Апеляційний суд міста Києва
Справа № 11-кп/796/332/15
Категорія: ч.1 ст. 187 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
У х в а л а
Іменем України
02.04.2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження №0005287 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2014, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець

м. Києва, громадянин України, українець, зареєстрований та проживаючий

за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

- визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.1 ст. 187 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 187 КК України - 5 (пять) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Па підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, 30.04.2014 року, приблизно о 14 год. 00 хв.,перебуваючи по вул. Алішера Навої, 3 в м. Києві у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_10 та між ними, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт, в результаті якого почав наносити останньому тілесні ушкодження.

В цей час у ОСОБА_8 виник умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, з метою обернення його на свою користь, після чогоОСОБА_8 наказав потерпілому ОСОБА_10 передати йому мобільний телефон. Коли ОСОБА_10 відмовився виконувати вказівку ОСОБА_8 , останній, з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , а саме мобільним телефоном марки «Нокіа 302», напав на потерпілого, а саме наніс удар рукою в область правої брови та підборіддя, спричинивши останньому фізичного болю та короткочасний розлад здоров`я.

В результаті вказаних дій, реально усвідомлюючи загрозу своєму життю, ОСОБА_10 передав ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Нокіа 302», вартістю 1075 гривень, в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 10 гривень, без залишку коштів на рахунку.

Таким чином, ОСОБА_8 із застосуванням насильства, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого, заволодів мобільним телефоном неповнолітнього ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1085 гривень.

Крім того, 16 вересня 2014 року приблизно о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи по бул. Перова, 16-6 в м. Києві, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_11 , запитавши котра година, після чого у ОСОБА_8 виник умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_11 ,а саме мобільного телефону марки «Самсунг GT-C 3530».

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_8 ривком руки відкрито викрав мобільний телефон неповнолітнього ОСОБА_11 , марки «Самсунг GT-C 3530», вартістю 980 гривень, в якому знаходилась сім-карта операnора мобільного зв`язку «Лайф», вартістю 15 гривень, без залишку грошових коштів на рахунку, післячого ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду па загальну суму 995 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, виключити з мотивувальної частини обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , а саме відшкодування завданої шкоди, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 187 КК України 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що вчинені ОСОБА_8 злочини віднесені до категорії тяжких злочинів, один з яких вчинено із застосуванням насильства, внаслідок якого потерпілому ОСОБА_10 нанесено легкі тілесні ушкодження, що, на думку апелянта, свідчить про стійку антисоціальну спрямованість обвинуваченого та систематичний характер вчинення ним кримінальних правопорушень у сфері власності.
Крім того, апелянт зазначає, що судом безпідставно враховано обставину, яка пом`якшує покарання, а саме відшкодування завданої шкоди, оскільки наявність квитанції КМД УДППЗ «Укрпошта» від 07.11.2014 року про направлення грошового переказу у розмірі 1085 грн. законному представнику потерпілого, на думку апелянта, не може свідчити про отримання вказаних коштів останнім.
Також, апелянт вказує, що судом не було враховано думку представника потерпілого ОСОБА_12 про призначення ОСОБА_8 максимальної міри покарання з його реальним відбуванням, а також позиції прокурора про призначення ОСОБА_8 остаточного покарання у виді позбавлення волі із реальним строком відбування покарання у місцях позбавлення волі.
Крім того, прокурор зазначає, що суд при призначенні покарання не врахував та не надав належної правової оцінки наявній обтяжуючій обставині вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, пояснення ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України, виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, які ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.

При перевірці кримінальної справи, будь-яких порушень кримінально-процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду, не встановлено.

Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням всіх обставин, що впливають на відповідальність і в межах, установлених санкцією інкримінованої статті, відповідно до положень КК України.

При цьому судом враховано ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив, мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, особу винного, який на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації, характеристики за місцем проживання, які свідчать проте, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті виражає міцні соціальні зв`язки, обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття та відшкодування завданої шкоди, обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та прийшов до висновку про призначення ОСОБА_8 покарання з застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з яким колегія суддів погоджується, і підстав для призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання не вбачає.

Посилання прокурора на те, що судом першої інстанції не враховано тяжкість вчинених ОСОБА_8 злочинів та їх наслідків є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки суд першої інстанції зазначені дані врахував, в тому числі і ті, на які є посилання у апеляційній скарзі прокурора, надав їм правову оцінку і призначив обвинуваченому таке покарання, яке є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

Також, колегія суддів, вважає безпідставними посилання прокурора на те, що суд не врахував та не надав належної правової оцінки наявній обтяжуючій обставині, а саме, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки суд зазначену обставину врахував та визнав її такою, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 відшкодування завданої шкоди, оскільки у судовому засіданні суду першої інстанції надано фіскальний чек КМД УДППЗ «Укрпошта» від 07.11.2014 року про направлення грошового переказу у розмірі 1085 грн. законному представнику потерпілого ОСОБА_13 , копія якого долучена до матеріалів кримінального провадження, а також розписка про отримання грошових коштів ОСОБА_14 , яка діє в інтересах ОСОБА_15 (арк. крим. пров. 39, 40).
Що стосується посилань прокурора про те, що наявність квитанції (фіскального чеку) про переказ грошових коштів не може свідчити про їх отримання представником потерпілого, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки переказ грошових коштів це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача, тобто особи, на рахунок якої зараховуються кошти, що підтверджується фіскальним чеком, який був наданий в судовому засіданні суду першої інстанції.
Більш того, згідно долученого в суді апеляційної інстанції до матеріалів провадження листа Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 19.12.2014 року № 31/52-д-П-345, поштовий переказ №93 був досланий на адресу: АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_12 та 05.12.2014 року виплачений адресату.
Таким чином, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання дотримався вимог кримінального закону, врахував всі, передбачені ним обставини у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що на даний час ОСОБА_8 працевлаштувався, що підтверджується довідкою ТОВ «Типографія Алюр» № 1-03/15 від 12.03.2015 року, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду першої інстанції та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання, як про це ставиться питання в апеляції прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407 ч.1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2014 щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

Судді: