Справа № 446/1818/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/194/15 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2015 року м.Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000638 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Новий Став Кам`янка-Бузького р-ну Львівської обл., яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за ч.3 ст.357, ч.1 ст.185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, та призначено їй покарання за ч.1 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.357 КК України - штраф в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

На підставі ст.72 КК України покарання у виді штрафу в сумі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян виконувати самостійно.

Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_8 14 747,34 грн. матеріальної та 2000 грн. моральної шкоди.

На вирок суду прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій покликаються на те, що вирок суду є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, а тому підлягає скасуванню. Так судом не враховано вимоги ч.2 ст.53 КК України, відповідно до якої нижня межа покарання у виді штрафу становить 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК України не передбачено вищого розміру штрафу. Це потягло призначення ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Крім того, суд в порушення ст.70 КК України не визначив остаточного покарання. В мотивувальній частині вироку місцевим судом не наведено підстав щодо рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 щодо стягнення на її користь 14 747, 34 грн.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий, яким визнати винною та засудити ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.357 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначити остаточне покарання шляхом повного складання у виді 2-х років позбавлення волі та сплатою штрафу в розмірі 30-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України. На підставі ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., виконувати самостійно.

Згідно із вироком суду ОСОБА_6 11.08.2014 року близько 17.00 год., перебуваючи в приміщенні сільської ради с.Дідилів, що на вул.Шевченка, 30 Кам`янка-Бузького району Львівської області, вчинила викрадення офіційного документа, а саме паспорта громадянина України на прізвище ОСОБА_8 , серії НОМЕР_1 , виданого 16.05.2002 року Галицьким РВ ГУ МВС України у Львівській області, який належить останній, та всередині якого знаходилися платіжні картки.

Крім цього, обвинувачена ОСОБА_6 в період часу з 12.08.2014 року по 13.08.2014 року з банківської картки № НОМЕР_2 в банкоматі № 2651, що розташований у м.Львові по вул.Б.Хмельницького, 273 та банкомату Мастерская «Хронограф», що розташована по вул.Дорошенка, 1 у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, незаконно заволоділа грошовими коштами в сумі 13600 грн. та з вищевказаної картки на користь банку було знято 544 грн. В подальшому з банківської картки за № НОМЕР_3 незаконно заволоділа грошовими коштами в сумі 1100 грн., завдавши потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 15244 грн.

Заслухавши доповідача, прокурора у справі ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_6 , яка повністю погодилася з поданою апеляційною скаргою прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.357, ч.1 ст.185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та ніким не оспорюється.

Разом з тим, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п.3. ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно п.1 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 КК України.

Санкцією ч.3 ст.357 КК України передбачено призначення покарання у виді штрафу до 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за ч.3 ст.357 КК України до штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від 30-ти до 50-ти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК України не передбачено вищого розміру штрафу.

Таким чином, мінімальне покарання згідно санкції ч.3 ст.357 КК України з врахуванням вимог ч.2 ст.53 КК України повинно становити 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, майновий стан обвинуваченої ОСОБА_6 , останній слід призначити покарання за ч.3 ст.357 КК України у виді штрафу в мінімальному розмірі - 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 окремо за кожний злочин, не визначено остаточного покарання.

Відповідно до ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

З огляду на викладене, колегія суддів на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, призначає ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, тому апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягалася, на утриманні має 2-х неповнолітніх дітей та характеристики, колегія суддів вважає, що на підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом 1-го року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_6 слід покласти обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на те, що в мотивувальній частині вироку місцевого суду при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченої ОСОБА_6 не наведено підстав для задоволення цивільного позову.

При постановленні вироку місцевим судом обгрунтовано вирішено питання про часткове задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, однак в порушення вимог кримінального процесуального закону не навів підстав для задоволення позовних вимог.

Так відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому, залишення його без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди колегія суддів враховує долучені копії довідок з Приват Банку від 23.10.2014 року про рахунки ОСОБА_8 станом на 23.10.2014 року та нарахування процентів за користування кредитними коштами, а тому такий підлягає до задоволення в повному обсязі.

Оскільки ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, то на неї покладено обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_8 .

У відповідності до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з наступними змінами передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інші обставини. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів враховує величину її заподіяння, а саме те, що потерпіла ОСОБА_8 перенесла моральні страждання, які проявилися в порушенні сну, нормального укладу життя, її сім`я переживала тимчасові фінансові труднощі, а вона змушена була позичати кошти для вирішення повсякденних побутових проблем, те що протиправні дії обвинуваченої призвели до виникнення конфліктних стосунків між нею та членами її сім`ї.

Разом з тим, колегія суддів враховує і реальну можливість відшкодування завданої шкоди обвинуваченою ОСОБА_6 , яка не працює та має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. буде достатнім та реальним відшкодуванням завданих моральних страждань потерпілій ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 листопада 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України та призначити їй покарання:

за ч.1 ст.185 КК України 2 роки у виді позбавлення волі,

за ч.3 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 30-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_6 слід призначити покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання у виді 2-х років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом 1-го року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_6 покласти обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_8 14 747,34 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий-суддя :

Судді: