Справа № 464/5729/15-к
пр.№ 1-в/464/225/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.08.2015 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю: прокурора ОСОБА_2 , засудженого ОСОБА_3 , представника установи виконання покарань ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за поданням Львівської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№48) про умовно-дострокове звільнення від покарання ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 засуджений вироком Галицького районного суду м.Львова від 23 червня 2011 року за ст.ст.185 ч.2, 186 ч.2, 187 ч.2, 70 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.107 КВК України засуджений звернувся до адміністрації з проханням внести подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

У судовому засідання засуджений підтримав заяву та просить таку задовольнити, оскільки наявні усі правові підстави для застосування ст.81 КК України.

У судовому засіданні прокурор заперечив проти заяви засудженого та просить у такій відмовити за не обґрунтованістю.

У судовому засіданні представник установи виконання покарань підтримав думку прокурора та просить у заяві засудженого відмовити., оскільки такий є злісним порушником, на шлях виправлення не став, раніше неодноразово судимого за аналогічні злочини.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого, приходжу наступного, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`яснень п.п.2, 17 постанови № 2 від 26.04.2002 року Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організація засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці. Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що початок строку покарання 04.10.2010, кінець строку покарання 04.10.2017; на день розгляду справи засуджений відбув 04 роки 10 місяців, до кінця строку відбування покарання залишилось 02 роки 02 місяці. Відбув 2/3 строку відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відбуває покарання за вчинення, зокрема злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України (вирок суду від 23.06.2011) які відносяться до тяжких злочинів у відповідності до ст.12 цього Кодексу.

Разом із тим, із матеріалів справи встановлено, що засуджений був раніше неодноразово судимий, за вчинення, зокрема тяжких злочинів за які звільнявся, у тому числі, умовно-достроково, однак до зняття чи погашення судимості знову вчинив тяжкий злочин. Разом із тим, під час перебування в установі виконання покарань вимоги порядку відбування покарання порушував двічі, до праці не залучався у зв`язку із скороченням робіт на виробництві, приймає участь у програмі диференційного впливу на засуджених, залучався до навчання, з рідними підтримує зв`язок шляхом листування та побачень, по відношенню до засуджених товариський, безконфліктний, чотири рази заохочувався, висловлює чіткі наміри на життя.

Враховуючи наведене, приходжу переконання, що відбуваючи призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, хоча заохочувався у 2012, 2013 та 2015 (після звернення до суду із заявою про застосування ст.81 КК України), однак такі заохочення не вказують на його виправлення, як на підставу застосування умовно-дострокового звільнення у відповідності до ст.81 КК України; порушував режим утримання у 2013 та 2014 роках, хоч такі стягнення погашені у встановленому порядку, а відтак, вивчивши ретельно особу засудженого судом не встановлено критеріїв, що останній сумлінною поведінкою та чесним ставленням до праці довів своє виправлення, а тому, приходжу висновку, що ОСОБА_6 необхідно відмовити в умовно-достроковому звільненні, а заяву залишити без задоволення.
На підставі ст.81 КК України та керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

у заяві засудженого ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1