Справа № 367/502/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/359/15 Доповідач у 2 інстанції Говоруха
Категорія 18 24.03.2015

УХВАЛА
Іменем України
24 березня 2015 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2015 року про відмову в задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення.

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся засуджений ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 21 листопада 2012 року засуджений Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 2, 70, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. До Бучанської виправної колонії № 85 засуджений ОСОБА_7 прибув 3 квітня 2013 року. Станом на час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання.

За період перебування в установі не допускав порушень встановлених правил відбування покарання, стягнень не мав. Працевлаштований на виробництві установи не був через небажання працювати. Заохочень не має. У стосунках із засудженими безконфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. По відношенню до працівників адміністрації тактовний та ввічливий. Свій зовнішній вигляд, спальне місце та форму одягу утримує не завжди в охайному стані. Участь у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. За характером скритний та врівноважений. На профілактичному обліку в установі не перебуває. Виконавчий лист на ім`я засудженого до бухгалтерії установи не надходив. Вину у скоєному злочині визнав.

Не погоджуючись з рішенням суду засуджений подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_7 про умовно дострокове його звільнення від відбування покарання.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він учасник бойових дій, під час виконання бойового завдання був контужений, внаслідок чого є інвалідом другої групи. Просить також взяти до уваги те, що маючи інвалідність засуджений приймав участь в загальнокорисних заходах, а саме був прибиральником в загоні. Вказує, що щиро розкаюється у вчиненому. Після відбування покарання збирається повернутися додому та займатися сільськогосподарськими роботами.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив в задоволенні апеляції відмовити і рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням) прокурора, засудженого, його захисника,законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд розглядаючи питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 з належною повнотою дослідив та перевірив наявні в матеріалах справи докази та відповідно до вимог чинного законодавства дійшов до обґрунтованого висновку про те, що клопотання засудженого не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, характеризується посередньо, не залучається до суспільно-корисної праці.

Щодо доводів засудженого про його бажання працювати, але не можливість його реалізації через його інвалідність, визнання своєї вини, щире каяття, то вони спростовуються поясненнями представника Бучанської виправної колонії № 85 з яких вбачається, що наміру займатись суспільно корисною працею він не мав.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, всупереч доводам засудженого, заохочень він не має, що підтверджується характеристикою начальника Бучанської ВК № 85. Цією ж характеристикою підтверджується що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

На думку, колегії суддів, суд правильно дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення і цей висновок суду не спростований в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2015 року не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2015 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове його звільнення від подальшого відбування покарання залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді