АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/552/15 Справа № 204/4871/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002461 від 24 травня 2013 року, відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за його апеляційною скаргою на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2015 року, за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 .

В апеляції обвинувачений просить ухвалу суду змінити, визначивши долю речових доказів та відобразивши питання, пов`язане зі зняттям арешту майна. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, обвинувачений посилається на невиконання судом вимог ст.ст. 370, 372, 374 КПК України. На переконання ОСОБА_6 допущені порушення є суттєвими та такими, що слугують безумовною підставою для зміни постановленого судом першої інстанції судового рішення.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002461 від 24 травня 2013 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, закрито відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_10 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Постановляючи вказане рішення, суд першої інстанції посилався на заяву потерпілої про відмову від підтримання державного обвинувачення, що виключає подальше судове провадження згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 477 та п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 з 11 листопада 2011 року, будучи стажером на посаді менеджера з продажу ФОП ОСОБА_10 відповідно до своїх функціональних обов`язків мав доступ до матеріальних цінностей, які належать ТзОВ М-ФОН, які були передані на відповідальне зберігання ФОП ОСОБА_11 , під час прийому товарно матеріальних цінностей, їх зберігання та подальшого відвантаження, які здійснювались на робочому місці, в орендованому приміщенні ФОП ОСОБА_10 в офісі № 315, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході своєї трудової діяльності стажера на посаді менеджера з продажу у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке належить ТзОВ М-Фон, які були передані на відповідне зберігання ФОП ОСОБА_10 , яке знаходилось на зберіганні в офісі АДРЕСА_3 . Так, ОСОБА_6 , 14 березня 2012 року приблизно о 18.05 годині, знаходячись на своєму робочому місці - офісі № НОМЕР_1 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , маючи вільний доступ до матеріальних цінностей, які належать ТзОВ М-ФОН, які були передані на відповідне зберігання ФОП ОСОБА_10 , які реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, в особливо великих розмірах, не бажаючи відмовитись від своїх намірів, переслідуючи корисливі мотиви, скориставшись відсутністю напарника по роботі ОСОБА_12 , який працював разом з ним та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігав та вони залишаються таємними для оточуючих, діючи згідно раніше вигаданого ним плану, завчасно замовив по телефону вантажний автомобіль марки Газель, під управлінням гр. ОСОБА_13 , виніс із приміщення складу та завантажив в вказаний автомобіль майно, яке належить ТзОВ М-ФОН, яке було передано на відповідне зберігання ФОП ОСОБА_10

15 березня 2012 року, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, яке належить ТзОВ М-ФОН, яке було передано на відповідальне зберігання ФОП ОСОБА_10 , достовірно знаючи про те, що 15 березня 2012 року на центральний автовокзал м. Дніпропетровська через службу доставки авто перевізника ТОВ Гюнсел буде доставлений товар, а саме: мобільні телефони, які належать ТзОВ М-ФОН, які передані на відповідальне зберігання ФОП ОСОБА_10 , приблизно о 09.00 годині в невстановленому в ході розслідування автомобілі марки Газель, прибув на центральний автовокзал м. Дніпропетровська, де оформив необхідні документи для отримання цінної посилки, призначеної ФОП ОСОБА_10 . В відділенні ТОВ Гюнсел отримав на своє ім`я цінну посилку у вигляді картонних коробок з мобільними телефонами різних марок, моделей, призначених для ФОП ОСОБА_10 . Далі, завантажив дану посилку в автомобіль, тим самим викрав чуже майно, яке належить ТзОВ М-Фон, яке було передано на відповідальне зберігання ФОП ОСОБА_10 , після чого на даному автомобілі з викраденим майном з місця скоєння злочину зник.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_6 , що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого в особливо великих розмірах, кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 5 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення в апеляційній інстанції, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого та просив ухвалу суду залишити без змін, доводи обвинуваченого, який підтримав свою апеляцію, міркування захисника, який підтримав апеляцію свого підзахисного, позицію представника потерпілої, який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого та вказав на те, що зазначені в ній питання підлягають вирішенню в порядку цивільно-процесуального судочинства, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу суду в межах апеляційної скарги та не вдається до оцінки законності та обґрунтованості постановленої судом ухвали про закриття кримінального провадження.

Вирішуючи питання про дотримання судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та наявність істотних порушень такого закону за апеляцією обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з апеляційної скарги обвинуваченого, останній обґрунтовує свої вимоги тим, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст. 370, 372, 374 КПК України, при постановленні ухвали не визначив долю речових доказів, а також не вирішив питання зняття арешту з майна.

З такими доводами колегія суддів погодитись не може.

Так, виходячи з вимог ст. 374 КПК України, ухвалу суду складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При цьому, згідно вказаних вимог кримінального процесуального закону, резолютивна частина ухвали повинна містити висновки суду, строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Дослідивши постановлену судом першої інстанції ухвалу, колегією суддів не встановлено порушень вказаних вимог.

Відтак, рішення суду повністю відповідає вимогам ст.ст. 370, 372 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстави для його зміни відсутні.

Крім того, вказані обставини, з огляду на положення ст.ст. 409, 412 КПК України, взагалі не є підставою для внесення змін у судове рішення.

Так, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, під яким згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Проте, в апеляційній скарзі обвинуваченого є лише посилання на те, що суд в ухвалі не визначив долю речових доказів, а також не вирішив питання зняття арешту з майна, тоді як доводів відносно того, яким чином таке порушення перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, в скарзі не наведено.

За таких обставин, визнати обґрунтованими доводи обвинуваченого колегія суддів не може.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого та вважає, що ухвалу суду першої слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2015 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді апеляційного суду :
____________ ________________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4