Справа № 738/24/15-к
№ провадження 1-кп/738/20/2015
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року місто Мена
Менський районний суд Чернігівської області у складі:
судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 жовтня 2013 року за №0000473, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Данилівка Менського району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , одруженого, пенсіонера, несудимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4
потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_5

представника потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_6
обвинуваченого, цивільного відповідача ОСОБА_3
захисника ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
28 вересня 2013 року близько 08-30 год. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі сторони Менської ЦРЛ в напрямку центра міста Мена по вул. Шевченка в м. Мена Чернігівської області. Рухаючись у вказаному напрямку, ОСОБА_3 , в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України не був уважним та не слідкував за дорожньою обстановкою та її змінами, а відповідно не реагував на них, в результаті чого, наближаючись до перехрестя вулиці Шевченка провулка Шевченка в порушення вимог п. 14.6 (а) Правил дорожнього руху України розпочав здійснювати обгін мопеда марки «Mustang МТ 50 Q» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в попутному напрямку, і при зміні останнім напрямку руху, а саме коли водій мопеда розпочав виконувати поворот вліво до провулку Шевченка, ОСОБА_3 , маючи технічну можливість уникнути наїзду на мопед, не виконав вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме при виникненні небезпеки, яку водій міг об`єктивно виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з мопедом марки «Mustang МТ 50 Q» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мопеда ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Дії водія автомобіля ОСОБА_3 не відповідали вимогам пунктів 2.3 (б), 12.3, 14.6 (а) Правил дорожнього руху України і знаходяться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

У даному кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9077,01 грн. та моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн. завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_3 на початку судового розгляду частково визнав вину у вчиненні злочину та цивільний позов, в ході судового розгляду вину за висунутим обвинуваченням не визнав, у зв`язку з чим просив його виправдати та показав, що 28 вересня 2013 року близько 09-00 год., рухаючись на власному автомобілі у м. Мена по вул. Шевченка із залізничного вокзалу у напрямку центру міста Мена, об`їжджав декілька разів велосипедистів, які рухалися у попутному напрямку, при цьому намагався триматися ближче до середини дороги, розмітки та знаків, які б вказували на наявність перехресть, не бачив, спереду побачив мопед, який рухався по правій стороні дороги й різко розпочав маневр ліворуч, в зв`язку з чим він застосував екстрене гальмування, але дорога була мокрою і він не зміг загальмувати та уникнути з ним зіткнення, вивертаючи ліворуч ударився в електроопору. Коли вийшов з автомобіля, то побачив на дорозі лежав мопед, поряд шолом, а ближче до місця, де автомобіль зіткнувся з електроопорою потерпілий, якому свідки вже викликали швидку допомогу та повідомили про ДТП міліцію. Також на місце ДТП приїжджав представник страхової компанії «Глобус», в якій застрахована його цивільна відповідальність. Вважає винуватим в ДТП потерпілого ОСОБА_5 , оскільки останній у його полі зору з`явився лише тоді, коли став повертати ліворуч, перед цим ліве крайнє положення на своїй смузі руху не зайняв і для нього його маневр повороту був несподіваним, він застосував екстрене гальмування, в цей час кермо автомобіля повернулося вліво; вважає, що саме потерпілому треба було бути більш уважним, подивитись у дзеркало і переконатись, що позаду нього немає транспортних засобів, зайняти ліве крайнє положення на своїй смузі руху та за 50-100 метрів включити покажчик повороту.
Також показав, що надавав дружині потерпілого та батьку дружини потерпілого гроші на лікування в загальному розмірі 2 600 грн., про що має відповідні від них розписки. У грудні 2013 року зустрічався й спілкувався з приводу стану здоров`я потерпілого з його братом та матір`ю, хотів у них з`ясувати яку суму коштів винен за лікування потерпілого та на відшкодування моральної шкоди, але розмова з останньою у них не склалася, вона стала у всьому його звинувачувати, після цього спілкування з родичами потерпілого припинилось. Цивільний позов просив залишити без розгляду, враховуючи, що його цивільна відповідальність перед третіми особами застрахована.
Під час судового розгляду, зокрема дослідження письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, обвинувачений погодився з позицією його захисника щодо визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 28 вересня 2013 року та протоколу проведення слідчого експерименту від 17 червня 2014 року.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, оскільки на час набрання чинності цим законом мав дитину, якій не виповнилося 18 років і щодо якої не був позбавлений батьківських прав.

Незважаючи на те, що обвинувачений не визнав вини у вчиненні злочину за висунутим обвинуваченням, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, підтверджується наступними доказами, які були досліджені безпосередньо судом під час судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_5 під час судового розгляду не оспорював фактичні обставини справи, викладенні в обвинувальному акті, та правову кваліфікацію дій обвинуваченого та показав, що 28 вересня 2013 року рухався на мопеді до місця проживання своїх батьків по вул. Шевченка зі швидкістю 50 км/год, відстань мопеда від бордюру була приблизно 1 м, не доїжджаючи до магазину «Лілея» він зменшив швидкість до 20 км/год, включив покажчик повороту та викинув ліву руку, тим самим повідомивши інших учасників дорожнього руху про свій намір здійснити поворот ліворуч, перебуваючи на середині дороги почав здійснювати поворот ліворуч на провулок Шевченка, події які відбувались далі не пам`ятає. Цивільний позов у частині відшкодування моральної шкоди зменшив з 150 000 грн. до 147 400 грн., посилаючись на те, що йому не було відомо, що обвинувачений ОСОБА_3 надавав допомогу його родичам у розмірі 2600 грн. на його лікування, в іншій частині цивільний позов просив задовольнити в повному обсязі. Потерпілий не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, погодився з обвинувальною промовою прокурора.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили отримання від ОСОБА_3 грошової допомоги на лікування потерпілого відповідно у розмірі 1 600 грн. та 1000 грн..

У картці первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, зазначено, що 28 вересня 2013 року о 08-55 год. начальник ВДАІ Менського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_10 повідомив, що в м. Мена по вул. Шевченка сталась дорожньо-транспортна пригода з потерпілим (а.с. 200).

У картці первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, зазначено, що медсестра Менської ЦРЛ ОСОБА_11 , зателефонувала до Менського РВ УМВС 28 серпня 2014 року та повідомила, що до лікарні доставлено ОСОБА_5 з діагнозом ЗЧМТ, яку він отримав внаслідок ДТП в м. Мена по вул. Шевченка біля магазину «Орхідея» (а.с. 201).

У картці первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону, зазначено, що 28 вересня 2013 року о 10-00 год. диспетчер РЕМ м. Мена ОСОБА_12 , зателефонувавши до Менського РВ УМВС України в Чернігівській області повідомив, що в м. Мена по вул. Шевченка пошкоджена електроопора (а.с. 202).

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000473, відомості за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, з фабулою щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 жовтня 2013 року (а.с. 198).

У протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 вересня 2013 року та додатках до нього, а саме на схемі дорожньо-транспортної пригоди та ілюстративних таблицях, зафіксовано місцезнаходження дорожньо-транспортної пригоди; елементи вулиці, дороги, вид та стан дорожнього покриття; параметри смуг руху та узбіччя; положення транспортних засобів на місці пригоди; сліди гальмування автомобіля; а також визначено: ознаки руху автомобіля; місце осипу скла та пластмаси, місце слідів схожих на кров; та інші обставини дорожньо-транспортної пригоди. По закінченні огляду місця події транспортні засоби вилучені до майданчику тимчасового утримання транспортних засобів (а.с. 89-95).

Суд погоджується з посиланням сторони захисту на те, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 вересня 2013 року не підписаний начальником СВ Менського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_13 та начальником ВДАІ Менського РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_14 , за участю яких проводився огляд місця ДТП. Слушним є також зауваження сторони захисту на наявність на схемі огляду місця ДТП виправлень у позначці виміру лівого початку гальмівного сліду, який розташований від лівого краю дороги, а саме 1,9 м чи 2,9 м.

Проте, відсутність у протоколі огляду місця події підписів осіб, які запрошувалися слідчим бути присутніми під час огляду і які безпосереднього не проводили огляд місця події, не є підставою для визнання протоколу слідчої дії недопустимим доказом.

Водночас з тим, при дослідженні даного письмового доказу обвинувачений ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_15 , який був понятим під час огляду місця ДТП, підтвердили, що усі обставини дорожньо-транспортної пригоди, які зафіксовані у протоколі, фототаблицях та схемі ДТП відповідають дійсності.

Обвинувачений ОСОБА_3 брав участь в огляді, будь-яких заяв та зауважень з питань огляду та схеми не висловлював, не заперечував правильність інших замірів, фіксації положення транспортних засобів та слідової інформації під час складання схеми до протоколу огляду місця події.
Як вбачається із наданих стороною обвинувачення висновків експертиз обставин та механізму ДТП, автотехнічної та трасологічної експертиз, експертами при їх проведенні бралося до уваги двозначне трактування виміру лівого початку гальмівного сліду від лівого краю дороги.

У протоколі огляду та перевірки технічного стану транспорту від 28 вересня 2013 року зафіксовані зовнішні пошкодження автомобіля ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема при огляді даного транспортного засобу було встановлено зовнішні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: деформовано: дах, передній капот, передній бампер, переднє праве крило, передній лівий диск колеса та розірвана права передня шина; розбито: лобове скло, передні фари, решітка радіатора (а.с. 210-211).

У протоколі огляду та перевірки технічного стану транспорту від 28 вересня 2013 року зафіксовані зовнішні пошкодження мопеда«Mustang» реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме розбито:передня блокфара, ліве дзеркало заднього виду, лівий бордачок; відірвані лівий передній та лівий задній покажчики повороту, задня ліва лапка, приборна панель, деформовано паливний бак (а.с. 212-213).

Згідно з висновком експертизи технічного стану транспортного засобу від 19 грудня 2013 року №550 гальмівна система та система рульового керування автомобіля ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 на момент дослідження знаходились в функціонально придатному стані, при якому були відсутні будь-які несправності, які могли б впливати на їх основні вихідні параметри (а.с. 119-126).

Відповідно до висновку транспортно-трасологічної експертизи від 19 грудня 2013 року №549 первинний контакт відбувся між правим переднім габаритним кутом автомобіля ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 з лівою боковою стороною мопеда «Mustang МТ 50 Q» державний номерний знак НОМЕР_2 на відстані близько 114 см від передньої частини мопеду. В момент первинного контакту автомобіль ВАЗ розташовувався до мопеду під кутом близько 32_+ 5 градусів.

Місце первинного контакту автомобіля ВАЗ з мопедом під час події даної ДТП приблизно розташоване на перетині видимого сліду гальмування правої групи коліс автомобілю ВАЗ, що позначена на схемі виноскою 3 та умовного подовження сліду подряпин на поверхні асфальту, що позначена на схемі виноскою 4 (за умови, якщо подряпини виникли під час руху мопеду по опорній поверхні). Встановити математичним шляхом місце, де відбулось зіткнення транспортних засобів відносно сліду гальмування правої групи коліс автомобілю ВАЗ та згідно елементів проїзної частини дороги вул. Шевченко експерт немає можливості, оскільки на схемі повністю не позначені поперечні прив`язки кінців сліду подряпин та слідів гальмування автомобілю ВАЗ, а також поперечні прив`язки автомобілю ВАЗ до елементів проїзної частини дороги вул. Шевченка.

Автомобіль ВАЗ на ділянці видимого сліду гальмування розташовувався під кутом 140 10 5 до проїзної частини дороги АДРЕСА_2 . За умови, якщо зіткнення транспортних засобів учасників події даної ДТП відбулось на ділянці видимого сліду гальмування автомобілю ВАЗ, то під час первинного контакту з автомобілем ВАЗ мопед розташовувався під кутом 460 105 +_ 5 до проїзної частини дороги вулиці Шевченка (а.с. 133-142).

Під час судового розгляду судовий експерт ОСОБА_16 підтвердив вірність висновку транспортно-трасологічної експертизи та роз`яснюючи свій висновок, показав, що для проведення даної експертизи були надані транспортні засоби, протокол огляду місця ДТП з додатками та протоколи огляду та перевірки технічного стану транспортних засобів, будь-які інші дані для проведення даної експертизи не використовувались, тому що вони не впливають на її висновок, оскільки саме по механічним пошкодженням на транспортних засобах визначались точки дотику транспортних засобів і кут контакту транспортних засобів. Експерт зазначив, що даний висновок є категоричним.

Згідно з висновком експертизи обставин та механізму ДТП від 05 березня 2014 року №80 в умовах місця події, викладених в постанові про призначення експертизи, мінімально можлива швидкість руху автомобіля ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_1 з врахуванням гальмівного шляху, залишеного на місці події загальною довжиною 26,3 м (під час проведення розрахунку не враховуються затрати кінетичної енергії, що були витрачені на взаємодію з мопедом «Mustang МТ 50 Q» державний номерний знак НОМЕР_2 та на затрати на взаємодію з електричною опорою під час наїзду), дорівнює 52,61 - 65,54 км/год (а.с. 111-112).

Під час досудового розслідування з метою перевірки і уточнення обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме визначення траєкторії руху мопеда та автомобіля були проведені слідчі експерименти, про що зафіксовано у протоколах від 17 червня 2014 року та 28 жовтня 2014 року.

17 червня 2014 року було проведено слідчий експеримент з участю потерпілого ОСОБА_5 із застосуванням рулетки 10 м та цифрового фотоапарату КODAR AF 3Х, результати проведення якого зафіксовані у протоколі проведення слідчого експерименту від 17 червня 2014 року, до якого додаються план-схема та фототаблиці. Під час слідчого експерименту ОСОБА_5 показав, що він рухався на мопеді зі сторони лікарні з послідуючим поворотом вліво на провулок Шевченка ближче до правого краю дороги на відстані близько 1 м зі швидкістю 40-50 км/год. Коли наблизився до перехрестя, то завчасно почав перестроюватися з крайнього правого положення в крайнє ліве положення на своїй смузі руху, робив це поступово, увімкнувши покажчик повороту вліво, після того як був десь на середині дороги рухався ще деяку відстань прямо, при цьому зменшив швидкість до 15-20 км/год, доїхав до середини перехрестя, показав ще й рукою, що збирається повертати вліво, доїхав до середини зустрічної смуги руху, а потім нічого не пам`ятає, бо втратив свідомість, потім дізнався, що потрапив в ДТП. На місці ДТП потерпілий ОСОБА_5 показав як рухався до перестроювання, після перестроювання, місце початку виконання маневру, відстань, яку подолав мопед до зіткнення 19 м, місце зіткнення (а.с.101-105).

Сторона захисту просить визнати недопустимим доказом протокол слідчого експерименту з участю потерпілого ОСОБА_5 , посилаючись на те, що останній під час допиту в судовому засіданні 11 лютого 2015 року повідомив суду, що у зв`язку з отриманою травмою голови не пам`ятає обставин ДТП, а тому, на думку сторони захисту, відомості, відображені в ньому, не відповідають дійсності. Крім того, слідчий експеримент проведено особою, якої не існує, оскільки в Менському РВ УМВС України в Чернігівській області відсутній слідчий ОСОБА_13 ; в протоколі проведення слідчого експерименту не зазначені відомості, які отримані в результаті проведення такої слідчої дії, але в подальшому надавались як вихідні дані для проведення експертиз; сторона захисту вважає, що відомості, отримані в результаті проведення слідчого експерименту повинні міститися у протоколі, а не у додатку до нього.

Вирішуючи питання щодо допустимості цього доказу суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, допитаний на початку судового засідання потерпілий ОСОБА_17 пояснив, що у зв`язку з травмою голови точних обставин ДТП, яка мала місце 28 вересня 2013 року, не пам`ятає. Проте, в ході судового розгляду потерпілий надав показання, які узгоджуються з тими, що зафіксовані у протоколі проведення слідчого експерименту, при цьому посилався на те, що внаслідок травми голови інколи забуває інформацію, що стосується певного проміжку часу, а потім згадує, окрім того, в судовому засіданні розхвилювався і неправильно зрозумів поставлені йому запитання.

Також надав пояснення щодо показань, наданих ним слідчому на досудовому розслідуванні, зокрема пояснив, що він повідомляв слідчому 10 грудня 2013 року про завчасне перестроювання мопеду в крайнє ліве положення на своїй смузі руху, проте чому це не відображено в протоколі допиту він не знає. Під час проведення слідчого експерименту він відтворював всі дії максимально наближено до тих, які він здійснював під час руху 28 вересня 2013 року.

Допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 показали, що вони були понятими при проведенні слідчого експерименту з участю ОСОБА_5 , останній на місці, де сталася ДТП, вільно орієнтувався, детально розповідав слідчому про напрямок та траєкторію його руху, а саме як він рухався до перестроювання в крайнє ліве положення на своїй смузі руху та після перестроювання, як зменшував швидкість руху та вмикав лівий покажчик повороту і додатково подавав попереджуючий сигнал, викидаючи руку, та починав здійснювати маневр повороту ліворуч. Потерпілий розповідав все самостійно, без будь-чиїх підказок. Слідчий рулеткою проводив виміри і всі відомості вносив до протоколу проведення слідчого експерименту.

Також свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підтвердили наявність своїх підписів у протоколі проведення слідчого експерименту та план-схемі до нього, підтвердили вірність відомостей, отриманих в результаті проведення слідчого експерименту, які містяться у протоколі та додатках до нього.
Окрім того, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_5 , який після ДТП тривалий час лікувався, внаслідок отриманої травми у нього часто болить голова, інколи забуває якусь інформацію, але через певний проміжок часу пригадує її.
Відповідно до положень статей 104 та 105 КПК України в описовій частині протоколу повинні міститися відомості про отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, а додатками до нього можуть бути фототаблиці, схеми, які пояснюють зміст протоколу.
Як вбачається із змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 17 червня 2014 року, в описовій частині протоколу при внесенні відомостей, що були встановлені в результаті слідчого експерименту, слідчий посилався на план-схему до нього, в якій такі відомості були ним конкретизовані. Таким чином, посилання сторони захисту на порушення органами досудового розслідування фіксування у протоколі ходу та результатів проведення слідчого експерименту є безпідставними.
Відсутність в протоколі проведення слідчого експерименту вимірів, які відображені на схемі, доданій до протоколу, не ставить під сумнів результати такої слідчої дії, які були підтверджені свідками ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ..

Також суд не бере до уваги посилання сторони захисту на те, що слідчий експеримент проведено особою, якої не існує в Менському РВ УМВС України в Чернігівській області, а саме слідчого ОСОБА_13 , оскільки відповідно до вимог ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 28 жовтня 2014 року з участю підозрюваного ОСОБА_3 вбачається, що під час слідчого експерименту ОСОБА_3 показав, що рухався в напрямку із залізничного вокзалу до центру м. Мена зі швидкістю 60 км/год, попереду в ряд ближче до правого краю дороги рухалися декілька велосипедистів, він взяв ближче до центру дороги. В певний момент він побачив мопед, який рухався попереду велосипедистів у попутному напрямку, який раптово без попередження, почав маневр вліво. Усе відбувалося раптово, він намагався гальмувати, але уникнути зіткнення не зміг.

На місці ДТП ОСОБА_3 розташував автомобіль в тому положенні відносно ширини проїзної частини до виникнення небезпеки, а саме за 2,90 м., вказав, що зміщувався до середини проїзної частини і рухався за 3,35 м від краю проїзної частини (правого), а мопед рухався за 1,66 м від правого краю дороги. Коли відстань між автомобілем і мопедом становила 21,20 м мопед без попередження почав маневр вліво та по дузі встиг проїхати до місця зіткнення 9,15 метрів, показав місце зіткнення розташоване за 7,02 м від правого краю проїзної частини. Схема №1 - встановлено, що автомобіль гальмуючи рухався до місця зіткнення 12,56 м, а при складанні Схеми №2 12,40 м (а.с. 96-100).

Для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за розміщенням та кріпленням вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі, що прямо передбачено пунктом 2.3 б Правил дорожнього руху.

По показаннях водія ОСОБА_3 він слідкував за дорогою, проте своєчасно не прореагував на її зміну. Посилання обвинуваченого на те, що на мопеді не були включені покажчики повороту є його припущенням і спростовуються його ж показаннями, наданими на початку судового розгляду. Обвинувачений не заперечував, що об`їжджаючи велосипедистів можливо вся його увага була зосереджена саме на них, мопед не бачив, поки той не став повертати ліворуч, не пам`ятає чи були включені покажчики повороту на мопеді та чи подавалися інші попереджувальні знаки водієм мопеду.
Відповідно до п. 14.6 (а) ПДР України на перехресті обгін заборонено.

Суд не бере до уваги посилання обвинуваченого на те, що він не бачив і не знав про наявність перехрестя, оскільки відсутність таких знаків не забороняла дорожнього руху на ділянці дороги і не звільняла учасників руху, від обов`язку, передбаченого пунктом 12.1 Правил дорожнього руху при виборі швидкості руху, враховувати дорожню обстановку, щоб мати постійну змогу контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним.

Під час проведення слідчого експерименту 17 червня 2014 року встановлено видимість перехрестя при русі по вулиці Шевченка в напрямку міста Мена за 57 метрів (відстань до повороту на провулок Шевченка).

Проте, як вбачається зі схеми ДТП, обвинувачений розпочав маневр обгону саме в межах видимості перехрестя, тобто мав можливість спостерігати перехрестя і повинен був відмовитись від виконання маневру обгону, але цього не зробив. Крім того, з фототаблиць, доданих до протоколу проведення слідчого експерименту від 17 червня 2014 року, вбачається, що на місці ДТП до перехрестя вулиці Шевченка та провулка Шевченка мається ще одне перехрестя з поворотом направо, що свідчить про те, що обвинувачений розпочав обгін вже на цьому перехресті.

Пункт 12.3 Правил дорожнього руху покладає обов`язок на водія, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний виявити, вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
За таких обставин, суд не приймає до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_3 ..

Наявність тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у ОСОБА_5 підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 304 від 14 листопада 2013 року, згідно з яким у ОСОБА_5 мають місце тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, забійної рани волосяної частини голови, внутрішньо мозкової гематоми лівої скроневої долі з переломом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, що могли утворитись при взаємодії з тупим предметом, а в даному випадку падіння на такий. Дані тілесні ушкодження могли утворитись в час та при обставинах вказаних в постанові. В крові ОСОБА_5 алкоголь не виявлено (а.с. 86-88).

Під час судового розгляду було встановлено, що у даному кримінальному провадженні з метою встановлення обставин та механізму ДТП проводилися експертизи, про що надано висновки: № 271 від 31 липня 2014 року; №545 від 26 листопада 2014 року та № 641 від 30 грудня 2014 року (а.с. 150-155, 160-167, 170-173).

Відповідно до висновку експертизи обставин та механізму ДТП від 31 липня 2014 року № 271 в дорожній ситуації, що склалася, за показаннями водія мопеду, водій автомобілю ВАЗ в умовах місця події даної дорожньо-транспортної пригоди, мав технічну можливість зупинити керований автомобіль до місця наїзду на мопед при умові своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду.

В умовах події даної ДТП за показаннями водія мопеду дії водія автомобіля ВАЗ не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, а за умов руху мопеда зі швидкістю в умовах місця події даної ДТП 15 км/год п.14.6 «а» ПДР України; водій автомобіля ВАЗ, рухаючись з максимально дозволеною швидкістю руху в населених пунктах, що позначені дорожніми знаками 5.45, 5.46, у відповідності до п.12.4 ПДР України мав технічну можливість зупинити керований автомобіль до місця наїзду на мопед при умові своєчасного застосування екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду.

В умовах місця події, вказаної в постанові про призначення даної експертизи, у дорожній ситуації, що склалася за показаннями водія мопеда, водій автомобілю ВАЗ мав технічну можливість уникнути наїзду на мопед шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України. Такі дії водія автомобіля ВАЗ не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України та знаходилися з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.

Під час судового розгляду судовий експерт ОСОБА_16 , роз`яснюючи висновок цієї експертизи пояснив, що вона проводилась на підставі вихідних даних вказаних у постанові про призначення експертизи, надані слідчим за його клопотанням додаткові вихідні дані щодо взаємного розташування транспортних засобів на момент початку маневру мопеда (а.с. 149) при розрахунку не бралися.

Відповідно до висновку комісійної експертизи обставин та механізму ДТП від 26 листопада 2014 року №545 в умовах місця події, за умов, якщо першим розпочав маневр обгону водій автомобіля, після чого розпочав маневр повороту ліворуч водій мопеда, водій автомобіля повинен був діяти в відповідності до вимог п.12.4, п.12.3, п.14.6 «а» ПДР України.

В умовах місця події, за умов, якщо першим розпочав маневр повороту ліворуч водій мопеда, після чого розпочав маневр обгону водій автомобіля, водій автомобіля повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.4, п.10.1, п.14.2 «б», п.14.6 «а» ПДР України.

В умовах місця події за показаннями водія мопеда, з технічної точки зору, аварійна обстановка для водія автомобіля не виникала.

В умовах місця події за показаннями водія мопеда у відповідності до висновку експертизи №271 від 31 липня 2014 року, водій автомобіля мав технічну можливість уникнути виникненню події даної ДТП, діючи у відповідності до вимог ПДР України.

В умовах місця події за показаннями водія мопеда, за умов якщо на момент початку повороту ліворуч мопеда водій автомобіля ще не розпочав маневр обгону, відповідно в діях водія автомобіля вбачається невідповідність технічним вимогам п.10.1, 14.2 «б» ПДР України, а за умов якщо фактична видимість перехрестя для водія автомобіля настала до початку виконання повороту ліворуч мопеда, додатково невідповідність технічним вимогам п. 14.6 «а» ПДР України.

На підставі висновків експертизи №271 від 31 липня 2014 року слід дійти висновку, що в умовах місця події за показаннями водія мопеда, за умов якщо на момент початку повороту ліворуч мопеда водій автомобіля вже перебував в лівій смузі для руху виконуючи обгін, то в діях водія автомобіля вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР України, а з урахуванням можливості зупинитись з моменту відкриття видимості перехрестя на відстані 57 м до місця первинного контакту, додатково невідповідність п. 14.6 «а» ПДР України.

На підставі висновків експертизи №271 від 31 липня 2014 року, слід дійти висновку, що в умовах місця події за показаннями водія мопеда, за умов якщо поворот ліворуч мопед розпочав до початку його обгону автомобілем, водій автомобіля мав технічну можливість уникнути зіткнення з мопедом шляхом виконання вимог п.10.1, п.14.2 «б» ПДР України, а за умов якщо поворот ліворуч мопед розпочав після початку його обгону автомобілем, водій автомобіля мав технічну можливість уникнути зіткнення з мопедом шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР України. В умовах місця події за показаннями водія мопеда водій автомобіля також мав технічну можливість уникнути зіткнення з мопедом шляхом виконання вимог п.14.6 «а» ПДР України.

З технічної точки зору, в умовах місця події за показаннями водія мопеда, за умов, якщо першим маневр розпочав водій мопеда, між діями водія автомобіля в яких вбачається невідповідність технічним вимогам п.10.1, п.14.2 «б» ПДР України та подією виникнення даної ДТП, вбачається наявність причинного зв`язку.

Згідно з висновком експертизи обставин та механізму ДТП від 30 грудня 2014 року № 641 в умовах місця події за показаннями водія автомобіля ВАЗ він повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.4, п.12.3,14.6 «а» ПДР України; в умовах місця події за показаннями водія автомобіля ВАЗ водій мопеда повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 101, 10.4, 14.3 ПДР України.

В умовах місці події за показаннями водія автомобіля ВАЗ, з технічної точки зору, йому не була утворена аварійна обстановка, а технічною причиною виникнення події ДТП є невиконання ним вимог п.12.3 та п.14.6 «а» ПДР України.

В умовах місця події, викладених в постанові за показаннями водія автомобіля ВАЗ, він мав технічну можливість з відстані появи в полі зору перехрестя, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинитись до місця первинного контакту, тобто уникнути виникнення події ДТП шляхом виконання вимог п. 12.3 та п.14.6 «а» ПДР України.

В умовах місця події за показаннями водія автомобіля ВАЗ, з технічної точки зору, в його діях вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 та п. 14.6 «а» ПДР України.

В умовах місця події за показаннями водія автомобіля ВАЗ, з технічної точки зору, між його діями, в яких вбачається невідповідність вимогам п.12.3 та п. 14.6 «а» ПДР України, та подією виникнення ДТП, вбачається наявність причинного зв`язку.

Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_20 роз`яснив складені ним висновки експертиз № 641 від 30 грудня 2014 року та №545 від 26 листопада 2014 року, підтвердив вірність висновків, а також зазначив, що експертизи були проведені виходячи із вихідних даних, які були вказані у постанові про призначення експертизи, висновки є умовними, тобто чинні в рамках тієї моделі розвитку ДТП, яка була задана слідчим і з тими обмеженнями, які обумовлює експерт в своєму висновку. В постанові про призначення експертиз викладено дві суперечливі моделі розвитку ДТП за показаннями водія мопеда та за показаннями водія автомобіля. Одна з моделей ДТП виключає іншу, оскільки один з учасників ДТП говорить неправду. При зміні вихідних даних можуть змінюватись висновки експертизи. На думку експерта, водій автомобіля міг уникнути зіткнення за умови відкриття для нього видимості перехрестя за 57 м і швидкості руху автомобіля 60 км/год. Проте вважає, що водій автомобіля рухався із значно більшою швидкістю, про що свідчать механічні пошкодження автомобіля, оскільки рухаючись зі швидкістю 60 км/год. автомобіль повинен був зупинитись перед стовпом зі швидкістю 0 км/год, при якій не може бути деформація із заглибленням в стовп транспортного засобу на 0,5 метра. Також зазначив, що при проведенні експертиз слідчим не задавався момент виникнення для водія автомобіля небезпеки, тому він виходив з експертної практики з посиланням на відповідне джерело. Оскільки за показаннями водія автомобіля виявлення перехрестя було раніше, ніж маневр мопеда, то й він виходив з цього. Крім того, експерт пояснив, що самостійно вибирати вихідні дані для проведення експертизи забороняється лише в тому випадку, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

Експертами ОСОБА_20 та ОСОБА_16 були проведені ряд експертиз, які науково-обґрунтувавши свої висновки не тільки описали методики дослідження об`єктів, а й послалися на інформаційні джерела, на підтвердження своїх висновків додали фотографії та склали відповідні схеми, а під час судового засідання надали учасникам судового розгляду роз`яснення, а тому суд приходить до висновку, що експертизи виконані у відповідності до вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Доводи сторони захисту щодо проведення експертиз з порушенням зазначеної Інструкції не ґрунтуються на чинному законодавстві.

За таких обставин, суд не приймає до уваги наданий стороною захисту висновок за результатами проведення експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди №10-02/15 від 28 лютого 2015 року ТОВ Експертно-правовий центр «Правекс», оскільки він не узгоджується з іншими доказами у їх сукупності. Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 працює юристом в ТОВ ЕПЦ Правекс (а.с.73).

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України.

Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зіткнення транспортних засобів, керованих обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 відбулось саме внаслідок недотримання обвинуваченим ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3 (б), 12.3 і 14.6 (а) Правил дорожнього руху України.
Такий висновок суду ґрунтується на обставинах, зафіксованих в протоколі огляду місця події та схематичному плані до нього, згідно з якими зіткнення відбулося на зустрічній смузі руху для обох водіїв навпроти перехрестя, показаннях потерпілого та висновках проведених у даному кримінальному провадженні експертиз.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_3 висунуто обвинувачення в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Проте фактичні обставини цього злочину викладені таким чином, з яких вбачається лише невідповідність дій ОСОБА_3 вимогам пунктів 2.3 (б), 12.3, 14.6 (а) Правил дорожнього руху, й не зазначено будь-яких порушень експлуатації транспорту обвинуваченим. Разом з тим, зазначене не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 підлягають правовій кваліфікації за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що він вчинив необережний тяжкий злочин, раніше несудимий, за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно, пенсіонер Збройних Сил України, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, його вік, матеріальний стан, сімейний стан, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання, та, виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а тому покарання необхідно призначити у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.2 ст. 286 КК України, із призначенням додаткового покарання - позбавленням права керувати транспортними засобами та звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, та покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про застосування амністії, суд враховує, що відповідно до статей 85 та 86 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

19 квітня 2014 року набрав чинності Закон України №1185-VII від 08 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році», пунктом «в» статті 1 якого передбачається звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про амністію у 2014 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно.
Як судом встановлено, ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин з необережності до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» та на день набрання чинності цим Законом мав неповнолітню дитину сина ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження, стосовно якого не позбавлявся батьківських прав.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» передбачено, що установивши на стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Враховуючи, що обвинувачений є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2014 році», обмежень, визначених ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого, не встановлено, відповідно до Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 78 від 28 вересня 2013 року та за результатами токсилогічного дослідження № 1204 від 07 жовтня 2013 року ОСОБА_3 на час огляду тверезий, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.
Цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди підлягає залишенню без розгляду, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у СТДВ «Глобус», що підтверджується Полісом №АС/5953433, яким визначено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров`ю (на одного потерпілого) 100 000 грн., строк дії полісу з 10 серпня 2013 року до 09 серпня 2014 року (а.с. 204 на звороті).

З урахуванням викладеного, завдану цивільному позивачу шкоду зобов`язані відшкодувати СТДВ «Глобус», як страхова компанія в межах ліміту відповідальності застрахованої особи, а ОСОБА_3 у розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика.

Як вбачається із змісту позовних вимог цивільний позов ОСОБА_5 пред`явлено лише до обвинуваченого. Клопотань про залучення до участі у справі в якості відповідача або третьої особи страховика від сторін провадження не надходило, що позбавляє можливості вирішити цивільний позов відповідно до вимог ЦПК України. Залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає потерпілому звернутися з таким позовом в порядку цивільного судочинства.

Речові докази: автомобіль марки ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_3 , який переданий під зберігальну розписку ОСОБА_3 вважати повернутим законному володільцю; мопед марки Мустанг реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий під зберігальну розписку ОСОБА_5 - вважати повернутим законному володільцю.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експертів, в загальній сумі 3 726 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Запобіжні заходи до ОСОБА_3 та інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, суд також вважає можливим їх не застосовувати до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування основного та додаткового покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_5 право на звернення до суду з позовом у порядку цивільного судочинства.

Речові докази: автомобіль марки ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_3 , який переданий під зберігальну розписку ОСОБА_3 вважати повернутим законному володільцю;

Мопед марки Мустанг реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий під зберігальну розписку ОСОБА_5 - вважати повернутим законному володільцю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експертів у сумі 3 726 (три тисячі сімсот двадцять шість) гривень.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1