Справа № 1-192/11
ПОСТАНОВА

іменем України

04 березня 2011 року

Суддя Комсомольського районного суду м. Херсона Черниш О.Л., розглянувши апеляцію прокурора, який приймав участь у справі, на постанову Комсомольського районного суду м. Херсона про направлення справи прокурору для усунення виявлених порушень

встановила

до Комсомольського районного суду м. Херсона надійшла апеляція прокурора, який приймав участь у розгляді справі

Статтею 350 КПК України визначено який зміст повинна мати апеляція. В апеляції зазначаються:

7) назва суду, якому адресується апеляція;

8) особа, яка подає апеляцію;

9) вирок, ухвала чи постанова, на які подається апеляція і назва суду, який її постановив;

10) вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови та доводи на її обгрунтування;

11) прохання особи, яка подає апеляцію;

12) перелік документів, які додаються до апеляції.

Апеляція прокурора не відповідає вимогам, визначеним статтею 350 КК України, а

саме:

Виклавши суть обвинувачення, прокурор вказав, що вважає постанову судді незаконною і такою, що підлягає скасуванню у зв"язку із суттєвим порушенням кримінально-процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у постанові, фактичним обставинам справі.

Прокурор вважає, що ті підстави, які викладені у постанові суду про повернення справи прокурору не є суттєвими.

На обґрунтування такого твердження прокурор зазначає, що суд в постанові вказав, що в обвинувальному висновку в порушення вимог закону, не вказано спосіб, яким ОСОБА_1 намагався викрасти майно ОСОБА_2 із кіоску. Далі прокурор зазначає, що доводи суду є необгрунтовані, оскільки в обвинувальному висновку вказаний спосіб проникнення в кіоск - "шляхом пошкодження дверей".

Прокурор має вказати на підставі якого закону є достатнім вказати в обвинувальному висновку спосіб проникнення в приміщення, і не є обов"язковим зазначення способу викрадення майна, якщо обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.З ст.185 КК України. До того ж суд вказав, що перелік викраденого є значним(перелік викраденого займає майже дві сторінки), то треба ж було якимсь чином обвинуваченому це все викрасти з кіоску.

Прокурор вказує, що суд в постанові суд вказав, що в обвинувальному висновку не вказано в чому полягає попередня змова ОСОБА_1 з іншими особами. Прокурор вважає, що для об"єктивного, повного і всебічного розгляду справи вказана обставина може бути з"ясована при дослідженні доказів по справі, і це не повинно бути відображено і обвинувальному висновку.

Прокурор на обгрунтування зазначеного твердження має вказати закон, відповідно до якого дії обвинуваченого, що характеризують об"єктивну сторону злочину повинні з'ясовуватися при дослідженні доказів в суді, а не в ході досудового слідства з викладенням встановлених обставин в обвинувальному висновку. Адже відповідно до вимог ст.22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка проводить дізнання, зобов'язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об"єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а згідно вимог ст.275 КПК України розгляд справи в суді провадиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред'явленого їм обвинувачення, а ст. 16-1 КПК України на суд покладає тільки функцію розгляду справи, тобто суд не може самостійно вирішувати питання про пошук доказів.

Прокурор в апеляції вказав, що суд в постанові зазначив, що в обвинувальному висновку не дана юридична кваліфікація злочинним діям із зазначенням статті кримінального закону, яка передбачає даний злочин. Прокурор доводи суду вважає надуманими, з тих підстав, що, якщо в обвинувальному висновку і пропущено слово "інше" приміщення, то вказаний недолік можна буде усунути в ході судового слідства шляхом винесення постанови про зміну обвинувачення в порядку, передбаченому СТ.277КПК України.

Таким чином, прокурор погоджується з висновком суду про те, що в обвинувальному висновку не дана юридична кваліфікація злочину, проте вважає, що це можна виправити шляхом винесення постанови

Прокурор на обґрунтування свого твердження має вказати на підставі якого закону суд у попередньому судовому засіданні повинен планувати як будуть усуватися недоліки досудового слідства, зокрема винесенням постанови про зміну обвинувачення, а також зазначити що завадило слідчому в обвинувальному висновку вказати правильну кваліфікацію злочину.Але в останні роки склалася практика, за якою прокурори не змінюють обвинувачення в судовому засіданні. Зміну обвинувачення не можна планувати при призначенні справи до розгляду.

В апеляції прокурор вказує, що суд в оскаржуваній постанові вказав, що в обвинувальному висновку не виписано за якими критеріями кіоск віднесений до "приміщення" і доводи суду з цього приводу є надуманими, оскільки поняття "житло, приміщення та інше приміщення" визначено нормами кримінального закону, а не слідчим.

Кримінальний закон, а саме ч.3 ст.185КК України містить поняття "житло, інше приміщення чи сховище", а не поняття "житло, приміщення чи інше приміщення", тобто поняття "приміщення" закон не містить. Прокурор зазначив, що стосовно найменування "об"єкту", звідки викрадено майно, можна визначитися в ході судового слідства, змінивши обвинувачення. Але без визначення об"єкту, звідки викрадено майно, неможливо кваліфікувати дії обвинуваченого.

Прокурор вказує, що в ході судового слідства зазначені обставини можуть бути з"ясовані при допиті підсудного, потерпілих по справі, і в разі непідтвердження яких-небудь обставин, прокурор може змінити пред'явлене звинувачення в порядку ст.277 КПК України. Таким чином, прокурор визнає, що обставин щодо приміщення, в заодно і кваліфікації вчиненого злочину не з"ясовані в ході досудового слідства, але вважає за можливе перекласти на суд встановлення зазначених обставин. Прокурор повинен вказати закон, на підставі якого суд зобов'язаний добувати докази обвинувачення замість органів досудового слідства.

Поняття "інше приміщення" є оціночне, а тому в обвинувальному висновку має бути описано це "інше приміщення", що дає змогу віднести його до категорії "інше приміщення".

У оскаржуваній постанові суд вказав, що в обвинувальному висновку не зазначені такі суттєві обставини вчинення злочину, як на підставі чого потерпіла є законним володільцем кіоску та викраденого майна. Прокурор в апеляції не спростовує доводи суду щодо вказаних обставин, а повинен це зробити на виконання вимог п.4 ст.350 КПК України.

З урахуванням викладеного у мотивувальній частині постанови, суддя прийшла до висновку, що апеляція прокурора не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.353 КПК України в разі невиконання особою, яка подала апеляцію, вимог, передбачених статтею 350 КПК України, головуючий своєю постановою залишає апеляцію без руху та повідомляє про необхідність виконання зазначених вимог закону протягом семи діб з моменту одержання повідомлення.

Керуючись ч.1 ст.353 КПК України, головуючий

постановила

Апеляцію прокурора, який приймав участь у справі, по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 чт.15. ч.3 СТ.185КК України, залишити без руху.

Прокурору необхідно виконати вимоги закону протягом семи діб з моменту одержання постанови.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя:ОСОБА_3