УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8
суддів ОСОБА_9 і ОСОБА_10
за участю прокурора ОСОБА_11

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 28 травня 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року щодо ОСОБА_5

Зазначеною постановою

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 366 КК України на підставі п «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» і провадження по справі закрито.

Постановою цього ж суду від 30 грудня 2014 року за ч. 2 ст. 364 КК України провадження щодо ОСОБА_5 закрито за відсутністю в його діянні складу злочину.

Згідно з постановами суду, ОСОБА_5, працюючи на посаді голови Орлівщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, будучи службовою особою, керівником органу місцевого самоврядування 7 рангу, наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, займаючи відповідальне становище, в період із березня по квітень 2010 року у власному кабінеті приміщення Орлівщанської сільської ради по вулиці Куйбишева, 1 с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, через неналежне виконання свої службових обов'язків та несумлінне ставлення до них, не перевіривши факт існування в межах с. Орлівщина земельних ділянок за адресами по АДРЕСА_1, не співвставивши реквізити власників земельних ділянок з даними, наявними в раді, та того, чи розглядалось на сесії сільської ради питання про їх відвід, підписав та поставив відбиток печатки Орлівщанської сільської ради на державних актах серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_6 про право власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 площами по 0, 25 га, у той час як Орлівщанської сільською радою рішення про відвід указаних земельних ділянок не приймалося і призвело до їх продажу 15 квітня 2010 року, чим заподіяв державі збитки на суму 1 006 082 гривень, що спричинило тяжкі наслідки.

У апеляційній інстанції рішення місцевих судів не переглядалися.

У касаційних скаргах прокурор порушує питання про скасування постанов Новомосовського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та направлення кримінальної справи на новий судовий розгляд. Зазначає, що суд вийшов за межі пред'явленого обвинувачення і сформулював нове, згідно якого в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 367 КК України. Разом із тим, у своїх постановах у мотивувальній частині дії ОСОБА_5 кваліфікує за ст.ст. 364, 366 КК України. Крім того, в порушення вимог закону, суд закрив провадження у справі щодо ОСОБА_5 унаслідок застосування Закону України «Про амністію у 2014 році», не призначивши при цьому покарання за ч. 2 ст. 366 КК України, та, закриваючи провадження у кримінальній справі за відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, не зазначив про декриміналізацію останнього.

У запереченні захисник ОСОБА_7 просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а судове рішення про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 364 КК України - без зміни.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення касаційних скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вони підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 275 КПК України розгляд справи провадиться відносно підсудних і тільки в межах пред'явленого їм обвинувачення.

Із матеріалів справи вбачається, що на досудовому слідстві ОСОБА_5 було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України.

Однак, суд вийшов за межі пред'явленого обвинувачення і сформулював нове, а саме у скоєнні ОСОБА_5 злочину, передбаченому ст. 367 КК України, а саме, що ОСОБА_5 неналежно виконував свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них. Разом із тим, у цих же постановах дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, як зловживання службовим становищем, тобто умисне в інтересах третіх осіб, використання посадовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки та як службове підроблення, внесення посадовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки.

Окрім того, суд, закриваючи кримінальну справу щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 364 КК України, належним чином не мотивував свого рішення.

Також, як убачається з матеріалів кримінальної справи, під час судового засідання захисник заявив клопотання, яке було підтримане ОСОБА_5, про застосування щодо останнього акту амністії, оскільки ОСОБА_5 є особою, яка на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 20014 році» досягла пенсійного віку.

Місцевий суд, закриваючи провадження у справі, не врахував вимоги ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та звільнив ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанов місцевого суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 394-396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора задовольнити.

Постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10