Справа № 194/816/15-к
Провадження № 1-кп/185/399/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

групи прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_5 ,

його законного представника - ОСОБА_6 ,

представника - адвоката ОСОБА_7 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

захисників неповнолітніх обвинувачених - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000215 від 16 квітня 2015 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Тернівка, Дніпропетровської області, громадянина

України, учня 9 класу КЗ «Середня загальна школа №5» Тернівської

міської ради Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає

за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця м. Тернівка, Дніпропетровської області, громадянина

України, із базовою середньою освітою, учня Західно Донбаського

професійного ліцею м. Павлограда, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
15 квітня 2015 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у приміщенні гаражу № НОМЕР_1 , розташованому у гаражному кооперативі «Шахтар №4», по вул. Маяковського, 22 у м. Тернівка Дніпропетровської області, який належить ОСОБА_6 , розпивали спиртні напої.
В приміщенні зазначеного гаражу також знаходився неповнолітній ОСОБА_5 .
В процесі розпивання спиртних напоїв між неповнолітнім ОСОБА_10 та неповнолітнім ОСОБА_8 виник злочинний намір, спрямований на скоєння розбійного нападу у відношенні неповнолітнього ОСОБА_5 з метою заволодіння майном останнього, а саме: мобільним телефоном марки Microsoft «Lumia 535», який знаходився на столі у приміщенні зазначеного гаражу.
Того ж дня, о 20 годині 15 хвилин співучасники запланованого злочину, дочекавшись моменту, коли окрім них та обраного ними об`єкту злочинних посягань, тобто, неповнолітнього ОСОБА_5 , котрий в цей час прибирався у приміщенні гаражу № НОМЕР_1 , нікого поблизу не залишилося, і, таким чином, ніхто зі сторонніх осіб не мав би змоги надати допомогу останньому в захисті від протиправних посягань відносно нього, вирішили перейти до реалізації свого злочинного наміру.
Реалізуючи вказаний злочинний намір, спрямований на розбійний напад з метою заволодіння майном неповнолітнього ОСОБА_5 , поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я, діючи за попередньою змовою групою осіб, навмисно, з корисливих мотивів, тобто розуміючи той факт, що вони не мають жодних прав на майно останнього, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, напали на неповнолітнього ОСОБА_5 .
При цьому, співучасники розподілили злочинні ролі у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення таким чином, що один з нападників, а саме неповнолітній ОСОБА_10 , наблизившись до неповнолітнього ОСОБА_5 на відстані приблизно 0,5 - 1 метр, з метою подолання волі останнього, тобто, застосовуючи фізичне насильство, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнає нападу, наніс один удар невстановленим досудовим розслідуванням предметом в область підборіддя, після чого до них наблизився інший співучасник кримінального правопорушення, а саме неповнолітній ОСОБА_8 , який, діючи відповідно до відведеної йому ролі, надягнув на голову неповнолітньому ОСОБА_14 куртку, в яку був одягнутий останній, продовжуючи, таким чином, долати опір останнього.
Після цього, продовжуючи застосовувати фізичне насильство, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнає нападу, відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , знаходячись за спиною потерпілого ОСОБА_5 , наніс один удар кулаком в область потилиці голови останнього, після чого ОСОБА_10 наніс два удари невстановленим досудовим розслідуванням предметом в ліве плече та грудну клітину праворуч потерпілому ОСОБА_5 .
Продовжуючи скоєння вказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_8 наніс один удар кулаком потерпілому ОСОБА_5 в область шиї, від чого останній впав на землю, де йому, лежачому на землі, співучасниками кримінального правопорушення, а саме, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , з метою доведення до кінця своїх злочинних намірів, були нанесені ще декілька ударів в область тулубу.
Згодом потерпілому ОСОБА_5 вдалося підвестися та втекти з місця скоєного відносно нього кримінального правопорушення.
В результаті розбійного нападу ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , в процесі скоєння зазначеного кримінального правопорушення спричинили потерпілому ОСОБА_5 згідно висновку судово-медичної експертизи № 135 від 15.05.2015 тілесні ушкодження у вигляді непроникаючих колото-різаних поранень м`яких тканин шиї, лівого плеча та грудної клітини праворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день).
Здійснивши зазначений розбійний напад ОСОБА_10 та ОСОБА_15 заволоділи майном ОСОБА_5 - мобільним телефоном марки Microsoft «Lumia 535», вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи № 1916-15 від 27.04.2015 становить 2999 гривень, а також сім-картою оператора мобільного зв`язку « МТС », вартістю 10 гривень, на рахунку якої грошових коштів не було, завдавши, таким чином, неповнолітньому потерпілому ОСОБА_5 збитків на загальну суму 3009 гривень, зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись майном, яким вони заволоділи на свій розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, щиро розкаявся у вчиненому , приніс вибачення потерпілому та дав показання про те, що 15 квітня 2015 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, він разом з групою однокласників, та зі своїм другом ОСОБА_8 перебував у приміщенні гаражу № НОМЕР_1 , розташованому у гаражному кооперативі «Шахтар №4», по вул. Маяковського, 22 у м. Тернівка Дніпропетровської області, який належить ОСОБА_6 , де вони розпивали спиртні напої.
В приміщенні зазначеного гаражу також знаходився його однокласник ОСОБА_5 , який не вживав спиртних напоїв.
В процесі розпивання спиртних напоїв він побачив у ОСОБА_16 мобільний телефон, в зв`язку з чим домовився з ОСОБА_8 напасти на ОСОБА_16 та заволодіти його мобільним телефоном, аби згодом здати його у ломбард, а виручені кошти поділити.
Того ж дня, о 20 годині 15 хвилин, дочекавшись моменту, коли окрім них та потерпілого, котрий в цей час прибирався у приміщенні гаражу № НОМЕР_1 , нікого поблизу не залишилося, вони напали на ОСОБА_6 .
Зокрема, він наблизившись до ОСОБА_5 на відстань приблизно 0,5 - 1 метр, з метою подолання волі останнього на опір наніс один удар викруткою в область підборіддя, після чого ОСОБА_8 , надягнув на голову ОСОБА_14 куртку, в яку був одягнутий останній, продовжуючи, таким чином, долати опір останнього.
Після цього, ОСОБА_8 , знаходячись за спиною потерпілого ОСОБА_5 , наніс один удар кулаком в область потилиці голови останнього, після чого він наніс два удари викруткою в ліве плече та грудну клітину праворуч потерпілому ОСОБА_5 .
За цим ОСОБА_8 наніс один удар кулаком потерпілому ОСОБА_5 в область шиї, від чого останній впав на землю, де йому, лежачому на землі, вони спільно нанесли ще декілька ударів в область тулубу.
ОСОБА_5 вдалося підвестися та втекти з гаражу, а вони в той же час заволоділи його мобільним телефоном, залишили місце злочину, здали телефон у ломбард, а виручені кошти порівну поділили між собою.
Аналогічні показання з приводу обставин та перебігу учиненого кримінального правопорушення надав суду в судовому засіданні й обвинувачений ОСОБА_8 .
Додав, що ініціатором учинення злочину був обвинувачений ОСОБА_10 .
Наголосив, що щиро розкаюється у вчиненому злочині, жалкує з приводу скоєного та приносить потерпілому свої вибачення.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив обставини та наслідки учиненого відносно нього розбійного нападу, які викладені у обвинувальному висновку та про які надали суду свої показання обвинувачені, зазначаючи про несподіваність та неочікуваність для себе поведінки та злочинних дій з боку обвинувачених, оскільки ОСОБА_10 є його однокласником, а ОСОБА_8 знайомим.
Додав, що на теперішній час він примирився з обвинуваченими, простив їх, родини обвинувачених відшкодували завдану шкоду, а тому він наполягає на тому, аби обвинувачених, кожного окремо, не позбавляли волі.
Крім того, в судовому засіданні обвинувачені, кожен окремо, звернулися до суду з клопотанням допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки вони повністю визнають свою провину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та вважають зібрані в справі докази їх провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх, а також допитувати осіб, які не з`явилися в судове засідання немає ніякої необхідності.

З`ясувавши думку сторін кримінального провадження, які, кожен окремо не заперечували проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши всім сторонам кримінального провадження правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останні погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та застосував при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Аналізуючи показання обвинувачених в судовому засіданні, співставляючи ці показання з обвинуваченням, що закидається ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який підтверджує винність обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що показання обвинувачених мають характер логічних, послідовних та об`єктивних , що, з урахуванням застосування при розгляді справи положень ч.3 ст.349 КПК України, свідчить про те, що винність обвинувачених, кожного окремо, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України - доведена повністю.

Дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_8 кожного окремо необхідно правильно кваліфікувати за ч.2 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні виду і розміру покарання суд у відповідності до ст.ст.65-67 та Розділу ХV КК України враховує, що обвинувачені, кожен окремо, підлягають покаранню за вчинене ними тяжке кримінальне правопорушення, мають постійне місце проживання, виховуються у родині, навчаються, позитивно характеризуються, раніше не притягалися до кримінальної відповідальності.

З обтяжуючих обставин суд враховує вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, з пом`якшуючих обставин суд визнає та враховує повне визнання обвинуваченими своєї провини, щире каяття, принесення вибачень потерпілому, висловлений жаль з приводу вчиненого, відшкодування завданої шкоди, неповнолітній вік обвинувачених, відсутність судимостей у минулому.

Сукупність наведених вище пом`якшувальних обставин, що пом`якшують покарання та суттєво знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням ставлення обвинувачених до учиненого, визнаються судом відповідно до ст.69 КК України виключними обставинами у справі та приводять суд до висновку про можливість призначити покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України у вигляді позбавлення волі, але нижче від найнижчої межі, визначеної санкцією вказаної статті, із застосуванням ст.69 КК України, у відповідності до ст.98 КК України без конфіскації майна.

Поруч із зазначеним, враховуючи молодий вік обвинувачених, вимогу потерпілої сторони не позбавляти волі обвинувачених та аналогічну позицію прокурора, висловлену в судових дебатах, суд вважає, що виправити обвинувачених, кожного окремо, та запобігти їх злочинній діяльності можливо й без їх реальної ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим до покарання що призначається обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 кожному окремо, мають бути застосовані положення ст.ст.104,75,76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , кожного окремо, визнати винуватим, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , кожному окремо, призначити покарання за ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком п`ять років, у відповідності до ст.98 КК України - без конфіскації належного майна.

На підставі ст.ст.104,75 КК України звільнити ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , кожного окремо, від відбуття призначеного за цим вироком покарання з іспитовим терміном два роки, зобов`язавши їх, кожного окремо, відповідно до п.2 ч.1 ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід до ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , кожного окремо, до набрання вироком чинності не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_17