справа 274/337/15-к провадження: 1-кп/0274/155/15
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.03.2015 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, Житомирської області, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом дитинства, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), раніше несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 407 ч. 3 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
21 березня 2014 року старшого солдата ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року та в той же день старшого солдата ОСОБА_3 направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
21 березня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) № 61 старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) та в подальшому призначено на посаду старшого майстра взводу матеріально-технічного забезпечення 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, і відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Так, під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, старший солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Так, 02 жовтня 2014 року старший солдат ОСОБА_3 , в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги та вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою ухилення від проходження військової служби, без дозволу командування військової частини та поважних причин, маючи об`єктивні можливості для несення військової служби, близько 17 години 30 хвилин самовільно залишив місце проходження військової служби - військову частину - польова пошта НОМЕР_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та до 03 грудня 2014 року проводив час на власний розсуд, службові обов`язки не виконував.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 407 ч. 3 КК України.
В ході судового розгляду ОСОБА_3 свою вину в скоєні злочину визнав повністю та по суті обвинувачення пояснив, що на військову службу його призвали 21 березня 2014 року. Він зявився у військомат і його повезли у військову частину (польова пошта НОМЕР_2 ). Призначили на посаду старшого майстра по ремонту артилерійського озброєння. Далі вони поїхали в Херсонську та Запорізьку області, де він проходив військову службу. Потім вони повернулися в м. Бердичів і на початку жовтня 2014 року він самовільно залишив військову частину, оскільки були вагомі причини. Дитину необхідно було завезти в лікарню в смт. Станішівка, а потім на перевірку в м. Київ в інститут травматології.
Обвинуваченому було відомо, що він призваний по мобілізації. Вимоги Статутів йому доводили. Доводили під підпис вимоги, що не можна залишати частину та не виконувати накази командирів, оскільки настане кримінальна відповідальність. Документи про хворобу дитини до військової частини він не надавав. Письмово не звертався до командування, щоб надали відпустку, оскільки не вважав за потрібне. Коли він перебував в Бердичеві, то його відпускали на вихідні у короткочасне звільнення. Коли взнав, що його розшукують, то повернувся до військової частини. Обвинувачений негативно оцінив свої дії та щиро розкаявся.
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:
витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за № 61 від 21.03.2014 року, відповідно до якого військовозобов`язаного ОСОБА_3 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_3 21.03.2014 року, зараховано до списків особового складу військової частини та направлено для відпрацювання завдань бойової підготовки на полігон частини в АДРЕСА_3 (т. 1 а. п. 18);
витягом з наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_3 за № 1 від 03.04.2014 року, відповідно до якого старшого солдата ОСОБА_3 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_4 21.03.2014 року, призначено старшим майстром ремонтної майстерні артилерійського озброєння взводу матеріально-технічного забезпечення другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, та вважається таким, що 03.04.2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (т. 1 а. п. 17);
витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 1177 від 03.10.2014 року, відповідно до якого на підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону за вхідним № НОМЕР_4 від 02.10.2014 року по факту відсутності на службі без поважних причин 02 жовтня 2014 року військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, старшого майстра другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону старшого солдата ОСОБА_3 , призначено службове розслідування (т.1 а. п. 22);
довідкою т.в.о. командира військової частини польова пошта В НОМЕР_3 № 3941 від 14.10.2014 року, відповідно до якої старший солдат ОСОБА_3 з 02.10.2014 року відсутній на службі на протязі 10 діб та місце його знаходження не відомо (т.1 а. п. 2);
витягом з наказу т.в.о. командира військової частини польова пошта В НОМЕР_3 за № 145 від 14.10.2014 року, відповідно до якого старший солдат ОСОБА_3 - старший майстер взводу матеріально-технічного забезпечення другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону вважається таким, що самовільно залишив військову частину 02.10.2014 року, знятий з котлового забезпечення частини з 15.10. 2014 року, з 02.10.2014 року припинено виплату грошового забезпечення (т. 1 а .п 16);
витягом з наказу т.в.о. командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 за № 187 від 03.12.2014 року, відповідно до якого військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період , старшого солдата ОСОБА_3 - старшого майстра взводу матеріально - технічного забезпечення другого гаубичного самохідно - артилерійського дивізіону, вважати таким, що повернувся до частини після самовільного залишення частини 03 грудня 2014 року, зараховано на котлове забезпечення частини з 04 грудня 2014 року, поновлено виплату грошового забезпечення з 03 грудня 2014 року (т. 1 а. п. 31).
Дослідивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 в скоєні злочину.
Суд знаходить вину ОСОБА_3 у самовільному залишені військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, повністю доведеною.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин середньої тяжкості, особу винного, який характеризується негативно, раніше несудимий, на утриманні має двох малолітніх дітей, один з яких інвалід дитинства.
Обставиною, що відповідно до ст. 66 ч.1 п. 1 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.
Суд також визнає як помякшуючу покарання обставину наявність на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей, один з яких є інвалідом дитинства.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.
Однак, враховуючи, що обвинувачений щиро розкаявся, раніше несудимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, один з яких є інвалідом дитинства, суд вважає можливим, відповідно до ст. 75 КК України, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не заявлено. Процесуальних витрат немає.
Керуючись ст.ст. 369- 371, 373- 374 КПК України, суд, -
визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 ч.1 п.п. 3,4 КК України зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1