АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/13/15 Справа № 2305/1007/12 Категорія: ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 356 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальну справу за апеляцією засудженої ОСОБА_6 на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року, якою апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2014 року визнано такою, що не підлягає розгляду,

в с т а н о в и л а :
Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.05.2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 366 із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, чи займатися певною підприємницькою діяльністю, за ч. 2 ст. 358 із застосуванням ст. 69 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді штрафу в сумі 1020 грн.

Звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді штрафу на підставі п. в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Даний вирок оскаржений в апеляційному порядку засудженою ОСОБА_6 .

Постановою попереднього розгляду справи апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2014 року кримінальну справу за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на вирок районного суду знято з апеляційного розгляду та повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст. 87-1, 353, 354 КПК України.

11 вересня 2014 року постановою Звенигородського районного суду Черкаської області засудженій відмовлено у відновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку районного суду від 12 травня 2014 року, а апеляцію ОСОБА_6 визнано такою, що не підлягає розгляду.

На вказану постанову засудженою ОСОБА_6 26 вересня 2014 року подано апеляцію, яка постановою Звенигородського районного суду від 09 жовтня 2014 року залишена без руху, а ОСОБА_6 надано строк для виправлення її недоліків.

28 жовтня 2014 року постановою Звенигородського районного суду Черкаської області апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на постанову районного суду від 11 вересня 2014 року визнано такою, що не підлягає розгляду, відповідно до вимог ст. 352 КПК України 1960 року.

В апеляції засуджена просить поновити їй строк на апеляційне оскарження вироку Звенигородського районного суду від 12.05.2014 року з огляду на поважність причин його пропуску, скасувати постанови районного суду від 11.09.2014 року та 28.10.2014 року, як незаконні через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно залишив без руху її апеляційну скаргу на постанову суду від 11.09.2014 року, оскільки її апеляція відповідала вимогам ст. 350 КПК України 1960 року. При цьому вказує на те, що вирок суду не мала можливості вчасно оскаржити, оскільки в судовому засіданні 12.05.2014 року суддею оголошувались тільки вступна та резолютивна частини рішення, а повний його текст вона отримала лише 22.05.2014 року. Крім того, просить змінити вирок районного суду, виключивши з резолютивної його частини посилання на застосування до неї п. «в» ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» та закрити провадження по справі у зв`язку з закінченням строків давності.

В судове засідання засуджена ОСОБА_6 не з`явилась хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду і не надала суду відомості про причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляції засудженої як безпідставної, вивчивши доводи апеляції та матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з оскаржуваної постанови районного суду, в зв`язку з невиконанням постанови суду від 09.10.2014 р. про залишення апеляції без руху, апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 визнано такою, що не підлягає розгляду.

Передумовою подачі даної апеляції стало те, що судом першої інстанції відмовлено ОСОБА_6 в поновлені строку на апеляційне оскарження вироку суду від 12 травня 2014 року. Підставою для такої відмови стало те, що засуджена не вказала поважність причин пропуску строку на оскарження вироку суду.

Відмовляючи в поновлені строку на апеляційне оскарження судом не в достатній мірі встановлені обставини, які підлягають з`ясуванню при вирішенні питання про доцільність поновлення строку на апеляційне оскарження, зокрема відсутність підтверджуючих даних про дату фактичного отримання ОСОБА_6 копії вироку районного суду, що є обов`язковим, відповідно до вимог ст. 344 КПК України 1960 року.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно ч.3 ст.3 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією та Законами України. Відповідно до ст.ст.55, 129 Конституції України права, свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Також, однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Крім того, місцевий суд не врахував практику Європейського суду з прав людини, який в рішенні у справі Bellet v. France зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Тому, з метою захисту прав засудженої ОСОБА_6 на справедливий судовий розгляд, гарантований їй не лише Конституцією України, але й ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (1950р.), та з метою реалізації її права на судовий захист, колегія суддів вважає, що апеляцію останньої слід задовольнити частково поновивши їй строк на апеляційне оскарження вироку суду.

Керуючись ст.ст. 349, 352, 365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляцію засудженої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року, якою апеляцію засудженої ОСОБА_6 на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 вересня 2014 року визнано такою, що не підлягає розгляду, скасувати.

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 травня 2014 року з огляду на поважність причин його пропуску.

Матеріали кримінальної справи повернути до Звенигородського районного суду Черкаської області для виконання вимог ст. 351 КПК України 1960 року.

Головуючий :

Судді :