СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11а -597/2008
р. Головуючий у суді
І інстанції Партоліна І.П.
Категорія: ст.121 ч.2
Доповідач у суді ІІ інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2008 року. Колегія
суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Кіровоградської області
у складі :

головуючого -
судді Зубка К.А.

суддів Бабича О.П., Нікітіна В.С.,

за участю прокурора
Чабанюк Т.В.,

захисника-адвоката ОСОБА_2,

розглянула
у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальну справу за
апеляцією засудженої ОСОБА_1 на вирок
Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 6 серпня 2008
року, яким

ОСОБА_1
, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, молдованка, громадянка України, з середньою освітою,

не працює,
не судима, проживає в с. Небелівка Новоархангельського району
Кіровоградської області,

засуджена
за ч.2 ст.121 КК України на 7 років 3 місяці позбавлення волі.

Суд визнав ОСОБА_1 винною у тому,
що 26 серпня 2008 року, близько
18 години, у її домоволодінні, розташованому в с.Небелівка Новоархангельського
району Кіровоградської області під час сутички між нею та її сожителем ОСОБА_3
вона, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, масивною дерев'яною
палицею, яку взяла у себе на порозі будинку, нанесла не менше семи ударів у
голову та інші частини тіла ОСОБА_3, в результаті чого заподіяла останньому
тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, синця довкола
правого ока, синця лівої повіки, рани ділянки правої брови, забійних ран
лобно-тімяної ділянки зліва, лобно-тім'яної
та потиличної ділянок, крововиливу у м'які тканини цих ділянок голови,
саден скулової ділянки справа, саден перенісся, крововиливу під тверду мозкову
оболонку, набряка та забою головного мозку, перелому кісток склепіння з переходом на основу черепа,
закритої тупої травми грудної клітини, синеця грудної клітини зліва, переломів
3,4,6,7,8,9 ребер зліва без пошкодження пристінкової плеври, садна правого
передпліччя, синців лівого передпліччя,
ссадна третього пальця лівої кисті, синця лівого плеча, які в сукупності несуть ознаки тяжких
тілесних ушкоджень, як небезпечних для
життя в момент їх заподіяння. З вказаними тілесними ушкодженнями ОСОБА_3 було
доставлено у районну лікарню, де 27 липня 2007 року від отриманих
ушкоджень, зокрема відкритої
черепно-мозкової травми з крововиливом під тверду мозкову оболонку та набряком
і забоєм головного мозку, він помер.

У апеляції засуджена просить перекваліфікувати її діяння
з ч.2 ст.121 на ст.. 124 КК України, а в доповненні до апеляції, просить скасувати вирок відносно неї, змінити
кваліфікацію її діяння з ч.2 ст.121 на ст..116 КК України та призначити покарання в межах цієї статті.

Заслухавши доповідача,
пояснення засудженої ОСОБА_1, яка
просить апеляцію задовольнити,
перекваліфікувавши її дії на м'якшу
статтю КК України, захисника, яка просить перекваліфікувати діяння ОСОБА_1 на
ст..123 КК України на тій підставі, що засуджена заподіяла умисні тяжкі тілесні
ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, думку прокурора, який вважає,
що апеляція засудженої задоволенню не підлягає, оскільки її вина у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121
КК України, повністю доведена зібраними та належно оціненими доказами,
перевіривши матеріали кримінальної
справи та, обговоривши доводи апеляції,
колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Висновок суду про винність засудженої ОСОБА_1 у вчиненні злочину за
обставин, зазначених у вироку, ґрунтується на сукупності достовірних і
узгоджених між собою доказів, а тому її дії правильно кваліфіковані за ч.2
ст.121 КК України.

Так, сама ОСОБА_1 на досудовому
слідстві пояснювала, що 25 серпня
2007 року о 18 годині між нею та співмешканцем ОСОБА_3 виникла сварка із-за
зловживання останнім сиртними напоями, під час якої вона вигнала ОСОБА_4 з будинку, сказавши , що не буде більше з ним
проживати.

26 серпня 2007 року близько 16
години ОСОБА_3 приїхав до неї в стані
алкогольного сп'яніння і між ними знову виникла сварка з причини небажання її
продовжувати сумісне проживання, яка почалася на подвір'ї, а продовжувалася в
будинку до 18 години. Коли вона остаточно відмовилась проживати з ОСОБА_3, той
почав сильно кричати та з погрозою вбити її , вийшов з будинку та, повернувшись
з мисливською рушницею, сказав щоб вона
вийшла з будинку. Аби не розбудити внука, який спав у неї, вона вийшла з будинку на ганок, де взяла
масивну палку, що стояла біля вхідних дверей. В цей час ОСОБА_3 направив на неї
рушницю з погрозою вбити. На це вона
підійшла до нього і палицею вибила рушницю з рук ОСОБА_3, а коли він, брутально лаючись, нагнувся підняти рушницю,
вона вдарила його по голові, а потім штовхнула, від чого той впав на землю.
Швидко забрала рушницю та палицю , зайшла в будинок та закрилася. Через хвилин
3-5 ОСОБА_3 почав стукати у вікна та двері і вимагати віддати йому рушницю.
Вона оглянула рушницю та розрядила її , витягнувши зі стволів два патрона, яку
разом з ще двома патронами, що знаходились на плиті, сховала в дивані.

Після цього, на вимогу ОСОБА_3, який продовжував стукати в двері та вікна,
вона впустила його до будинку. Зайшовши, він почав вимагати віддати йому
рушницю і, якщо вона це зробить, він поїде додому. Знаючи що рушниця
незаряджена, вона віддала її ОСОБА_3 і той вийшов з будинку. Вона також вийшла
за ним, тримаючи в руках палицю. ОСОБА_3 повернувся та направив на неї рушницю. Вона почула спуск курків. Після цього ОСОБА_3
розкрив рушницю і побачивши, що вона розряджена, почав лаятись та пішов з
подвір'я. Зрозумівши, що той йде до машини щоб зарядити рушницю, вона
наздогнала його та вдарила по голові
палицею, але ОСОБА_3 продовжував йти. Тоді вона наздогнала його і, коли він
повернувся до неї, знову вдарила його чотири рази по голові. Після цього
ОСОБА_3 впав на землю, а вона говорила йому, щоб він не стріляв в неї. Через
декілька хвилин ОСОБА_3 піднявся та став вимагати в неї рушницю, яку вона знову
забрала. Коли він почав наближатися до неї, вона ще декілька раз вдарила його
по голові, від чого той впав на землю і вже не піднімався, а тільки хрипів.

В той час біля її подвір'я проїжджали
мотоциклом подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 і вона попросила їх, щоб вони викликали
фельдшера, а сама стала обмивати ОСОБА_3

Через хвилин 20-30 автомобілем «швидкої допомоги» ОСОБА_3 доправили в
лікарню, а 27.08.2007 року вона дізналася, що він помер.

(а.с.81,82).

Дані покази співпадають з її поясненнями, попередніми показаннями
як обвинуваченої та узгоджуються з іншими, дослідженими судом доказами, які наведені у вироку.

(а.с.13,14,46,47).

Що ж до показів, які підсудна давала на судовому слідстві, то вони
різняться з попередніми лише в частині
кількості та послідовності нанесення ударів ОСОБА_3 Крім цього підсудна в суді
стверджувала, що після того, як вона
вдарила ОСОБА_3 по правому передпліччю, той вдарив її по
голові рушницею і між ними, протягом 10 хвилин, відбувалася бійка. Заперечувала
нанесення ударів ОСОБА_3 по ребрах, безпосередньо не бачила, як ОСОБА_3 упав
головою об камінь та поставила під сумнів кількість нанесених ударів по тілу
останнього.

Заперечення своєї вини у вчиненні умисного заподіяння тяжких тілесних
ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, в своїх останніх показаннях суду та твердження, викладені в апеляції щодо
умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 з перевищенням меж
необхідної оборони (ст..124 КК України)
і в доповненні до апеляції про перекваліфікацію її діяння на ст..116 КК
України, тобто умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного
хвилювання, а також твердження захисника про
умисне тяжке тілесне ушкодження, яке підзахисна заподіяла у стані
сильного душевного хвилювання (ст.123 КК України), колегія суддів оцінює як
спосіб захисту з метою уникнення
відповідальності за наявний злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України,
оскільки вони не узгоджуються з наведеними
у справі доказами та її особистими свідченнями, даними на досудовому
слідстві.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про спрямованість умислу на
заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, правильно виходив із сукупності всіх
обставин справи, які були досліджені в судовому засіданні і, які свідчать про
бажання винної умисно спричинити тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_3.
Зокрема це слідує з встановлених
обставини події. Так, подія злочину відбувалася в домоволодінні ОСОБА_1, в якому
вона вільно пересувалася, не ховаючись в будинок навіть від направленої потерпілим на неї зараженої
рушниці, яку, підійшовши з взятою біля вхідних дверей масивною палкою, вибила з
його рук, а забравши, закривалася в будинку, сховала зброю, а потім впустила
ОСОБА_3 і без будь яких погроз з його боку, віддала рушницю йому. Тобто
поведінка засудженої свідчить про те, що вона дії ОСОБА_3 не сприймала як
реальну загрозу її життю та здоров'ю. Та коли
ОСОБА_3 пішов до машини, наздогнала і палкою нанесла йому чисельні удари в життєво важливі органи.
Все це свідчить про вчинення діяння за відсутності реальної загрози життю та
здоров'ю засудженої в момент заподіяння тілесних ушкоджень. Про це також
свідчить і спосіб вчинення злочину (удари наносились з великою силою без
перешкод з боку потерпілого), оскільки в супереч поясненням засудженої про удар
металевою частиною рушниці по її голові та подальшу бійку з ОСОБА_3 протягом 10 хвилин, у неї при затриманні не
виявлено жодних тілесних ушкоджень.
Викладене, а також відсутність даних про таку бійку у попередніх
показаннях ОСОБА_1, та знаряддя
вчиненого злочину (масивна палка, вилучена з місця події), якою, зокрема, за висновком судово-медичної
експертизи потерпілому були нанесені
тяжкі тілесні ушкодження у життєво важливі органи ( голову, тулуб), ушкодження,
від яких він помер, кількість та їх локалізація, велика сила, з якою вони
наносились та тривалість часу зазначених
подій, свідчать не про захист підсудної від ОСОБА_3, а про її агресію до нього, яка виникла на
грунті особистих неприязних відносин, хоч і спровокованих самим потерпілим,
який прийшов до ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння.

(а.с.4-10, 34-38, 50-53).

Таким чином районний суд правильного взяв до уваги перші показання ОСОБА_1
і кваліфікував дії засудженої, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що
спричинило смерть потерпілого.

Водночас суд першої інстанції правильно не погодився із доводами ОСОБА_1
про те, що вона нанесла тілесні ушкодження ,
захищаючись від нападу потерпілого, оберігаючи своє життя та життя
внука, оскільки з врахуванням всіх досліджених у судовому засіданні обставин
справи, було встановлено, що вона, забравши рушницю у потерпілого, розрядивши
її та замкнувшись у власному будинку, мала реальну змогу більше її не
віддавати, не відчиняти ОСОБА_3 двері будинку, мала реальну змогу
зателефонувати будь-кому і викликати допомогу, оскільки при таких обставинах вона повністю
контролювала події і її життю та
здоров'ю нічого реально не загрожувало,
як і її внуку.

Про відсутність сильного душевного
хвилювання, свідчить відсутність
відомостей про протизаконне насильство
або тяжку образу щодо засудженої з боку потерпілого, а також осмисленні
дії ОСОБА_1 як до, так і під час
нанесення тілесних ушкоджень та одразу після вчинення злочину, оскілки вона
послідовно розповідала про ці події і ніде не вказувала, що діяла в стані
сильного душевного хвилювання, яке б спровокувало не контрольованість її дій
відносно ОСОБА_3. Колегія також не вбачає в її діях умисного вбивства,
вчиненого в стані сильного душевного хвилювання, тобто злочину, передбаченого
ст..116 КК України.

Призначаючи засудженій покарання, районний суд у повній мірі врахував, що
ОСОБА_1. вчинила умисний
тяжкий злочин, внаслідок чого
загинула людина. Разом з тим
правильно взяв до уваги позитивну характеристику особи винної за місцем
проживання, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, наведені у вироку пом'якшуючі покарання
обставини, а також те, що потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, сам спровокував дії засудженої і обгрунтовано дійшов висновку про необхідність ізоляції її від
суспільства, призначивши відповідну міру
покарання близько нижній межі санкції вказаної статті Кримінального кодексу.

Порушень процесуального законодавства під
час досудового та судового слідства по справі, які б призвели до прийняття
неправильного рішення, не встановлено.

Керуючись ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляції засудженої ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок
Новархангельського районного суду
Кіровоградської області від 6
червня 2008 року щодо неї
- без зміни.

Судді: