Дата документу Справа № 334/35/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 334/35/15-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/1214/15 ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.15, п.13 ч.2 ст. 115 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, п.13 ч.2 ст. 115 КК України.
Учасники судового провадження:
Встановлені вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року обставини:
15 жовтня 2014 року, в період часу з 19 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв., ОСОБА_6 разом із раніше йому знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з якими він прибув у відрядження з м. Дніпропетровськ, знаходився за місцем їх тимчасового мешкання, а саме у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , де вони вживали спиртні напої.
Приблизно о 22 год. 45 хв., між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на побутовому підгрунті, виникла сварка, в ході якої ОСОБА_9 вдарив кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_6 , маючи умисел на вбивство ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , взяв з рукомийника кухонний ніж та наніс ОСОБА_9 не менше двох ударів ножем в область верхньої частини тулуба, у зв`язку з чим останній, намагаючись врятуватись вибіг з будинку, причепився та впав на землю біля будинку.
ОСОБА_6 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство, також вибіг з будинку, наздогнав ОСОБА_9 та, тримаючи ніж у правій руці, продовжив наносити удари ножем ОСОБА_9 в область тулуба, однак не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, з причин, які не залежали від його волі, а саме через втручання ОСОБА_10 , який своїми діями, вдаривши останнього дерев`яним табуретом по спині, завадив ОСОБА_6 довести свій умисел до кінця.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.3 ст.15, п.13 ч.2 ст. 115 КК України, як замах на вбивство, тобто умисне протиправне спричинення смерті іншій людині, вчинений особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року:
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, п.13 ч.2 ст.115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено без змін тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з 16 жовтня 2014 року.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати в розмірі 982,80 грн., що пов`язані з проведенням судово-криміналістичних експертиз НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь Комунальної установи «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9» кошти в розмірі 2085,72 грн., які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, вказує на однобічність судового слідства, відсутність в нього умислу на вбивство ОСОБА_9 і наявність в його діях ознак самооборони від дій потерпілого та свідка ОСОБА_11 , вказує на своє не перебування у стані алкогольного сп`яніння в день вчиненого, наявність у нього родини та її самостійне ним утримання, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, просить вирок скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд, а також обрати йому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, позицію прокурора щодо законності та обґрунтованості вироку та відсутності підстав для направлення провадження на новий розгляд, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядав оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтовується наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 , не заперечуючи самого факту спричинення ОСОБА_9 з застосуванням ножа тілесних ушкоджень, провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, пояснюючи свої дії самозахистом від дій потерпілого, який наніс йому один удар кулаком в область обличчя та побоюваннями, що до потерпілого приєднається свідок ОСОБА_11 та спростовуючи факт вживання ним спиртних напоїв в день події.

Натомість, версія подій, у викладі обвинуваченого ОСОБА_6 є неспроможною.

Об`єктивні дані, які б вказували на наявність істинної загрози життю чи здоров`ю обвинуваченого відсутні.

Так, потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 15.10.2014 року, на пропозицію обвинуваченого, який вже був у стані алкогольного сп`яніння, з ОСОБА_11 придбали горілку, яку під час їжі спільно вживали. Надалі в ході сварки, яку розпочав ОСОБА_6 та який на вмовляння заспокоїтись не реагував і прийняв бойову позу з розмахуванням руками, він (потерпілий) наніс один удар кулаком в обличчя, від чого обвинувачений упав на підлогу, самостійно встав на ноги та умився. Потім, перебуваючи біля рукомийника, ОСОБА_6 взяв ніж для нарізки хліба і наніс йому 2-3 удари у лівий бік під лопатку. Розуміючи, що обвинувачений не має наміру зупинятися, він побіг на двір, впав на ганку, його ОСОБА_6 наздогнав і наніс велику кількість ударів ножем в область тулуба. Він покликавОСОБА_11 на допомогу, який, вдаривши обвинуваченого по спині табуретом, зупинив останнього.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що 15.10.2014 року повернувшись разом із потерпілим ОСОБА_9 з роботи, прийшли до будинку, де вже перебувавОСОБА_6 , по якому було видно, що він вживав спиртне. На його пропозицію вони ще на спільні гроші купили пляшку горілки та стали вечеряти. Під час їжі обвинувачений почав висловлюватися неповажно на їх адресу та розказувати про своє перебування в містах позбавлення волі та існуючи там порядки. На зауваження ОСОБА_6 не реагував. Тоді ОСОБА_9 ударив обвинуваченого в обличчя, від чого останній впав, піднявшись, умився. ПотімОСОБА_6 взяв ніж для різки хлібу із лезом у формі піли та почав наносити удари ножем ОСОБА_9 у спину. Після двох-трьох ударів потерпілий вибіг з дому, а обвинувачений побіг за ним. Почув, що потерпілий почав звати на допомогу зі словами, що обвинувачений його ріже. Він вибіг на двір, де побачив, що ОСОБА_6 сидить на спині потерпілого та наносить удар ножем по всьому тулубу останнього. З метою зупинити дії ОСОБА_6 , він вдарив обвинуваченого стільцем по спині, той перестав наносити удари потерпілому та побіг в будинок, виключив світло та закрився в будинку.
Спростовуючи доводи ОСОБА_6 , суд послався і на інші докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності по справі не встановлено.

Протоколом огляду місця події від 16.10.2014 року зафіксовано обстановку на місці події та вилучення речових доказів, зокрема, ножа із наслоїнням речовини бурого кольору.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 5187 від 16.12.2014 року, потерпілому ОСОБА_9 спричинено: проникаюче торакоабдоминальное поранення справа: з пошкодженням грудної клітки справа (у 8 міжребер`ї по середньо - подмишечной лінії), з пошкодженням діафрагми, з пораненням правої частки печінки (в області 7 сегмента по вісцеральної поверхні), з пораненням верхнього полюса правої нирки, зі скупченням крові і плевральній порожнинах (по 200 мл, за даними медичної документації у ОСОБА_9 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння;проникаюче поранення грудної клітки зліва з пошкодженням діафрагмальної поверхні нижньої частки лівої легені і скупченням крові в плевральній порожнині (300 мл, за даними медичної документації) уОСОБА_9 кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння; непроникаюче сліпе поранення грудної клітки зліва у ОСОБА_9 (за даними медичної документації) кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; рани в лобній області, в підлопаточной області справа (у кількості 4 шт), на передній поверхні грудної клітки справа (у кількості 2 шт), по задній поверхні правого плеча в середній третині, по зовнішній поверхні правого передпліччя верхній третині, по задньозовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, по задній поверхні лівого плеча у верхній третині, по передній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, по долонній поверхні лівої кисті (у кількості 3 шт), два садна в підлопаточної області зліва на рівні 11 ребра (без підтвердження даними медичної документації) слідами загоєння яких є виявлені при огляді (06.11.2014) рубці у ОСОБА_9 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; рани задньої поверхні лівої гомілки в середній третині і передньої поверхні лівої гомілки в середній третині (без підтвердження даними медичної документації) слідами загоєння яких є виявлені при огляді (06.11.2014) ділянка дефекту м`яких тканин і рубець у ОСОБА_9 кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.
В ході слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 та свідкаОСОБА_11 , кожен окремо, надали пояснення щодо механізму заподіяння ножових поранень потерпілому, що підтверджується відповідним протоколом, дані якого узгоджується із показами зазначених осіб у судовому засіданні і відповідають висновку судово-медичної експертизи щодо характеру та локалізації тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 .

Висновок судово-медичного експерта ОСОБА_12 № 544Д від 29.12.2014 року, який проводив дослідження з урахуванням даних протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 і який зробив висновок, що можливість заподіяння всього комплексу тілесних ушкодженьОСОБА_9 у спосіб, вказаний обвинуваченим, є маловірогідним, з урахуванням показів потерпілого та свідка, спростовують версію обвинуваченого.
Аналізуючи вищевикладені докази в їх сукупності, суд вірно прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого.

Так, враховуючи спрямованість нанесених ударів обвинуваченим потерпілому ОСОБА_9 , їх кількість, характер і локалізацію ушкоджень, переслідування ОСОБА_6 потерпілого, нанесення ударів в область розташування життєво важливих органів, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду щодо направленості умислу обвинуваченого на протиправне заподіяння смерті потерпілого, не доведеного до кінця, оскільки дії ОСОБА_6 були зупинені втручанням свідка ОСОБА_10 , тобто з причин, які не залежали від волі обвинуваченого.

Позиція обвинуваченого, яка є аналогічною викладеній в апеляції щодо його дій у стані самозахисту, судом обґрунтовано оцінена критично, а версія ОСОБА_6 вірно визнана, як спосіб захисту та уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки встановлені обставини вказують на неаргументованність доводів обвинуваченого.

Так, висновок судово-медичного експерта № 4951 від 19.12.2014 року щодо наявності у ОСОБА_6 рани в області 2-го пальця правої кісті, крововиливу з набряком м`яких тканин в області лівої щоки, в області лівого ока, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та відсутність інших тілесних ушкоджень свідчать на користь показів потерпілого та свідкаОСОБА_11 щодо спричинення обвинуваченому потерпілим одного удару в область обличчя, від якого останній впав на підлогу, що також підтверджується показами самого ОСОБА_6 , зміст яких не містить будь-яких даних про наявність реальної йому загрози та вказують напевні припущення з його боку, які не засновані на об`єктивних даних.

Покази потерпілого та очевидця подій ОСОБА_10 , встановлена локалізація тілесних ушкоджень засвідчують знаходження ОСОБА_9 в будинку по відношенню до обвинуваченого до моменту нанесення останнім потерпілому тілесних ушкоджень і в момент їх спричинення в положенні сидячи спиною до ОСОБА_6 . Після отримання ножових ударів потерпілий, намагаючись врятуватись, вибіг з дому, а ОСОБА_6 , тримаючи ножа, почав його переслідувати, наздогнавши, утримуючи потерпілого сидячи на його спині, продовжив нанесення ударів ножемОСОБА_9 , який, в той час, перебував на землі обличчям до неї.
Отже, встановлені обставини свідчать про відсутність небезпечного посягання з боку потерпілого та свідка по відношенню до ОСОБА_6 , дії якого, навпаки, носили активний характер. Наявність реальної загрози життю чи здоров`ю обвинуваченого не мало місце, у зв`язку із чим була відсутня і необхідність у здійсненні ОСОБА_6 захисних дій.
Акт судово-психіатричної експертизи № 694 від 01.12.2014р. засвідчує, що ОСОБА_6 під час вчинення злочину не знаходився в стані фізіологічного афекту, а знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння. Віддавав звіт собі в своїх діях та міг керувати ними.
За встановлених у кримінальному провадженні фактичних обставин, на переконання колегії суддів, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за пунктом 13 частини 2 статті 115 КК України, як замах на умисне вбивство, вчинений особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, наявність обтяжуючої обставини у виді вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, взяв до уваги особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та роботи, де позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є домірним скоєному, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, відповідає його особі, до того ж призначене покарання, за санкцією ч.2 ст. 115 КК України, є мінімальним.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.Вимоги апелянта про направлення провадження на новий судовий розгляд не засновані на положеннях ст.ст. 412, 415 КПК України.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства України, які б могли бути підставою для скасування вироку, не встановлено.

Підстав для скасування обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2015 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч. 3 ст.15, п.13 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженим, що тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4