Дата документу 07.07.2015 Справа № 554/8475/15-к
УХВАЛА
07 липня 2015 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду Полтавської області ОСОБА_1
при секретарі : ОСОБА_2
за участю прокурора : ОСОБА_3
представника підозрюваної- адвоката ОСОБА_4 ,
підозрюваної : ОСОБА_5
При цьому прокурор у клопотанні вказує, що 03.06.2015 року директору ПП «Кампус Плюс» ОСОБА_5 повідомлено про підозру у заволодінні умисно чужим майном шляхом обману, вчиненому у особливо великих розмірах, службовому підробленні, а саме у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України.
Зазначає у клопотанні, що згідно відомостей з Держреєстру речових прав на нерухоме майно єдиним засновником та власником ПП "Кампус Плюс" є ОСОБА_5 , яка володіє правом приватної власності на нерухоме майно, а саме: 3/100 частини нежитлової будівлі (готельний комплекс) за адресою АДРЕСА_1 та 1/1 частини нежитлової будівлі (ресторанно- готельного комплексу «Палаццо») за адресою: АДРЕСА_2 .
Також прокурор ОСОБА_6 просить у своєму клопотанні заборонити до завершення досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні відчуження вказаного вище нерухомого майна, оскільки санкція ст. 190 ч. 4 КК України , по яких вручено підозру ОСОБА_5 , передбачає обов"язкове застосування конфіскації майна.
Своє клопотання прокурор обгрунтовує тим, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 директор Приватного підприємства «Кампус Плюс» , підозрюється в умисному заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому у особливо великих розмірах, службовому підробленні, а саме у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст . 190, ч. 1 ст. 366 КК України.
Також, вказує прокурор , що протягом 2009 року директор та засновник ПП «Кампус плюс» ОСОБА_5 , умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та видачі завідомо підроблених офіційних документів, заволоділа шляхом обману нерухомим майном (частиною готельного комплексу) за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало тоді потерпілому ОСОБА_7 загальною вартістю 9 326 565 гривень.
Виходячи з того, що санкція ст. 190 ч. 4 КК України у якості додаткового покарання передбачає обов"язкову конфіскацію майна, то з метою забезпечення такої конфіскації слідчий у клопотанні просить накласти арешт на зазначене вище майно підозрюваної ОСОБА_5 .
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.
Підозрювана ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, мотивуючи це тим, що ніяких злочинів підозрювана не вчиняла. Вищевказане майно використовується у господарській та підприємницькій діяльності підозрюваною, з приводу якого та спору щодо нього з ОСОБА_7 є судове рішення, що є чинним на теперішній час і свідчить про відсутність будь-яких протизаконних дій з боку ОСОБА_5 .
Заслухавши пояснення учасників процесу , дослідивши матеріали справи , вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 173 КПК України при вирішенні питання про накладення арешту на майно суддя повинен враховувати достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Суд враховує , що для правової кваліфікації діяння за ст. 190 ч.4 КК України необхідно встановити наявність збитків потерпілого в особливо великих розмірах, натомість жодних доказів наявності таких збитків , окрім показів самого ОСОБА_7 та членів його родини, не наведено.
Також суд звертає увагу на явну не співмірність вартості об`єкта , що до якого подається клопотання про арешт та збиткам зі слів ОСОБА_7 , адже вартість майна , на яке повинен бути накладений арешт згідно наданого фінансового звіту складає майже 15 млн. грн.
Діючий КПК України не обмежує сторону обвинувачення в повторному зверненні до суду з клопотанням про арешт майна , але в клопотанні не наводиться підстав для такого повторного звернення та не надається доказів на підтвердження зміни будь-якої обставини , яка б давала підстави для прийняття іншого рішення з приводу арешту майна ПП «Кампус Плюс».
Фактичні дані , які були покладені в основу ухвали Диканського районного суду Полтавської області про відмову у арешті майна від 24.06.2015 р. не змінилися та не спростовані.
12.05.2010 р. згідно норм діючого на той час КПК України 1960 р. за фактом незаконного заволодіння майном ОСОБА_7 було спочатку відмовлено у порушенні кримінальної справи постановою від 14.12.2009 року, потім з цього приводу та підроблення документів була у травні 2010 року порушена кримінальна справа за ст .ст. 190 ч. 4, 358 чч.1,3 КК України , яка неодноразово закривалася провадженням, останній раз у листопаді 2011 року за відсутністю складів злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 4 , 358 ч.ч. 1,3 КК України, а у 2014 році згідно вимог чинного зараз КПК України відомості про кримінальні правопорушення стосовно ОСОБА_5 за ст. ст. 190 ч. 4, 366 ч. 1 КК України згідно письмової заяви ОСОБА_7 були внесені до ЄРДР, по якому в теперішній час проводиться досудове розслідування, хоч остання за часом постанова про закриття кримінального провадження за відсутністю цих же складів злочинів і в теперішній час ніким не скасована.
Прокурор в судовому засіданні не надав доказів , що постанова за 2011 рік скасована.
З аналізу матеріалів кримінального провадження , вбачається, що висунута ОСОБА_5 підозра за ст.ст. 190 ч. 4, 366 ч. 1 КК України у переважній більшості грунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_7 , ряду висновків судово- почеркознавчих експертиз щодо підроблення його підпису у договорах куплі-продажу будматеріалів, які є суперечливими, а твердження слідчого , що підпис у цих договорах виконаний не ним, а іншою особою, грунтуються лише на підставі висновку, спеціаліста № 172 ттд від 14.04.2010 року, що не є висновком судового експерта та цей висновок цього спеціаліста був предметом дослідження у попередніх кримінальних провадженнях з відхиленням його достовірності самими слідчими органами, а інші висновки судово-почеркознавчих експертиз грунтуються на дослідженні не оригіналів договорів про купівлю-продаж будматеріалів, а на досліджених їх ксерокопіях, що не може давати обгрунтовану впевненість у правильності висновків таких експертиз.
У матеріалах кримінального провадження відсутня фіксація проведення слідчих дій щодо перевірки доводів самої підозрюваної ОСОБА_5 щодо правомірності її дій у господарських відносинах з ОСОБА_7 при будівництві ресторанно-готельного комплексу і розрахунків з ним та її доводів щодо її невинуватості щодо висунутої її підозри у вчиненні злочинів за ст.ст. 190 ч.4, 366 ч.І КК України, хоч відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України як прокурор, так і слідчий зобов"язані виявити як ті обставини, що викривають, так і виправдовують підозрюваного.
Крім того у матеріалах кримінального провадження мається судове рішення по цивільній справі , яке на теперішній час є чинним, яким вирішені спірні питання між підозрюваною ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з приводу майна, хоча таке судове рішення відповідно до вимог ст. 90 КПК України повинно враховуватися та оцінюватися слідчими органами при проведенні досудового розслідування, що слідчим не зроблено.
Виходячи з викладених обставин у їх сукупності підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_5 не має, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі вище наведеного та керуючись ст. 170-173, 175 КПК України,
У задоволенні клопотання старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні заступника начальника відділу прокуратури прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_5 відмовити .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 діб з моменту оголошення.
Слідчий суддя : ОСОБА_1