Справа
№ 4-1231/08
Печерський районний суд м. Києва в складі
Головуючого судді - Квасневскої Н.Д.,
при секретарі - Долгорук
з участю прокурора - Коваленко А.С.,
розглянув в відкритому
судовому засіданні в м. Києві
скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову прокурора відділу
нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні
оперативно - розшукової діяльності, дізнання, та досудового слідства
прокуратури м. Києва від 04.04.2008р. про порушення кримінальної справи
відносно генерального директора ТОВ „KУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” ОСОБА_1та головного
бухгалтера ОСОБА_2 за ч.3 ст.212 КК України, -
ОСОБА_2 та їх адвокати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до Печерського районного
суду м. Києва зі скаргою на постанову прокурора відділу прокуратури м. Києва
ОСОБА_5. від 04 квітня 2008 року про порушення кримінальної справи відносно
Генерального директора ТОВ „КУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” ОСОБА_1та
головного бухгалтера цього ж підприємства ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 212 КК України,
мотивуючи тим, що викладені в скарзі висновки прокурора є надуманими і
безпідставними, не ґрунтуються на законі, не відповідають фактичним обставинам
справи, не визначена сума податку, відсутні фактичні дані про сам факт вчинення
В судовому засіданні представники ОСОБА_3., ОСОБА_4., підтримали вимоги викладені в скарзі, просять
її задовольнити, постанову прокурора відділу нагляду за додержанням законів
органами податкової міліції при провадженні оперативно - розшукової діяльності,
дізнання, та досудового слідства прокуратури м. Києва від 04 квітня 2008р. про
порушення кримінальної справи відносно генерального директора ТОВ „KУA
„ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” ОСОБА_1та головного бухгалтера ОСОБА_2 за ч.3
ст.212 КК України скасувати, в порушенні кримінальної справи відмовити.
Заявники ОСОБА_2, ОСОБА_1. в судове засідання не з'явились, так як
знаходяться у відрядженні.
Представник прокуратури м. Києва в судове засідання надав
постанову начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової
міліції при провадженні оперативно - розшукової діяльності, дізнання та
досудового слідства від 15.05.2008р. про скасування постанови про порушення
кримінально справи, вважає що скаргу слід залишити без задоволення, так як
відсутній предмет оскарження. Матеріали які стали підставою порушення
кримінальної справи в суд не надані.
Суд,
заслухавши пояснення сторін та приймаючи рішення про продовження розгляду по
суті скарги на постанову про порушення кримінальної справи, виходить з того, що
відповідно до ст. 8, ч.2 ст. 55, ч.1 ст. 64 Конституції України кожному
гарантується судовий захист прав і свобод, в тому числі право оскаржити в суді
рішення, дії чи бездіяльність посадових і службових осіб.

Крім
того, з наданої прокурором копії постанови від 15 травня 2008 року начальника
відділу нагляду прокуратури м. Києва Носової Н.В. вбачається, що цією
постановою оскаржувану постанову скасовано лише в частині, що стосується порушення справи відносно ОСОБА_1та ОСОБА_2, із
продовженням розслідування кримінальної справи за фактом вчинення злочину. Тоді
як ст.ст. 2367-2368 КПК України передбачене право осіб
оскаржувати постанову про порушення кримінальної справи за фактом вчинення
злочину, якщо це стосується інтересів цих осіб, протягом усього часу
перебування справи у провадженні органу дізнання, слідчого, прокурора до
моменту закінчення досудового слідства.

При
цьому суд бере до уваги те, що до скарги на постанову про порушення
кримінальної справи скаржниками додано копії матеріалів, на підставі яких було
прийнято оскаржуване рішення. У зв'язку з цим та з урахуванням вимог ч.ч. 6,
10 ст. 2368 КПК України
розгляд скарги продовжено на підставі наявних матеріалів, проти чого сторони не
заперечували.

Дослідивши
надані матеріали, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова про
порушення кримінальної справи, заслухавши пояснення законних представників
скаржників та прокурора, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно
вимог ст. 2368 КПК України, розглядаючи скаргу на постанову про
порушення справи, суд повинен перевіряти наявність приводів і підстав для
винесення зазначеної постанови, законність джерел отримання даних, які стали
підставою для винесення постанови про порушення справи, і не вправі розглядати
й заздалегідь вирішувати ті питання, які вирішуються судом при розгляді справи
по суті.

Згідно
з ч.1,2 ст. 94 КПК України встановлено приводи до порушення кримінальної
справи, якими є: заяви або повідомлення підприємств, установ, організацій,
посадових осіб, представників влади, громадськості або окремих громадян;
повідомлення представників влади, громадськості або окремих громадян, які
затримали підозрювану особу на місці вчинення злочину або з поличним; явка з
повинною; повідомлення, опубліковані в пресі; безпосереднє виявлення органом
дізнання, слідчим, прокурором або судом ознак злочину, та
кримінальну справу може бути порушено тільки в тих випадках, коли є
достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.

На
підставі ч.4 ст. 97 КПК України зазначено, що коли необхідно перевірити заяву
або повідомлення про злочин до порушення справи, така перевірка здійснюється
прокурором, слідчим або органом дізнання в строк не більше десяти днів шляхом
відібрання пояснень від окремих громадян чи посадових осіб або витребування необхідних
документів.

Статтею 98 ч.1,2 КПК України встановлено, що при
наявності приводів і підстав, зазначених у статті 94 КПК України, прокурор,
слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані винести постанову про порушення
кримінальної справи, вказавши приводи і підстави до порушення справи, статтю
кримінального закону, за ознаками якої порушується справа, а також дальше її
спрямування, та якщо на момент порушення
кримінальної справи встановлено особу, яка вчинила злочин, кримінальну справу
повинно бути порушено щодо цієї особи.

Судом
встановлено, що постановою прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5. від
04 квітня 2008 року порушено кримінальну справу відносно Генерального директора
ТОВ „КУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” ОСОБА_1та головного бухгалтера цього ж
підприємства ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 212 КК України.

В
обґрунтування прийнятого рішення прокурор послався на Акт від 25.09.2006 року №
120/23-504-32983807 проведеної ДПІ у Подільському районі м. Києва планової
виїзної комплексної документальної перевірки з питань дотримання ТОВ „КУА
„ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” вимог податкового та валютного законодавства за
період з 10.06.04 р. по 30.06.06 р.

При
цьому з посиланням на зазначений Акт в постанові вказується на те, що згідно
договору купівлі-продажу векселів від 13.12.2004 року № К-272/2004 ТОВ „КУА
„ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” як компанія з управління активами Пайового
закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду „МД-Капітал”
(ПЗНВІФ „МД-Капітал”) придбало у ТОВ „Стіл Трек” вексель № 0. За придбаний вексель на
рахунок продавця було сплачено 3 273 000,00 грн., з яких 3 265 786,89 грн. були
отримані покупцем (ТОВ „КУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал”) від погашення цього
векселя емітентом - ТОВ „Деніон”, і лише
7 213,11 грн. зі сплачених продавцю векселя коштів, на думку прокурора, „можуть
вважатися такими, що сплачені за рахунок коштів, якими документально
підтверджено формування активів фонду „МД-Капітал”.

Згідно
договору купівлі-продажу векселів від 10.12.2004 року № К-269/2004, ТОВ „КУА
„ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” як компанія з управління активами ПЗНВІФ
„МД-Капітал” придбало у ТОВ „Стіл Трек” вексель № . За придбаний
вексель покупець (ТОВ „КУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал”) також розрахувалося грошовими
коштами в сумі 3 268 770,93 грн., отриманими від погашення векселя емітентом -
ТОВ „Євротехно-плюс”.

На
підставі вищенаведеного прокурор зазначає, що операції з придбання векселів ТОВ
„КУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” сплачені за рахунок коштів, попередньо
отриманих від пред'явлення цих векселів до сплати, обсяг яких не є складовою
сукупності майна, корпоративних прав та вимог, сформованих за рахунок коштів
спільного інвестування, тобто не за рахунок коштів спільного інвестування, як
це передбачено Законом України „Про інститути спільного інвестування (пайові та
корпоративні інвестиційні фонди)”. Тому доход, отриманий ТОВ „КУА „ЕССЕТС
Девелопмент Кепітал” внаслідок придбання і пред'явлення для оплати векселів, не
підпадає під дію вимог п.п. 4.2.8. п. 4.2. ст. 4 Закону України „Про
оподаткування прибутку підприємств” і підлягає оподаткуванню.

На
підставі наведеного прокурор вказує на те, що „генеральний директор ТОВ „КУА
„ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” ОСОБА_1. та головний бухгалтер ОСОБА_2, в
порушення вимог п.п.7.6.1. п. 7.6. ст. 7
Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994 №
334/94-ВР, не включили до валового доходу прибуток від операцій з цінними
паперами за 2004 рік у сумі 505 431
грн., що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо
великих розмірах, тобто скоїли злочин, передбачений ч. 3 ст. 212 КК України”.

Разом з
тим, з наданих та досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що
товариством „КУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” правомірно зареєстровано ПЗНВІФ
„МД-Капітал”, управління активами якого товариство здійснювало відповідно до
положень Статуту та на підставі виданої Державною комісією з цінних паперів та
фондового ринку ліцензії серії АБ № 293304 зі строком дії з 10.09.2004 року по
10.09.2007 року.

Згідно
з положеннями ст. 3 Закону України „Про інститути спільного інвестування
(пайові та корпоративні інвестиційні фонди)”, компанія з управління активами -
це господарське товариство, яке здійснює професійну діяльність з управління активами
інститутів спільного інвестування (ІСІ) на підставі ліцензії.

Статтею
22 названого вище Закону визначено, що пайовий інвестиційний фонд - це активи,
що належать інвесторам на праві спільної часткової власності, перебувають в
управлінні компанії з управління активами та обліковуються останньою окремо від
результатів її господарської діяльності.

Як
зазначено у договорах купівлі-продажу векселів від 13.12.2004 року № К-272/2004
та від 10.12.2004 року № К-269/2004, а також у відповідних Актах, складених при
виконанні умов цих договорів, - при їх укладенні ТОВ „КУА „ЕССЕТС Девелопмент
Кепітал” не здійснювала самостійну господарську діяльність, а діяла як компанія
з управління активами ПЗНВІФ „МД-Капітал”.

При
придбанні вказаних вище векселів № 0 і № ТОВ „КУА „ЕССЕТС
Девелопмент Кепітал” спочатку пред'являло ці векселі у встановленому
порядку емітенту для оплати, отримуючи в кожному випадку на спеціальний рахунок
суму векселя та відсотки, після чого перераховувало вартість векселів їх
продавцю - ТОВ „Стіл Трек”.

Оскільки
при такому проведенні операцій з векселями не були задіяні ані активи, які до
проведення операцій належали ПЗНВІФ „МД-Капітал”, ані власні активи ТОВ „КУА
„ЕССЕТС Девелопмент Кепітал”, - суд вважає, що для визначення приналежності
доходу від операцій з векселями визначальним є не те, чиї активи були задіяні,
а те, хто мав право на вказаний доход, тобто кому цей доход має належати.

На
підставі наданих і досліджених в судовому засіданні матеріалів суд приходить до
висновку, що надходження коштів від погашення векселів є доходом ПЗНВІФ
„МД-Капітал”, отриманим від здійснення операцій з активами ІСІ.

Так,
ст. 3 Закону України „Про інститути спільного інвестування (пайові та
корпоративні інвестиційні фонди)” закріплено, що активи інституту спільного
інвестування - це сукупність майна, корпоративних прав та вимог, сформована за
рахунок коштів спільного інвестування. Кошти спільного інвестування - це кошти,
залучені від інвесторів ІСІ, доходи від здійснення операцій з активами ІСІ та доходи, нараховані за
активами ІСІ.

Відповідно
до п.п. 2.1. п. 2 Положення про склад та структуру активів інституту спільного
інвестування, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та
фондового ринку від 11.01.2002 року № 12, активи ІСІ складаються з грошових
коштів, у тому числі в іноземній валюті, на банківських поточних рахунках та
депозитних вкладах, цінних паперів, визначених Законом України „Про цінні
папери та фондову біржу” тощо.

Згідно
з положеннями ст. 14 Закону України „Про цінні папери та фондовий ринок”,
вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання
векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу
визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно
до ст.ст. 14, 16, 77 Уніфікованого закону „Про переказні та прості векселі”
(додаток до Женевської Конвенції 1930 року від 07.06.1930 року № 358), чинного
в Україні, - особа, право вимоги якої грунтується на векселі з неперервним
рядом індосаментів, розглядається як законний векселедержатель. При передачі
векселя за індосаментом новому держателю передаються усі передбачені
законодавством права (право пред'явлення до платежу, отримання платежу тощо).

Згідно
з ст. 334 ЦК України, моментом набуття права власності на вексель є момент його
фактичної передачі покупцеві, якщо інше не встановлено договором або законом.

В
момент пред'явлення векселів до оплати відбувається зміна якісної і кількісної
форми активів, тобто замість векселя в активах ПЗНВІФ „МД-Капітал” збільшуються
грошові кошти на рахунку, відкритому для обслуговування Фонду, що одночасно
призводить до збільшення прибутку Фонду. При оплаті (погашенні) кредиторської
заборгованості Фонду за векселі, яке проводилося по мірі надходження коштів,
відбувається зменшення маси грошових коштів на рахунку Фонду.

Саме в
результаті цих операцій утворився прибуток, відображений в бухгалтерському
обліку ПЗНВІФ „МД-Капітал” окремо від результатів господарської діяльності ТОВ
„КУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал”, який належить інвесторам Фонду та збільшує
вартість чистих активів ПЗНВІФ „МД-Капітал”.

Таким
чином, придбані ТОВ „КУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” в інтересах і за рахунок
ПЗНВІФ „МД-Капітал” векселі є активами останнього з моменту набуття права
власності за векселями, тобто з дати прийому-передачі векселів та індосаментів.

Таку ж
позицію з даного питання поділяє Державна комісія з цінних паперів та фондового
ринку (лист від 13.10.2006 року № 15/02/15206).

Згідно
з вимогами п.п. 4.2.8. п. 4.2. ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств”, не включаються до складу валового доходу кошти спільного
інвестування, у тому числі доходи від здійснення операцій з активами ІСІ та доходи,
нараховані за активами ІСІ.

Оскільки
зазначені вище векселі, придбані за догорами купівлі-продажу, є активами ПЗНВІФ
„МД-Капітал”, - належний Фонду доход від цих операцій оподаткуванню не
підлягає.

Суд
критично оцінює посилання в постанові про порушення справи на висновок
судово-бухгалтерської експертизи Київського НДІСЕ від 14.03.2007 року, яким
„нормативно та документально підтверджуються” висновки, викладені в Акті
перевірки від 25.09.2006 року, оскільки даний висновок грунтується головним
чином на здійсненні ТОВ „КУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” оплати придбаних векселів
за рахунок грошових коштів, отриманих внаслідок пред'явлення векселів для
оплати. Необгрунтованість таких висновків засвідчена наведеними вище доводами
щодо характеру векселя як виду цінного паперу та моменту набуття права
власності на нього й іншими доводами, котрі експертом КНДІСЕ у ході експертизи
не аналізувалися і не оцінювалися.

Крім
того, з дослідженого в судовому засіданні висновку спеціалістів-бухгалтерів
КНДІСЕ від 27.09.2006 року № 8787 вбачається, що законні підстави для
оподаткування прибутку від операцій з векселями відсутні, придбання у ТОВ
„Стіл-Трек” зазначених вище векселів є операціями з активами інституту
спільного інвестування, а отримані від цих операцій кошти є коштами інституту
спільного інвестування, які оподаткуванню не підлягають.

Зважаючи
на суперечливість вказаних вище висновків, суд в основу свого рішення кладе
саме висновок спеціалістів-бухгалтерів КНДІСЕ від 27.09.2006 року № 8787, який
повністю узгоджується з іншими дослідженими матеріалами.

Згідно з положеннями ч. 15 ст. 2368 КПК України, розглядаючи
скаргу на постанову про порушення кримінальної справи, суд повинен перевіряти
наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність
джерел отримання даних, які стали підставою для винесення постанови про
порушення справи, і не вправі розглядати й заздалегідь вирішувати ті питання,
які вирішуються судом при розгляді справи по суті.

В постанові зазначається, що
„відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приводом і підставою до порушення
даної кримінальної справи є безпосереднє виявлення прокурором ознак злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України”.

В
судовому засіданні встановлено, що в постанові про порушення кримінальної
справи відносно ОСОБА_1та ОСОБА_2 за ознаками ч. 3 ст. 212 КК України відсутні
достатні дані, які свідчать про вчинення ними вказаного злочину.

Зокрема,
не зазначено, чи є ОСОБА_1. та ОСОБА_2 суб'єктами даного злочину, чи
саме на них відповідними внутрішніми документами та рішеннями покладалися
обов'язки і відповідальність за ведення податкової звітності та сплату
підприємством податків.

Оскаржувана
постанова про порушення кримінальної справи також не містить посилання на
наявність умислу вказаних осіб на ухилення від сплати податку з прибутку
підприємства в особливо великих розмірах, тобто суб'єктивної сторони
цього злочину. Про недослідженість у діях службових осіб товариства умислу на
ухилення від сплати податків зазначається і в згаданій вище постанові від 15
травня 2008 року начальника відділу прокуратури м. Києва.

Порушуючи
кримінальну справу, прокурор не зазначив час, місце, спосіб та інші обставини
вчинення злочину, як це визначено ст. 64 КПК України, не вказав, які саме дії
ОСОБА_1та ОСОБА_2 підпадають під ознаки ч. 3 ст. 212 КК України та в чому вони
полягають, хто конкретно - ОСОБА_1., ОСОБА_2 чи обоє - не включили до валового
доходу прибуток від операцій з цінними паперами.

У
постанові про порушення кримінальної справи не визначена також сума податку на
прибуток, від сплати якого ніби-то ухилилися ОСОБА_1. та ОСОБА_2, а наведений
розмір прибутку від операцій з векселями - 505 431 грн. - не підтверджується
дослідженими в судовому засіданні матеріалами.

При
вирішенні скарги на постанову про порушення кримінальної справи суд керується
також вимогами п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.10.2004
року № 15 „Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за
ухилення від сплати податків, зборів, інших обов'язкових платежів”, згідно з
якими злочин, передбачений ст. 212 КК, є закінченим з моменту фактичного
ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів, які мали бути
сплачені у строки та в розмірах, передбачених законодавством з питань
оподаткування (тобто, сум узгоджених податкових зобов'язань, визначених згідно
із Законом № 2181-III, а саме - з наступного дня після настання строку, до
якого мав бути сплачений податок, збір чи інший обов'язковий платіж, що
відповідно до визначеного ст. 5 вказаного Закону порядку вважається узгодженим
і підлягає сплаті.

З
досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що ТОВ „КУА „ЕССЕТС
Девелопмент Кепітал” у встановленому порядку оскаржило результати проведеної
податкової перевірки, у зв'язку з чим, згідно з положеннями п.п. 5.2.3. Закону
України від 21 грудня 2000 р. № 2181-III "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами", до дня закінчення процедури адміністративного оскарження
податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума
податкового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Згідно
з вимогами п.п. 5.2.4 п. 5.2 статті 5 згаданого вище Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань...", день закінчення процедури
адміністративного оскарження вважається днем узгодження податкового зобов'язання
платника податків. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо
визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання
вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття
відповідного рішення.

У січні
2006 року ТОВ „КУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” звернулося до Господарського
суду м. Києва з позовом про скасування податкових повідомлення-рішення №
/0 від 06.10.2006 року та аналогічного за змістом
повідомлення-рішення № /1 від 03.11.2006 року за результатами Акту
перевірки від 25.09.2006 року.

Постановою
Господарського суду м. Києва від 17.05.2007 року № 32/60-А позовні вимоги ТОВ
„КУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал” до ДПІ в
Подільському районі м. Києва повністю задоволено, податкові
повідомлення-рішення № /0 від 06.10.2006 року та № /1 від
03.11.2006 року в частині визначення податкового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 565 708,12 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 565
708,12 грн. - скасовані. Постанова Господарського суду м. Києва набрала
законної сили.

Оскільки
згідно ст. 2368 КПК України обов'язок доведення правомірності
порушення справи покладається на прокурора, яким викладені у скарзі доводи та
посилання на конкретні обставини не спростовані, - суд кладе їх в основу свого
рішення.

Таким
чином, з урахуванням викладеного вище та беручи до уваги, що податкові
повідомлення-рішення скасовані в судовому порядку, - суд приходить до висновку
про відсутність на даний час узгодженого податкового зобов'язання, ухилення від
сплати якого могло б розцінюватися як вчинення злочину, передбаченого ст. 212
КК України, тобто відсутні фактичні дані про об'єктивну сторону цього злочину.

Згідно
з ч. 2 ст. 94 КПК України, справа може бути порушена тільки в тих випадках,
коли є достатні дані, які вказують на наявність ознак злочину.

З
урахуванням вимог ст.ст. 22, 67, 97 КПК України прокурор до порушення
кримінальної справи 04.04.2008р. щодо особи зобов'язаний був провести всебічну
перевірку обставин справи, встановити як ті обставини, що свідчать про вчинення
злочину, так і ті, з яких вбачається відсутність об'єктивних та суб'єктивних
ознак злочину.

Встановлення
фактичних обставин справи, що підлягають доказуванню в кримінальній справі, не
може ґрунтуватися на переконаннях особи, що проводить дізнання чи досудове
слідство, не підтверджених матеріалами справи, а докази, що містять лише
припущення, не перевірені та не підтверджені будь-якими іншими матеріалами
справи, на підставі ст.ст. 65, 69 КПК України не можуть вважатися придатними
для встановлення фактичних обставин подій, наявності чи відсутності в діях
особи складу злочину.

Всупереч
вимогам ч. 1 ст. 98 КПК України ані досліджені в судовому засіданні матеріали,
на підставі яких порушено кримінальну справу, ані текст оскаржуваної постанови
прокурора не відповідає вимогам ст. 94 КПК України та не містить підстав для
порушення кримінальної справи, тобто „достатніх даних, які вказують на
наявність ознак злочину” саме в діях конкретних осіб - ОСОБА_1та ОСОБА_2

Постанова прокурора відділу нагляду за додержанням
законів органами податкової міліції при провадженні оперативно - розшукової
діяльності, дізнання, та досудового слідства прокуратури м. Києва від
04.04.2008р. про порушення кримінальної справи відносно генерального директора
ТОВ „КУА „ЕССЕТС Девелопмент Кепітал”
ОСОБА_1та головного бухгалтера ОСОБА_2 за ч.3 ст.212 КК України містить
лише власну оцінку прокурором окремих
матеріалів та припущення в частині ознак складу злочину. по яким
і Начальником відділу нагляду за
додержанням законів органами податково міліції при провадження оперативно -
розшукової діяльності проведені перевірочні заходи і 15.05.2008р. винесена
постанова про скасування вказаної
постанови про порушення кримінальної справи відносно цих осіб.

З цих
підстав судом не беруться до уваги посилання в оскаржуваній постанові на
„безпосереднє виявлення прокурором ознак злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК
України”, що свідчить про винесення прокурором відділу прокуратури м.
КиєваОСОБА_5 постанови від 04 квітня 2008 року про порушення кримінальної
справи за ч. 3 ст. 212 КК України всупереч вимогам ст.ст. 94, 98 КПК України,
тобто за відсутності достатніх на те приводів і підстав.

Відповідно
до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб,
встановлені Конституцією та законами України. Тому порушення кримінальної
справи без дотримання вимог ст.ст. 22, 65, 67, 94, 97, 98 КПК України є
порушенням конституційних прав на захист осіб, які могли вчинити такий злочин.

Згідно
з ст. 2368 КПК України, за результатами розгляду скарги суд,
встановивши порушення вимог ст.ст. 94, 97, 98 цього Кодексу, задовольняє скаргу,
скасовує постанову про порушення справи і виносить постанову про відмову
в порушенні справи.

Керуючись
ст.ст. 6, 94, 97-98, 2367-2368 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх адвокатів ОСОБА_3 і ОСОБА_4на постанову прокурора
відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5. від 04 квітня 2008 року про порушення
кримінальної справи відносно Генерального директора ТОВ „КУА „ЕССЕТС
Девелопмент Кепітал” ОСОБА_1та головного бухгалтера цього ж підприємства
ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 212 КК України, - задовольнити.

Постанову
прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5. від 04 квітня 2008 року про
порушення кримінальної справи за обставинами вчинення злочину, передбаченого ч.
3 ст. 212 КК України, - скасувати.

В
порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_1та ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого
ч. 3 ст. 212 КК України, - відмовити.

Постанова
може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд
м. Києва протягом 7 діб з дня її винесення.

Суддя: