Єдиний унікальний номер 725/3169/15-к
Номер провадження 1-кп/725/135/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.06.2015 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000117 від 15.06.2015 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє дітей, раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 у листопаді 2014 року вчинив умисний злочин проти встановленого порядку несення військової служби при наступних обставинах:
Так, ОСОБА_4 08.04.2014 року був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку проходив у військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що дислокується в АДРЕСА_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) №69 від 08.04.2014 року ОСОБА_4 був зарахований до списків частини, всіх видів забезпечення та призваний на посаду гранатометника 1 аеромобільно-десантного відділення 1 аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти.
Положенням ст.ст.17,65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Згідно вимог ст.ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон) передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Законом України «Про оборону України», зокрема, статтею 17 передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Проходячи військову службу на вищевказаній посаді, у військовому званні «солдат», ОСОБА_4 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Однак, 03 листопада 2014 року біля восьмої години 30 хвилин солдат ОСОБА_4 , всупереч наведених вимог законодавства, з метою тимчасово ухилення від проходження військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, не погоджуючи свої дії з командуванням та, не одержавши дозволу командира (начальника), самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 та вибув до місця постійного проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.
02 лютого 2015 року солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_2 та продовжив проходити військову службу.
Таким чином, гранатометник 1 аеромобільно-десантного відділення 1 аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти військовоїчастини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем мобілізованим на особливий період, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовийобов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.11, 16. 17, 127, 128, 131, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, 03 листопада 2014 року біля восьмої години 30 хвилин самовільно залишив територіювійськової частини НОМЕР_2 , що знаходиться в АДРЕСА_2 та вибув до місця постійного проживання: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд до 02лютого 2015 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у самовільному залишенні військової частини понад один місяць визнав повністю і суду пояснив, що дійсно при вказаних в обвинуваченні обставинах ухилився від несення військової служби. У вчиненому щиро кається.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників процесу, та роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів по справі, відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового слідства правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.407 ч.3 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення те, що даний злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, по місцю проходження служби характеризується посередньо.

Суд враховує, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся.

Наведені обставини суд, на підставі ст.66 КК України, визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлені.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції статті обвинувачення.
Крім того, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, застосувавши відносно нього ст.ст.75,76 КК України та звільнивши від призначеного покарання з випробуванням.

Таку міру суд вважає достатньою не тільки для покарання ОСОБА_4 за вчинені протиправні діяння, а й для його виправлення.
Керуючись ст.ст.368, 370, 374, 484 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України і за його вчинення призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язавши його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти діб з дня його проголошення

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1