У х в а л а

І М Е
Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі :

головуючого

Синявський О.Г.,

Макаренка М.М.

суддів

Коротких О.А., Гриців М.І.,

Кривенди О.В., Кияшка А.Я.

за участю прокурора:

Опанасюка О.В.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 5 червня 2007 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Запорізької області на
судові рішення щодо ОСОБА_1,-

в с т а н о в и л а :

вироком Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2006 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1 народження,

згідно ст. 89 КК України не
судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік обмеження волі.

Відповідно до ст. ст.
75, 76 КК України засуджену звільнено від відбування покарання з випробуванням
з іспитовим строком один рік, з покладенням обов'язків не виїжджати за межі
України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої
системи, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично
з'являтися в ці органи для реєстрації, пройти курс лікування від наркоманії.

В апеляційному порядку
справа не розглядалася.

ОСОБА_1 визнано винною у
тому, що вона 11 серпня 2006 року приблизно о 13 год. 30 хв., перебуваючи в
селищі “Зелений яр” в м. Запоріжжі, придбала особливо небезпечний наркотичний
засіб - опій ацетильований, що у перерахунку на суху речовину становить 0,161
г, який зберігала при собі без мети збуту. У той же день, приблизно о 14 год.
50 хв. біля АДРЕСА_1 в м. Запоріжжя ОСОБА_1 затримали працівники міліції і у
неї виявили та вилучили вказаний
наркотичний засіб.

У касаційному поданні
прокурор порушує питання про зміну вироку щодо ОСОБА_1 у зв'язку з неправильним
призначенням засудженій, що має малолітню дитину, покарання у виді обмеження
волі, яке згідно із законом їй не може бути призначене.

Заслухавши доповідача,
міркування прокурора, який підтримав подання, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи касаційного подання, колегія суддів вважає, що воно підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
інкримінованого їй злочину підтверджена сукупністю зібраних у справі доказів,
які об'єктивно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку, що у
поданні не заперечується.

Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст.
309 КК України є правильною і також не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61
КК України покарання у виді обмеження волі не призначається жінкам, що мають
дітей віком до чотирнадцяти років.

Як убачається з матеріалів
справи, ОСОБА_1 на момент постановлення вироку мала дочку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народження.

Проте суд при призначенні покарання
зазначені обставини не врахував, чим порушив вимоги ст. 61 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 309 КК України крім
обмеження волі передбачене покарання у виді позбавлення волі.

У касаційному поданні питання про
призначення більш суворого покарання не ставиться, а відповідно до ст. 397 КПК
України Верховний Суд України не вправі посилити покарання, коли з цих підстав
не внесено подання прокурора.

Тому колегія суддів виходячи із роз'яснень,
що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня
2003 року “Про практику призначення судами кримінального покарання”, а також
ураховуючи те, що ОСОБА_1 вчинила
злочин середньої тяжкості, щиро кається, позитивно характеризується за місцем
проживання, має на утриманні малолітню дитину та не є суспільно небезпечною, на
підставі ст. 48 КК України та ч. 5 ст.
7 КПК України підлягає звільненню від
покарання.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 395, 396 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

касаційне подання
заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1змінити.

На підставі ст. 48 КК України і
відповідно до ч. 5 ст. 7 КПК України звільнити ОСОБА_1 від покарання.

Синявський О.Г. Коротких О.А. Гриців М.І.