Справа № 524/1959/15-к
У Х В А Л А
ОСОБА_5 , посилаючись на ч. 1 ст. 174 КПК України, звернувся в суд з клопотанням про скасування арешту майна, що був накладений ухвалою слідчого судді від 05.03.2015 року на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 .
Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 є добросовісним володільцем вказаного вище автомобіля, що підтверджується довідкою-рахунком від 26.02.2015 року та довіреністю від 23.02.2015 року, питання про арешт майна було вирішено слідчим суддею без участі ОСОБА_5 , а тому останній просить зняти арешт зі спірного автомобіля, оскільки у кримінальному провадженні арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного чи обвинуваченого.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_5 та його представник-адвокат ОСОБА_6 підтримали клопотання і просили його задовольнити з тих підстав, що зазначені в клопотанні.
Слідчий та прокурор заперечували проти задоволення клопотання.
Заслухавши думки учасників провадження, прихожу до висновку, що клопотання слід задовольнити, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до п. 2 розділу 2.6 узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що затверджено постановою Пленуму ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.
Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-172, 174, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання ОСОБА_5 задовольнити.
Згідно ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення проти даної ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: