Справа №468/1931/14-к 16.12.2014
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
16 грудня 2014 року м. Миколаїв
В С Т А Н О В И В :
Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 7.11.2014 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 389 КК України і йому призначено покарання за цей злочин у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ст.. 71,72 КК України за сукупністю покарань за цим вироком та за вироком цього ж суду від 7.11.2013 року остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 10 днів.
На підставі ст..75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік. На нього також покладені обов`язки, передбачені п.2,3 ст. 76 КК України.
Прокурором, який приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, на цей вирок подана апеляційна скарга.
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора вважаю не може бути відкрито, оскільки зміст апеляційної скарги не відповідає вимогам ст.. 396 КПК України.
Так з мотивувальної частини апеляційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного за вчинення злочинів покарання, при цьому не заперечує вид та розмір покарання призначеного обвинуваченому за ч.2 ст. 389 КК України.
Разом з тим, у резолютивній частині скарги прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок і призначити цьому обвинуваченому покарання за цей злочин та за сукупністю вироків взагалі - значно менше за своїм розміром та більш м`яке за своїм видом. Чому слід перейти до саме такого виду та розміру покарання обвинуваченому, зі змісту апеляційної скарги прокурора не зрозуміло.
Прокурор вважає, що судом першої інстанції при постановлені вироку відносно ОСОБА_3 були порушені норми закону про кримінальну відповідальність. Однак у порушенні яких конкретно норм кримінального закону прокурор звинувачує суд, у своїй скарзі він не зазначає.
Теза прокурора про те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_3 покарання з випробуванням, взагалі, є юридично безграмотною, оскільки таке поняття у Законі відсутнє.
У своїй скарзі прокурор також просить повторно дослідити матеріали провадження, які характеризують особу обвинуваченого, посилаючись на положення ч.3 ст. 404 КПК України.
Між тим, прокурор не звернув увагу на те, що суд апеляційної інстанції може дослідити обставини встановлені судом першої інстанції, лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повно, або з порушенням. У чому полягає неповнота або незаконність дослідження обставин, на які посилається прокурор, в апеляційній скарзі не зазначено.
Таким чином, апеляційна скарга, подана прокурором, не відповідає вимогам п.п.4,5 ст.396 КПК України, а тому, відповідно до положень ч.1 ст.399 КПК України, апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши прокурору достатній строк для усунення вищезазначених недоліків.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст..396, 399 КПК України,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Баштанського району Миколаївської області ОСОБА_2 , подану на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 7.11.2014 року по кримінальному провадженню відносно обвинуваченого ОСОБА_3 ,- залишити без руху.
Надати прокурору строк для усунення недоліків скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали, який дорівнює п`ять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_1