Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах Верховного Суду України у складі:
суддів
Пекного С.Д. і Нікітіна Ю.І.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 13 травня 2008 року кримінальну
справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок апеляційного суду
Чернігівської області від 25 січня 2008 року,
в с т а н о в и л а:
вироком Коропського
районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2007 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1народження, уродженця с. Велика Кошелівка
Ніжинського району Чернігівської області, раніше не судимого,

засуджено за ст. 118 КК України до покарання у виді позбавлення волі
строком на один рік і десять місяців.

На підставі п. “г” ст. 1
Закону України “Про амністію” ОСОБА_1 було звільнено від відбування покарання.

Апеляційним судом Чернігівської
області 25 січня 2008 року вирок суду першої інстанції скасовано і постановлено
свій вирок, яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у
виді позбавлення волі строком на чотири роки.

За вироком апеляційного
суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 30 грудня 2006 року о 16 год. у
АДРЕСА_1 на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки, умисно, з
метою вбивства завдав удару ножем в область серця ОСОБА_2, заподіявши йому
тяжке тілесне ушкодження, від якого настала смерть потерпілого.

У касаційній скарзі
засудженого ставиться питання про скасування вироку апеляційного суду. Згідно
доводів ОСОБА_1, цим судом безпідставно застосовано закон про більш тяжкий
злочин і не враховано обставин, які свідчать про заподіяння ним потерпілому
шкоди з метою захисту від суспільно небезпечного посягання. Вважає, що суд
допустив неповноту судового слідства і його висновки щодо кваліфікації злочину
не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді
Верховного Суду України, думку прокурора Яковенко Р.І., яка вважала касаційну
скаргу необґрунтованою, а вирок
апеляційного суду - законним, перевіривши матеріали кримінальної справи та
обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
засудженого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтями 257,
323 КПК України суд при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити докази
в справі і обґрунтувати вирок лише на тих доказах, які були розглянуті ним в
судовому засіданні.

Отже, за цим законом суд
встановлює наявність чи відсутність суспільно небезпечного діяння, винність
особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, шляхом
допиту в судовому засіданні підсудних, потерпілих, свідків, заслуховування
висновків експертів і в разі необхідності - їх допиту, тобто обґрунтовує вирок
фактичними даними, особисто дослідженими в судовому засіданні.

Апеляційний суд цих вимог
закону не виконав.

Визнаючи ОСОБА_1 винним
у вчиненні умисного вбивства, суд
обґрунтував свій висновок даними показань свідка ОСОБА_3, на підставі
яких переоцінив та відкинув інші докази, зокрема дані показань підсудного
ОСОБА_1 і свідка ОСОБА_4, та скасував вирок суду першої інстанції.

Проте, матеріалами
справи встановлено, що свідок ОСОБА_3 у судове засідання апеляційного суду не
викликався, цим судом допитаний не був, а його показання були оголошені з
грубим порушенням вимог статті 306 КПК України.

Наведене дозволяє дійти
висновку про те, що апеляційний суд обґрунтував свій вирок доказами, які не
були розглянуті ним в судовому засіданні, що свідчить про незаконність вироку.

Перевіряючи інші доводи
засудженого про неправильне застосування кримінального закону, колегія суддів
вважає їх обґрунтованими з таких підстав.

Так, згідно зі статтями
64, 334 КПК України при розгляді кримінальної справи в суді підлягають
доказуванню як подія злочину, так і винність обвинуваченого у його вчиненні і
мотиви злочину.

Суд мав вирішувати
питання про умисел, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння,
зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і
локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного і потерпілого, що передувала
події, їхні стосунки.

Отже, мотивування
висновків щодо кваліфікації злочину суд мав здійснювати шляхом співставлення
ознак установленого судом злочинного діяння та ознак злочину, передбаченого
кримінальним законом, і в формулюванні висновку про їх відповідність.

Матеріалами справи
встановлено, що ці вимоги закону апеляційним судом порушені і суд вирішив
питання про умисел і застосування кримінального закону, виходячи лише із
показань ОСОБА_1 під час досудового слідства щодо механізму заподіяння тілесних
ушкоджень та даних висновків судово-медичних експертиз про відсутність у нього
будь-яких тілесних ушкоджень, а також даних про перебуванням потерпілого у
стані сильного алкогольного сп'яніння, тобто з фактичних даних щодо події
злочину.

Разом з тим, цей суд
вважав достовірно встановленим, що постійні сварки та бійки у цій сім'ї зі
сторони ОСОБА_2 мали місце на протязі кількох останніх років та доволі часто
закінчувались нанесенням тілесних ушкоджень членам сім'ї. Апеляційний суд також
прийшов до висновку про те, що злочин ОСОБА_1 вчинено під впливом неправомірної
поведінки самого потерпілого.

Наведене дозволяє дійти
висновку про те, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про умисел, не
врахував поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки і
не встановив направленості умислу ОСОБА_1 та мотивів злочину,
прийшовши до передчасного, а отже до необґрунтованого висновку щодо
необхідності застосування закону про більш тяжкий злочин.

На думку колегії суддів,
ґрунтуються на законі й доводи ОСОБА_1
про те, що апеляційний суд, не досліджуючи даних висновку судово-психологічної
експертизи, безпідставно визнав їх такими, що не відповідають матеріалам
справи.

Мотивуючи свій висновок про це,
колегія суддів виходить з того, що відповідно до вимог статті 75 КПК України,
коли висновок експерта буде визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить
іншим матеріалам справи, суд повинен призначити повторну експертизу, яка доручається іншому
експертові або іншим експертам.

За цим законом незгода з
висновком експертизи повинна бути мотивована.

Як убачається із
матеріалів справи, апеляційний суд, визнавши, що висновок судово-психологічної
експертизи щодо ОСОБА_1 не відповідає матеріалам справи, повторної експертизи
не призначив і своєї незгоди з висновком експертизи не мотивував.

За таких обставин
постановлене щодо засудженого ОСОБА_1 судове рішення підлягає скасуванню, а справа
- направленню на новий апеляційний розгляд, під час якого необхідно, з
урахуванням викладених у касаційній скарзі доводів, всебічно, повно і
об'єктивно дослідити докази, дати їм належну оцінку та постановити законне і
обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 395,
396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу
засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок апеляційного суду Чернігівської
області від 25 січня 2008 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України, скасувати,
а справу направити на новий апеляційний розгляд в цей же суд в іншому складі суддів.

Судді:

Синявський О.Г. Пекний С.Д. Нікітін Ю.І.