У Х В А Л А

іменем України

20 травня 2008
року
м. Рівне

Колегія
суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської
області у складі

головуючого судді Коробова О.К.,

суддів Матюхи Ю.В.,

Гладкого С.В.,

з участю прокурора Клімашевич
Н.О.,

потерпілого ОСОБА_3,

представника потерпілого
ОСОБА_4,

засудженого ОСОБА_1,

його захисника ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому
засіданні кримінальну справу за
апеляцією захисника ОСОБА_2 на
вирок Демидівського районного
суду від 27 вересня 2007 року щодо ОСОБА_1.

Цим
вироком

ОСОБА_1,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і житель села
Верба Дубенського району Рівненської області, не одружений, раніше
не судимий, майстер лісового господарства Дубенського держспецлісгоспу,
з вищою освітою, громадянин України,

- засуджений за
ч. 1 ст. 121 КК України до
позбавлення волі на строк у п'ять років.

З засудженого стягнуто на користь ОСОБА_315228 гривень.

Засуджений
вироком визнаний винним в умисному спричиненні
12 липня 2004 року приблизно о 22 годині біля садиби ОСОБА_3 в с. Верба
Дубенського району Рівненської області тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 пострілом з
пристрою для відстрілу гумових куль "Скат-ІР" ЧН 00512, внаслідок
якого потерпілий втратив око, що викликало стійку втрату працездатності більш
як на одну третину.

В апеляції
захисник засудженого (т. 3 а.с. 168-169) просить вирок скасувати, а кримінальну справу
повернути прокурору для проведення додаткового розслідування. Своє прохання
захисник мотивує тим, що, на його
погляд, досудове і судове слідство
проведене однобічно і неповно. Неповнота
досудового і судового слідства, зазначає в апеляції захисник, полягає в
тому, що не встановлені обставини, за яких ОСОБА_1 отримав легкі тілесні
ушкодження, не перевірені твердження
засудженого, що він перебував в стані необхідної оборони, не
перевірені "детально"
показання ОСОБА_1 про напад на нього ОСОБА_3 та інших осіб. Клопотань та
пропозицій про проведення конкретних слідчих дій для усунення неповноти
досудового та судового слідства, міркувань щодо можливості чи неможливості
усунути цю неповноту в судових
засіданнях апеляційного суду чи суду першої інстанції адвокат ОСОБА_2 в
апеляції не виклав.

Прокурор своїй
апеляцію (т. 3 а.с. 156-157) відкликав
листом № 1153 від 14 травня 2008 року.

В засіданні
апеляційного суду захисник заявив про
підтримку своєї апеляцію однак сформулювати клопотання про
проведення якоїсь конкретної слідчої дії
для усунення неповноти судового та досудового слідства, яка, на його погляд,
має місце, відмовився.

Підсудний заявив
про прохання провести новий судовий розгляд, однак теж не відповів на запитання, щодо того які слідчі дії і для з'ясування яких
обставин він вважає за необхідне провести. В останньому слові в апеляційному суді засуджений просив вибачення у потерпілого і висловив
своє бажання відшкодувати заподіяну шкоду.

Заслухавши
суддю-доповідача, прохання захисника і
засудженого про скасування вироку з поверненням справи на додаткове
розслідування чи новий судовий розгляд, прохання прокурора та потерпілого про залишення вироку без
зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню.

Прохання
захисника про повернення справи на
додаткове розслідування з підстав неповноти досудового слідства не може бути
задоволене. За п. 4 ч.1 ст. 374 КПК України апеляційний суд скасовує вирок
і повертає справу на додаткове розслідування у випадку коли однобічність і
неповнота досудового слідства не можуть бути усунені в судовому засіданні.

В апеляції
захисника не наведено жодного доводу про необхідність проведення якоїсь слідчої
дії, яка не може бути проведена в суді.

Як убачається із
протоколу судового засідання (т. 3 а.с.
98), по закінченню судового слідства
головуючий запитував у сторін чи не
мають вони доповнень до судового слідства. І підсудний, і захисник заявили, що не мають ніяких доповнень і
зауважень щодо судового слідства. В
апеляції захисника не викладене жодного клопотання про усунення в апеляційному суді неповноти досудового і судового слідства. Не названо
жодної слідчої дії, яка , на погляд сторони захисту, є необхідною і не може
бути поведена в суді.

Твердження
захисника в апеляції, що за ст. 370 КПК України вирок у всякому разі належить скасувати, якщо було порушення
строків слідства та обвинувачення
пред'явлене несвоєчасно, є помилковим - таким, що не відповідає змісту ст. 370
КПК України.

У суді першої
інстанції сторонами не оспорювались:

- факт
спричинення потерпілому ОСОБА_3 тяжкого
тілесного ушкодження (із втратою ока внаслідок травмування гумовою кулею);

- той
факт, що цей постріл з пристрою для стрільби гумовими кулями вчинив саме
ОСОБА_1;

- та
обставина, що стріляв він умисно в напрямку потерпілого.

Стріляючи в людину з травмуючої зброї ОСОБА_1
усвідомлював суспільно небезпечний характер своєї дії і бажав, або,
щонайменше, свідомо припускав можливість
настання наслідків у виді травмування людини.

Щодо доводу захисника
стосовно нез'ясування судом наявності чи
відсутності при цьому стану необхідної
оборони у ОСОБА_1 та таке твердження не відповідає дійсності. Судом
проаналізовані всі надані сторонами
докази, щодо обставин причинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень
пострілом з пристрою "Скат".

За
показаннями потерпілого, свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 12 липня 2004 року біля 22 години ОСОБА_1. з
товаришами під'їхав до садиби ОСОБА_3 і вийшовши з автомобіля почав кричати, що
всіх постріляє, при цьому став стріляти в сторону ОСОБА_3, тримаючи пістолет на
витягнутій руці. Такі, підтверджені вказаними показаннями дії,
ніяк не можуть бути розцінені як вчинені в стані необхідної оборони, адже
відсутній факт суспільно небезпечного посягання і необхідність захищатись.

Щодо показань
підсудного та свідків ОСОБА_9 ОСОБА_10
та ОСОБА_11, то суд дав їм правильну оцінку і визнав, що викладена в них
версія про випадковість появи ОСОБА_1
біля садиби ОСОБА_3 під час нічної спортивної пробіжки, нападу на нього та
вимушеного захисту пострілами гумовими кулями не відповідає дійсним обставинам
справи. Ці показання свідків суд оцінив критично ще й тому, що вказані свідки не свідчили послідовно і
однаково протягом розслідування справи, а, навпаки, змінювали свої показання.
Показання підсудного і свідків ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суперечать показанням свідків, котрі не були
учасниками конфлікту двох угрупувань молодих людей, які приймали участь у
двохсторонній бійці. Так свідки ОСОБА_12 (т. 3 а.с. 18) і ОСОБА_13 (т. 3 а.с.
20), які не приймали участь в конфлікті, підтвердили, що ОСОБА_1 приїхав до садиби ОСОБА_3 на
автомобілі із ОСОБА_11, вийшов разом з ними, погрожував ("постріляю")
і зразу ж став стріляти в напрямку потерпілого.
Якщо показання потерпілого узгоджуються
із показаннями свідків, не задіяних в конфлікті і бійці, то показання
засудженого їм суперечить.

Викладене
свідчить про те, що підстав для оцінки ситуації заподіяння тяжких тілесних
ушкоджень потерпілому як такої, що була під час необхідної оборони, немає.

Пропозицій для
проведення слідчих дій для спростування такого
висновку від захисника і засудженого не надходило.

За таких
обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни вироку.

На підставі
наведеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

Вирок
Демидівського районного суду від 27 вересня 2007 року щодо ОСОБА_1 залишити без
зміни, а апеляцію захисника - без задоволення.

Судді

О.К.Коробов Ю.В.Матюха
С.В.Гладкий

Судді (підписи)

Згідно.

Суддя-доповідач О.К.
Коробов