений вчинив протиправну дію й буде відповідати за залишення посту.

Після цього ОСОБА_4 зазначив, що служити у цій частині не бажає, та зник з розташування частини у невідомому напрямку.

Десь через тиждень після цього ОСОБА_4 зателефонував йому на мобільний телефон та повідомив, що знаходиться вдома, зломав ребро та прийти не може. Він / ОСОБА_7 / роз`яснив обвинуваченому, що той має лікуватись у військовій установі, з`явитись на службу та повідомив його про те, що його справа передана до військової прокуратури.

Після чого ОСОБА_4 ще декілька разів дзвонив йому, але розмови будь-якого логічного змісту не мали.

З показів ОСОБА_4 відомо, що дійсно 22 липня 2014 року він покинув розташування військової частини.

Проти обставин залишення частини, викладених свідками, він не заперечував.

Матеріали справи також свідчать, що у розпорядження військового командування обвинувачений повернувся лише 12 листопада 2014 року.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає факт самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини доведеним.

2......Про обставини залишення військової частини свідчать наведені вище покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ..

Ці покази свідчать, що ОСОБА_4 залишив військову частину під час безпосереднього виконання бойових завдань як частиною в цілому, так й ним особисто, більше того - безпосередньо під час виконання ним бойового завдання.

3......Пояснюючи причини таких дій, ОСОБА_4 зазначав, що залишив військову частину через те, що його батьки були хворими та потребували допомоги.

Факт своєї хвороби на необхідності допомоги під час судового розгляду підтвердив батько обвинуваченого ОСОБА_8 .

Але обставини, про які посилається ОСОБА_4 , суд не вважає такими, що вказують про дійсні причини самовільного залишення обвинуваченим військової частини.

Так, з показів свідка ОСОБА_8 відомо, що потреба у допомозі, про надання якої йдеться у показах обвинуваченого, виникла не у липні 2014 року. а ще взимку того ж року; роботи, про допомогу у яких йшла мова, є плановими.

До того ж, ці роботи ОСОБА_4 закінчив приблизно за тиждень, після того не повертався до військової частини, але продовжував виконувати різні роботи та навіть поїхав до Херсону на заробітки.

ОСОБА_4 стверджував, що не міг у встановленому законом порядку отримати звільнення для виконання тих робіт, адже не є мешканцем міста Миколаєва.

Але ці твердження не відповідають дійсним фактичним обставинам справи.

Так, свідок ОСОБА_6 засвідчив, що в дійсності ОСОБА_4 не дотримувався військової дисципліни, під час проходження служби вживав спиртні напої, дозволяв собі вислів неповаги до командирів та начальників, через що, власно, й не отримував звільнення.

Змістовних заперечень проти таких показів обвинувачений не надав, до того ж, ці покази свідка відповідають вимогам Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 в дійсності не отримував звільнення через неналежне виконання обов`язків по службі.

Більше того, наведені обставини вочевидь не свідчать про необхідність відмови від виконання обов`язків по військовій службі саме під час виконання відповідального завдання по службі.

Наведені докази щодо причин самовільного залишення військової частини обвинуваченим свідчать про те, що в дійсності нагальної потреби у поверненні до дому ОСОБА_4 не мав, не міг надати батькам допомогу по господарству виключно через свою недисциплінованість та неналежне виконання обов`язків військової служби, ці обов`язки він не виконував навмисно.

ОСОБА_4 стверджував, ніби повідомив про свою відсутність командира роти та заборони бути відсутнім у частині не отримав.

Але ці покази суд вважає такими, що не відповідають дійсності, адже вони спростовуються наведеними показами свідка.

В цілому оцінюючи наведені вище покази обвинуваченого, суд вважає їх такими, що в дійсності не свідчать про обставини, що ускладнювали виконання ним обов`язків по службі, але свідчать про бажання ОСОБА_4 уникнути відпвоідальності.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України - як самовільне залишення військової частини або місця служби тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем, який не проходить строкову службу.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Як обставини, які відповідно до статті 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує його першу судимість, його сімейний стан, зокрема, те, що він має батьків похилого віку.

Обставини, що відповідно до статті 67 КК України обтяжують його покарання, під час досудового розслідування не встановлено, через що суд вважає такі обставини відсутніми.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_9 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Щодо ступеня тяжкості вчинених злочинів
В цьому випадку вчинення злочину ОСОБА_4 є наслідком навмисних дій, спрямованих на порушення військового порядку.

До того ж, порушення військового порядку ним вчинене в особливо відповідальний період.

Таке суттєво збільшує суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим діяння.

Щодо особи винного.
ОСОБА_4 за на обліках у Миколаївській обласній психіатричній лікарні та Миколаївському обласному наркологічному диспансері не перебуває.

Суд враховує також, що за місцем проходження служби він характеризується негативно.

За такого суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції частина 3 статті 407 Кримінального Кодексу України.

При цьому наведені вище відомості про обставини вчинення злочину, ставлення обвинуваченого до скоєного та особу винного не дають підстав для висновку про те, що його виправлення та перевиховання є можливим без застосування покарання.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -
З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.
Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_10 .

04.02.2015