Справа 139/605/15-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року смт Муровані Курилівці

Слідчий суддя Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, -
В С Т А Н О В И Л А:
Із матеріалів скарги та матеріалів, доданих до неї слідує, що ОСОБА_3 належить автомобіль «Mercedes-Benz 210 D», номерний знак НОМЕР_1 . Цей автомобіль він передав у тимчасове користування ОСОБА_4 07 квітня 2014 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 при перевірці документів у водія автомобіля «Mercedes-Benz 210 D» ОСОБА_4 було встановлено, що свідоцтво про реєстрацію ТЗ має ознаки підробленого. У зв`язку з цим працівниками ДАІ автомобіль було затримано та доставлено на штрафмайданчик Мурованокуриловецького РВ УМВС. Крім того, 07 квітня 2014 року по факту підроблення документа було зареєстровано кримінальне провадження за № 0000090 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Слідчий СВ Мурованокуриловецького РВ УМВС України у Вінницькій області не звертався до суду із клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, протокол про вилучення ТЗ не оформлявся, автомобіль визнаний речовим доказом у рамках кримінального провадження лише 16 липня 2015 року, питання про арешт автомобіля слідчим не ставилося.
ОСОБА_3 вважає, що автомобіль «Mercedes-Benz 210 D», номерний знак НОМЕР_1 утримується в ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно, а тому звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить повернути йому цей автомобіль.
Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку та огляду. Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол.
Із письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 4, 7-8) слідує, що працівниками ДАІ після виявлення невідповідності технічного паспорта вимогам законодавства автомобіль «Mercedes-Benz 210 D» помістили на штрафмайданчик Мурованокуриловецького РВ. Однак, такі дії були вчинені в рамках вчинення адміністративного правопорушення, а не в рамках кримінального провадження.
26 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого із заявою про повернення йому автомобіля, однак 03 липня 2015 року слідчим СВ Мурованокуриловецького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_5 йому було відмовлено у зв`язку з необхідністю проведення з цим ТЗ ряду експертиз (а.с. 6).
16 липня 2015 року слідчим ОСОБА_5 було винесено постанову про визнання автомобіля «Mercedes-Benz 210 D», номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору речовим доказом по кримінальному провадженні № 0000090 та передано на зберігання власнику (а.с. 5).
Таким чином, заявник не вказує у своїй скарзі, в чому конкретно полягає бездіяльність слідчого, не ставить вимоги, щодо якої можна було б прийняти рішення, передбачене ч. 2 ст. 307 КПК України. Натомість, ОСОБА_3 ставить вимогу про повернення йому автомобіля «Mercedes-Benz 210 D», номерний знак НОМЕР_1 для зберігання як добросовісному набувачеві, хоча слідчим 16 липня 2015 року уже прийнято рішення про передачу цього ТЗ на зберігання власнику (а.с. 5).
Будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду скарги (а.с. 13), заявник на її розгляд не з`явився, не повідомив про причину неявки, не просив відкласти розгляд справи.
Сторона обвинувачення (слідчий і прокурор) на розгляд справи також не з`явилися, не повідомили про причину неявки, не просили відкласти розгляд справи хоча заздалегідь були повідомленим про день, час і місце розгляду скарги (а.с. 14).
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Діючий кримінальний процесуальний кодекс України, встановивши у ч. 2 ст. 306 конкретні строки для розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування, не визначає наслідків неявки заявника.
Вважаю, що з врахування положень ч. 1 ст. 26 КПК України про вільність сторін кримінального провадження у використанні своїх прав у межах та спосіб, що передбачені кримінальним процесуальним кодексом України, за відсутності підстав до застосування заходів примусу для забезпечення участі заявника в судовому засіданні, які передбачені нормами кримінального процесуального кодексу України для інших учасників провадження (статті 323-327 КПК України), можна прийти до висновку, що ця скарга стала неактуальною, нецікавою для заявника і він не чекає її розгляду, а тому вона має бути залишена без розгляду.
Крім того, вважаю за необхідне вказати, що встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування є вичерпним. У ст. 303 КПК України визначено порядок оскарження бездіяльності, яка може полягати, зокрема, в бездіяльності слідчого, прокурора щодо неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.. 169 КПК України. Враховуючи те, що згідно зі ст. 169 КПК тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, на підставі постанови прокурора, бездіяльність може полягати у невинесенні такої постанови за відсутності підстав для вилучення майна. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 26, 303, 306, 307 КПК України,
У Х В А Л И Л А:
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого залишити без розгляду.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя: ____________