АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження № 11-кп/791/67/15 Головуюча у 1 інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2015 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:
Головуючої ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні матеріали кримінального провадження № 0001295 за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 03 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середнє Водяне Рахівського району Закарпатської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання: у виді штрафу в розмірі 8500 грн. на користь держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Частково задоволено цивільні позови ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 24.08.2013 року близько 16.25 години, керуючи технічно справним автомобілем «Рено Кенго» д/н НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Т2213 від автодороги Херсон-Джанкой-Феодосія до м. Скадовська, на 19км+900м вказаної дороги, проявив неуважність, відволікся від стеження за дорожньою обстановкою та не впевнившись у відсутності транспортних засобів, що наближаються до нього по проїзній частині, без подання сигналів покажчиками повороту, розпочинаючи рух виїжджаючи на проїзну частину з правого узбіччя, одразу став виконувати розворот ліворуч, при цьому не надав дороги автомобілю «Део Ланос» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який наближався по проїзній частині ззаду в попутному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення вказаних транспортних засобів та водій ОСОБА_7 і пасажир ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 175/К від 30.08.2013р. у ОСОБА_7 виявлено рвану рану правого колінного суглобу з ушкодженням капсули суглобу, гемартроз, забій грудей, грудного відділку хребта, які виникли від дії тупих предметів, можливо, виступаючих частин салону автомобіля під час ДТП незадовго до госпіталізації 24.08.2013 року і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №176К-к від 30.08.2013р. у ОСОБА_10 виявлено закриту черепно-мозкову травму струс головного мозку, забій голови, закриту травму грудей перелом середньої третини грудини, забій грудей, закритий перелом нігтьової фаланги 4-го пальця лівої кісті, садна на кінцівках, які виникли від дії тупих предметів, можливо, виступаючих частин салону автомобіля під час ДТП незадовго до госпіталізації 24.08.2013 року і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я.
Згідно висновку судової авто технічної експертизи №3762 від 10.12.2013 року у дорожній ситуації, згідно версії водія ОСОБА_7 , водій автомобіля «Рено Кенго» д/н НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.9.2а) та 10.2 Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля «Рено Кенго» д/н НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти даній ДТП шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху України.
Своїми діями водій ОСОБА_8 порушив вимоги п.п.2.3. б), 9.2 а),б), 10.1,10.2, 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (зі змінами та доповненнями станом на 06.03.2013р.) (п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну , не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі; п.9.2 «Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом; п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п.10.2 «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній», п. 10.4 «Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напряму, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам»), що стало прямою причиною настання вказаної ДТП та її наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки суд не проаналізував всі докази по справі. Вказує, що висновкам судової автотехнічної експертизи № 626 від 15.09.2014 року суд взагалі не дав оцінки, пославшись на них як на доказ вини ОСОБА_8 , оскільки згідно цих висновків зіткнення автомобіля Деу Ланос під керуванням потерпілого стали можливими не внаслідок дій водія «Рено Кенго» ОСОБА_8 , а стали результатом несвоєчасного виконання водієм «Деу Ланос» вимог ПДР, який несвоєчасно відреагував на небезпеку для руху, що свідчить про вину потерпілого ОСОБА_7 в ДТП. Висновки цієї експертизи повністю суперечать іншим доказам по справі, але суперечності судом не усунуті. Зазначає, що посилання суду першої інстанції на пояснення потерпілого ОСОБА_7 , протокол огляду місця події від 24 серпня 2014 року, рапорт оперативного чергового ЧЧ Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області від 24 серпня 2013 року, протокол слідчого експерименту від 23 листопада 2013 року, висновки автотехнічної експертизи від 10 грудня 2013 року № 3762, як на належні та допустимі докази вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, є безпідставними. Крім того, вважає помилковими посилання обвинувального акту та вироку суду на порушення ОСОБА_8 п.п.2.3,б), 9.2 а),, б), 10.1, 10.2, 10.4 ПДР, оскільки порядок розвороту на типі дороги, на якому сталося ДТП, регулюються зовсім іншими пунктами ПДР. Просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_8 та закрити провадження по справі.
Заслухавши суддю доповідача, захисника ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених, обвинувачений підтримав позицію свого захисника, прокурор та потерпілий заперечували проти задоволення апеляційної скарги, та просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін, в дебатах сторони залишились на попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Суд повинен оцінювати кожен доказ на всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не повинен мати наперед встановленої сили.
Згідно ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в тому числі є неповнота судового розгляду, невідповідальність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, та висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
В силу ст. 374 КПК України вирок суду поряд з іншими вимогами повинен містити конкретне формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням часу, місця, форми вини, мотивів вчинення кримінального правопорушення, доказів на підтвердження встановлених судом обставин. Докази на підтвердження встановлених обставин справи повинні належно бути дослідженими та зафіксованими.
Мотивуючи своє рішення про винуватість ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, суд у вироку, як на докази його вини послався на:
· покази обвинуваченого, який не визнав себе винним в інкримінованому йому злочині, покази потерпілих, протокол огляду місця події з фотознімками (т.2 а.п.8-14) рапорт працівника міліції (т.2 а.п.7); судово - медичні висновки, з яких вбачається, що у потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , було виявлено тілесні ушкодження, які могли виникнути від дії тупих предметів, можливо виступаючих частин салон автомобіля під час ДТП (т.2 а.п.41-43); висновки авто технічних експертиз від 08.11.2013 р. №2766, від 08.11.2013р. №2792, від 10.12.2013р., № 3762 (т.2 а.п.47-52, 63-75, 83-86), з яких вбачається, що автомобіль під керуванням обвинуваченого на момент ДТП знаходився у технічно справному стані, та обвинувачений під час керування автомобілем мав в своєму розпорядженні технічну можливість запобігти ДТП; протокол слідчого експерименту від 23.11.2013 року (т.2 а.п.76-79)
Колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на рапорт оперативного чергового Скадовського РВ УМВС (т.2 а.п.7) як на належний доказ, безпідставне оскільки він не є достовірним підтвердженням вини ОСОБА_8 в скоєнні злочину за який його засуджено (ч.1 ст. 286 КК України).
Суд в порушення вище вказаних вимог кримінального процесуального законодавства, приймаючи рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні злочину за який його засуджено, взагалі не оцінив як доказ висновок судової авто технічної експертизи від 15.09.2014 року № 626 (т.1 а.п.217-222) відповідно до висновків якої водій «Део Ланос» - ОСОБА_7 мав технічну можливість шляхом своєчасного гальмування запобігти зіткненню з автомобілем «Рено Кенго» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , та експерт прийшов до висновку про те, що зіткнення автомобілів «Део Ланос» та «Рено Кенго» стали можливим не внаслідок усвідомлювальних цілеспрямованих дій водія автомобіля « Рено Кенго», але явилися і результатом несвоєчасного виконання водієм «Део Ланос» вимог ПДР, який несвоєчасно відреагував на безпеку для руху і дозволив собі рухатися на даному відрізку дороги з перевищеною швидкістю, та, крім того, не оцінив вище зазначені докази, не дав взагалі будь-якої оцінки їм, лише дав оцінку в сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, при суперечливих показах як обвинуваченого так і потерпілого, та взагалі не дав оцінку діям потерпілого ОСОБА_7 з огляду на вимоги ПДР,
Колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на вище зазначені докази, які є суперечливими з експертним висновком від 15.09.2014 року № 626, показами обвинуваченого та потерпілого, як на належні докази, безпідставне оскільки вони не узгоджуються з вище вказаним висновком, який не є підтвердженням вини ОСОБА_8 у скоєнні злочину за який його засуджено ( ч.1 ст. 286 КК України), що є порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.
Розгляд кримінального провадження та ухвалення вироку без належного дослідження наданих стороною обвинувачення доказів, у положеннях кримінального процесуального кодексу не врегульований, а саме відсутнє однозначне врегулювання процесуальних відносин, які виникли під час розгляду даного кримінального провадження.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження.
При цьому апеляційний суд виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.
У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу (ч. 6 ст. 9 КПК України).
Тобто, значення загальних засад кримінального провадження як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
На думку судової колегії, при прийняті рішення про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні правопорушення за яке його засуджено, судом першої інстанції допущена: неповнота судового слідства, невідповідальність висновків, викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності до вимог п.1-3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.
Внаслідок недоліків, допущених судом при розгляді справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд допустився істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які відповідно до вимог ст. 412 ч.1 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Оскільки судом при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.
При розгляді апеляційної скарги, судова колегія керується вимогами ч.2 ст. 404 КПК України, та позбавлена можливості вийти за межі апеляційних вимог.
Під час нового розгляду суду необхідно усунути допущені порушення кримінального - процесуального закону, а також ретельно перевірити позицію обвинувачуваного, доводи апеляційної скарги захисту, дати належну оцінку всім доказам в сукупності, відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу та прийняти по справі справедливе і законне рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 415, 418, 419 КПК України колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 03 листопада 2014 року, ухвалений у кримінальному провадженні № 0001295, щодо ОСОБА_8 - скасувати, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, але в іншому складі.
Ухвала набирає законної сили негайно, і оскарженню не підлягає.
Судді: (підписи)
З оригіналом згідлно:
Суддя ОСОБА_2