АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2015 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю учасників судового провадження:
секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000367 за апеляційною скаргою представника потерпілого та цивільного позивача адвоката ОСОБА_9 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.12.2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого в силу ч.3 ст.88 КК України;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання за вказаною статтею у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом річного іспитового строку не вчинить нового злочину та зобов`язано його не виїжджати за межі України на постіне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 399 грн. 35 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Кримінальне провадження №11-кп/794/65/15 Головуючий у І інстанції ОСОБА_10
Категорія ст.122 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 6000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 11.07.2014р. біля 23 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в АДРЕСА_2 , під час виниклої суперечки умисно наніс ОСОБА_8 один удар правою рукою в область обличчя, внаслідок чого спричинив йому ангулярний перелом нижньої щелепи зліва, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
На вказаний вирок суду надійшла апеляційна скарга від представника потерпілого та цивільного позивача адвоката ОСОБА_9 , який просить вирок скасувати частково, ухвалити новий, яким призначити покарання обвинуваченому без застосування до нього вимог ст.ст.75, 76 КК України, та задовольнити цивільний позов потерпілого в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання обвинуваченому безпідставно зазначив у вироку, що ОСОБА_7 позитивно характеризується по місцю проживання. При застосуванні положень ст.ст.75, 76 КК України суд не навів жодних переконливих мотивів своїх висновків про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Матеріальна та моральна шкода й досі не відшкодована, що вказує на відсутність його щирого каяття. Суд не дав оцінку тому факту, що обвинувачений вже був двічі судимий, а на момент винесення вироку притягнений до кримінальної відповідальності за незаконну порубку лісу. Вважає, що суд упереджено та необ`єктивно розглядав дану справу по відношенню до потерпілої сторони. Судом не було враховано весь об`єм моральних переживань та страждань, які зазнав потерпілий при частковому задоволенні його цивільного позову.

Від інших учасників судового провадження апеляцій не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які просили задовольнити подану апеляцію, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляції, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирок суду залишити без зміни, а апеляцію без задоволення, вислухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах, надавши обвинуваченому право виступити з останнім словом, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню.

Вина ОСОБА_7 в умисному спричинені ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, доведена зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом і яким дана правильна юридична оцінка. Його дії судом першої інстанції правильно кваліфіковані за ст.122 ч.1 КК України і в апеляції не оспорюються.

А тому колегія суддів, на підставі ст.404 КПК України, не наводить докази на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні поставленого йому у вину кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та правильності його кваліфікації.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання то воно обране йому з врахуванням вимог ст.ст.65-67 КК України.

При цьому судом враховано, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є умисним, закінченим, середньої тяжкості, особу ОСОБА_7 , який хоч і не працює, раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак вони є погашеними, вину він визнав, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває в цивільному шлюбі із ОСОБА_11 та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого районним судом вірно визнано визнання ним своєї вини і щире каяття, а вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння обставиною, що обтяжує його покарання.

А тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно, врахувавши все це, прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком .

В апеляційній інстанції встановлено, що у ОСОБА_7 склалося важке матеріальне становище, у нього згорів будинок, на утриманні має 2 неповнолітніх дітей.

Апелянт обґрунтовує свої вимоги про безпідставність застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України, оскільки ОСОБА_7 не було відшкодовано заподіяну шкоду потерпілому. Однак, на думку колегії суддів, ці доводи апелянта є невірними, оскільки останній не мав реальної можливості відшкодувати шкоду, через пожежу будинку, та наявності на його утриманні двох неповнолітніх дітей.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворої міри покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди не вірно визначив її розмір.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 (з послідуючими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо.

Однак цих вимог закону судом першої інстанції при постановленні вироку в повному обсязі виконано не було.

Як вбачається з висновку експерта №144 від 23.10.2014р., ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні хірургічної стоматології обласної клінічної лікарні м.Чернівці з 16.07. по 25.07.2014 року з діагнозом: ангулярний перелом нижньої щелепи зліва; лице асиметричне за рахунок набряку м`яких тканин щічної ділянки зліва; пальпація кута нижньої щелепи зліва болюча. Відкривання рота обмежене, болюче, прикус незначно порушений. Пальпаторно відмічається патологічна рухливість кісткових фрагментів 37, 38 рухомі. Призначено план обстеження та лікування. Маніпуляції іммобілізація перелому назубними шинами із зачепленням петлями. Вторинний астенічний синдром. (а.с.20-24).

Однак суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, що спричинена потерпілому, ці обставини зовсім не взяв до уваги і в мотивування своїх висновків щодо розміру моральної шкоди послався тільки на те, що виходить з меж виваженості, розумності та справедливості.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що потерпілий в майбутньому потребуватиме додаткових витрат на санітарно-курортне та інше відновлювальне лікування, зазнав вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, не може жити повноцінним життям, змушений витрачати багато часу на відвідування лікувальних установ, а у зв`язку із кримінальним провадженням й на відвідування правоохоронних органів, на судовий розгляд, колегія суддів вважає, що сума стягнення морального відшкодування 6000 гривень на користь ОСОБА_8 є недостатньою і не відповідає моральним стражданням потерпілого, про що вірно наголошується в поданій апеляції.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.408 КПК України, апеляційний суд вправі змінити вирок у випадку збільшення ним суми стягнень, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Виходячи із засад розумності, справедливості, майнового та сімейного стану обвинуваченого ОСОБА_7 , який скоїв умисне, закінчене, середньої тяжкості кримінальне правопорушення, направлене проти здоров`я людини, а також враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір морального відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_8 до 10000 гривень, які слід стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 , як винуватця нанесення тілесних ушкоджень потерпілому і дії якого знаходяться в причинному зв`язку з шкодою спричиненою потерпілому.

Будь-яких істотних порушень вимог КПК України, які могли б потягнути за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргою представника потерпілого та цивільного позивача адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 04.12.2014 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень.

В решті вирок суду стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3