28.11.2014 Справа № 367/6592/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпеня Київської області, українця, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 , не маючи прав на керування транспортними засобами, 27.06.2014, близько 20.15 год., керуючи, власним технічно справним автомобілем марки "ВАЗ 2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи із виїзду від прилеглої території гаражних приміщень, що знаходяться в АДРЕСА_2 , здійснюючи маневр виїзду ліворуч на проїзну частину дороги вищезазначеної вулиці, де порушуючи вимоги п. 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2012 (далі ПДР України), згідно з яким учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги правил дорожнього руху, а також бути взаємовічливими; п. 1.5 ПДР України, згідно з яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п. 2.1А ПДР України, згідно з яким водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; п. 10.2 ПДР України, згідно з яким виїжджаючи на дорогу із житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій і других прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною або тротуаром надати дорогу пішоходам і транспортним засобам, які рухаються по ній, а заїжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він пересікає, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого здійснив зіткнення з мотоциклом марки "НONDА АХ - 1 250", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по вул. Жовтневій м. Ірпені Київської області. В результаті ДТП ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, та був доставлений в лікарню, де в подальшому помер. Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 17.07.2014 № 213, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, синця обличчя, багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепу, крововиливів в м`які тканини голови крововиливів під тверду мозкову оболонку (клінічно) та м`яку мозкову оболонку, набряку-набубнявіння головного мозку, синців та саден кінцівок, у своїй сукупності у живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, на час заподіяння призвело до смерті та від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в лікарні. Не виключається можливість отримання ушкоджень, що призвели до смерті ОСОБА_8 під час ДТП.
Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.1 А, 10.2 ПДР України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали у вигляді загибелі ОСОБА_8 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю. Дав показання, про те, що він, 27.06.2014, керував транспортним засобом без посвідчення водія бо немає права на керування транспортним засобом, та виїжджаючи від гаражів, на вул. Жовтневу в напрямку вул. Дзержинського, в м. Ірпені Київської області, допустив зіткнення з мотоциклом, який не помітив через поганий обзір за припаркованими автомобілями. Після цього, вийшов з автомобіля і став надавати першу допомогу водію мотоцикла, а хтось із перехожих викликав "швидку медичну допомогу" і міліцію. Вказав, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Гроші потерпілій на відшкодування матеріальної шкоди не відшкодовував. Цивільний позов заявлений потерпілою визнав. Просив суд суворо його не карати та не позбавляти волі.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні надала показання про те, що з телефону її сина ОСОБА_9 , 27.06.2014 їй зателефонувала невідома жінка та повідомила, що її син ОСОБА_10 потрапив у дорожньо-транспортну приходу. Від лікарів Бучанської лікарні їй стало відомо, що в результаті ДТП її син отримав перелом черепа, внаслідок чого він помер. Заявлений нею цивільний позов на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином підтримала, просила позов задовольнити. Зазначила, що обвинуваченим не відшкодовувалось їй будь-якої моральної чи матеріальної шкоди. Будь-якої допомоги не надавалось. Вид та міру покарання просила застосувати на розсуд суду.
У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини у скоєнні злочину, визнання ним кваліфікації його дій, обставин скоєння злочину та доказів, на які посилалась сторона обвинувачення, дослідження зібраних по справі доказів за згодою учасників процесу, відповідно до положень ст. 349 КПК України, було обмежено допитом обвинуваченого, показання якого, фактично збігаються з показаннями, які він надав під час досудового розслідування, і які відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються, та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого.
Заслухавши думку прокурора, показання обвинуваченого та потерпілої, вивчивши матеріали кримінального провадження № 0001073, та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що винні дії обвинуваченого ОСОБА_6 віднесено до суспільно-небезпечних діянь, відповідальність за які передбачена Особливою частиною Кримінального кодексу України.
Стороною обвинувачення дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.
Суд вважає таку кваліфікацію дій ОСОБА_6 правильною, оскільки суспільно-небезпечні дії обвинуваченого виражаються у грубому порушенні ним 27.06.2014 близько 20.15 год., як водієм автомобіля "ВАЗ 2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 , вимог ПДР України, зокрема: п. 1.3 ПДР України, згідно з яким учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги правил дорожнього руху, а також бути взаємовічливими; п. 1.5 ПДР України, згідно з яким дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.1 А ПДР України, згідно з яким водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; та п. 10.2 ПДР України згідно з яким виїжджаючи на дорогу із житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій і других прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною або тротуаром надати дорогу пішоходам і транспортним засобам, які рухаються по ній, а заїжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він пересікає, при виїзді з прилеглої території гаражних приміщень, що знаходяться по АДРЕСА_2 , здійснюючи маневр виїзду ліворуч на проїзну частину дороги, де скоїв зіткнення з мотоциклом марки "НONDА АХ 1 250", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , якій отримав тілесні ушкодження від яких помер. Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.1 А, 10.2 ПДР України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали у вигляді загибелі ОСОБА_8 , тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує, що обвинувачений скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.
Обставинами, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого, є визнання своєї вини та сприяння розкриттю злочину.
Таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, суд відкидає, оскільки в судовому засіданні не було встановлено такої пом`якшуючої обставини, в тому числі, як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 маючи реальну можливість частково відшкодувати, завдану злочином шкоду, її не відшкодував та будь-якої допомоги потерпілій не надавав.
Обставин, які обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. За місцем проживання характеризується позитивно. Раніше до кримінальної відповідальності не притягався та засудженим не був.
За даних умов, враховуючи ступінь тяжкості та обставини вчиненого злочину, особу обвинуваченого, пом`якшуючі відповідальність обвинуваченого обставини, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами.
До набрання вироком законної сили суд застосовує до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 визнав цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 , щодо стягнення витрат на відшкодування матеріальної шкоди завданої злочинними діями обвинуваченого у розмірі 77578,10 грн.
В судовому засіданні було встановлено обґрунтованість позовних вимог потерпілої, а також встановлено наявність причинного зв`язку між злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_6 та витрат понесених потерпілою, на відшкодування матеріальної шкоди завданої злочинними діями обвинуваченого, а тому суд приходить до висновку, що цивільний позов, в частині стягнення матеріальної шкоди, підлягає до задоволення в повному обсязі, у зв`язку з чим, суд, стягує з ОСОБА_6 , на користь потерпілої ОСОБА_4 , матеріальну шкоду у розмірі 57578,10 грн.
Також, потерпілою ОСОБА_4 , заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, яка виражається у тому, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона відчуває біль та страждання внаслідок смерті її сина, які вона відчуває до цього часу та просить стягнути з ОСОБА_6 на її користь моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.
Під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов потерпілої, щодо стягнення моральної шкоди визнав повністю.
В судовому засіданні було встановлено наявність причинного зв`язку між злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_6 , та спричиненою потерпілій ОСОБА_4 моральної шкоди, та при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно з якою, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин, врахувавши обсяг душевних страждань, дійшов висновку, що позов потерпілої ОСОБА_4 , щодо відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення, у зв`язку з чим суд стягує з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.
Суд стягує з ОСОБА_6 , на користь держави, витрати пов`язані з проведенням судових експертиз Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУ МВС України в Київській області, у розмірі 786,24 грн., оскільки в судовому засіданні було доведено, стороною обвинувачення, наявність таких витрат.
До вступу вироку у законну силу, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд змінює запобіжний захід з особистого зобов`язання на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарана ОСОБА_6 рахувати з 28.11.2014.
Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись статтями 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки.
До набрання вироком законної сили, змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на тримання під вартою, взявши під варту в залі суду.
Строк відбавання покарання рахувати з 28.11.2014.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 57578,10 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави, витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром ГУ МВС України в Київській області, у розмірі 786,24 грн.
Речові докази по справі, а саме: автомобіль "ВАЗ 2106", реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання власнику ОСОБА_6 залишити власнику.
На вирок до апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд Київської області може бути подано апеляцію впродовж тридцяти діб з дня проголошення вироку, підсудним в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Суддя ОСОБА_1