У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого

Присяжнюк Т.І.,

суддів

Таран Т.С. і Школярова В.Ф.,

за участю прокурора

Кривов'яза Я.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 16 жовтня
2007 року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи
судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 липня 2007 року щодо
ОСОБА_1.,

в с т а н о в и л а :

вироком народного суду м. Павлограда
Дніпропетровської області від 10 грудня 1985 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1

судимого 12 травня 1981 року

за ст. 114 КК УРСР,

засуджено за:

- ч.2 ст. 118 КК УРСР на 8 років позбавлення
волі;

- ч.1 ст. 214 КК УРСР на 1 рік позбавлення
волі;

- ч.2 ст. 140
КК УРСР на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 42 КК УРСР за сукупністю
злочинів йому визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого
покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією
всього майна, яке є власністю засудженого з відбуванням покарання в
виправно-трудовій колонії загального режиму.

Відповідно до ст. 14 КК УРСР ОСОБА_1.
призначено примусове лікування від алкоголізму.

Ухвалою Дніпропетровського обласного суду
від 16 травня 1986 року зазначений вирок залишено без зміни.

Як визнав суд, 08 жовтня 1984 року приблизно
о 14-й годині 20 хвилин ОСОБА_1., у районі лиману наАДРЕСА_1, із застосуванням
фізичного насильства задовольнив статеву пристрасть неприродним способом з
неповнолітньою ОСОБА_2., 1974 року народження.

27 червня 2007 року заступник Генерального
прокурора України приніс подання до Апеляційного суду Дніпропетровської області
про перегляд вироку народного суду м. Павлограда Дніпропетровської області від
10 грудня 1985 року щодо ОСОБА_1. та ухвали Дніпропетровського обласного суду
від 16 травня 1986 року постановленої щодо цього вироку, за нововиявленими
обставинами, оскільки під час розслідування нових обставин у справі
встановлено, що об'єктивних даних вчинення ОСОБА_1. злочину щодо ОСОБА_2.
немає. Зокрема, в поданні зазначено, що Генеральною прокуратурою України
провадиться досудове слідство в кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3.
у вчиненні злочинів, передбачених п.п. «е», «з» ст. 93; ч.2 ст. 17, п.п. «ж»,
«з» ст. 93; ч.ч. 3, 4 ст. 117; ч.2 ст.
17, ч.ч. 2, 4 ст. 117; ч.2 ст. 118;
ч.ч. 1,2 ст. 140 КК України 1960 року, п.п. 2, 9, 10, 13 ч.2 ст. 115;
ч.2 ст. 15, п.п. 2, 10, 13 ч.2 ст. 115; ч.ч. 2, 3, 4 ст. 152; ч.ч. 2,3 ст. 153;
ч.2 ст. 185; ч.1 ст. 357 КК України 2001 року.

Під час досудового слідства обвинувачений
ОСОБА_3. подав письмову заяву про вчинення ним ряду злочинів на території
Автономної Республіки Крим, Харківської, Дніпропетровської та Запорізької
областей в 1981-2005 роках. Так, у одній із таких заяв ОСОБА_3. повідомив, що
приблизно в 1985 році, на ґрунтовій стежці біля лікарняно-поліклінічного
комплексу №4 у м. Павлограді, зґвалтував школярку та задовольнив з нею статеву
пристрасть неприродним способом. До своєї заяви ОСОБА_3. долучив схему місця
вчинення злочину. Згідно з обліково-реєстраційними даними Павлоградського МВ УМВС
України в Дніпропетровській області, 08 жовтня 1984 року зареєстровано
повідомлення про напад невідомого чоловіка в районі лиману на малолітню
ОСОБА_2. За даним фактом було порушено кримінальну справу і за результатами її розслідування 10 грудня
1985 року щодо ОСОБА_1. було постановлено обвинувальний вирок.

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19 липня 2007 року відмовлено в задоволенні
подання заступника Генерального прокурора України про перегляд вироку народного
суду м. Павлограда від 10 грудня 1985 року щодо ОСОБА_1. за нововиявленими
обставинами.

Суд, обґрунтовуючи свій висновок послався
на невідповідність дійсним обставинам доводів подання про наявність у
матеріалах розслідування достатніх даних, які б вказували на вчинення ОСОБА_3.
злочину щодо ОСОБА_2. і на їх відсутність у вчиненні цього злочину ОСОБА_1.

У
касаційному поданні прокурор порушив питання про скасування ухвали апеляційного
суду, як такої, що постановлена з істотними порушеннями вимог
кримінально-процесуального закону. Просить вирок у частині засудження ОСОБА_1.
за ч.2 ст.118 КК України 1960 року скасувати, а провадження по справі закрити
за відсутністю в його діях складу злочину.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України, думку
прокурора про задоволення касаційного подання, перевіривши матеріали справи та
обговоривши наведені в поданні доводи, колегія суддів вважає, що воно підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК України однією з підстав
для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення
кримінально-процесуального закону.

Ці порушення мали місце при розгляді подання про перегляд
за ново- виявленими обставинами вироку народного суду м. Павлограда від 10
грудня 1985 року щодо ОСОБА_1. та ухвали Дніпропетровського обласного суду від
16 травня 1986 року, постановленої щодо цього вироку.

Згідно ст. 394 КПК України справа з касаційними скаргами
і поданнями на судові рішення, зазначені у статті 383 цього Кодексу,
розглядається з обов'язковим повідомленням прокурора та осіб, зазначених у
статті 384 КПК України.

Однак вказані положення закону судом були проігноровані.

Як убачається з матеріалів справи розгляд її було
призначено на 09 годину 30 хвилин 19
липня 2007 року. Проте, з зазначених у ст.383 КПК України осіб, про день і час
розгляду справи було сповіщено лише прокурора. Це позбавило засудженого
ОСОБА_1. та потерпілу ОСОБА_2.
можливості взяти в ньому участь.

Крім того, апеляційним судом при розгляді подання не було
дотримано вимог ст.377 КПК України. Цією статтею передбачається, що зміст
ухвали апеляційного суду повинен містити виклад суті подання, короткий виклад
пояснень осіб, які брали участь у судовому засіданні, і докладні мотиви
прийнятого судом рішення. У ч.2 вказаної статті зазначено, що при залишенні
подання без задоволення в ухвалі мають бути вказані підстави, з яких подання
визнано необґрунтованим.

З огляду на матеріали справи, заступник Генерального
прокурора України в поданні водночас зі зміною вироку щодо ОСОБА_1. порушив питання і про внесення змін до ухвали
Дніпропетровського обласного суду від 16 травня 1986 року, постановленої щодо
цього вироку, але суд з цього питання рішення
не прийняв.

Залишаючи подання без задоволення, апеляційний суд не дав
вичерпної відповіді на доводи подання і не навів в ухвалі переконливих підстав прийняття такого
рішення.

До того ж, суд, у порушення вимог ст.395 КПК України,
вийшов за межі подання і визнав докази, якими органи досудового слідства
обґрунтували свої висновки про вчинення ОСОБА_3. злочину щодо ОСОБА_2.
недостатніми, тоді як у поданні порушувалось питання про їх відсутність у
вчиненні цього злочину ОСОБА_1.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала
Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2007 року області про
відмову в задоволенні подання про перегляд вироку щодо ОСОБА_1. від 10 грудня
1985 року за нововиявленими обставинами, підлягає скасуванню, як така, що
ухвалена з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.

При новому розгляді справи суду необхідно усунути
зазначені недоліки, ретельно перевірити матеріали справи та наведенні у поданні
доводи і, залежно від установленого, прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

касаційне подання прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19
липня 2007 року про відмову в задоволенні подання заступника Генерального
прокурора України про перегляд вироку народного суду м. Павлограда
Дніпропетровської області від
10 грудня 1985 року щодо ОСОБА_1. за нововиявленими обставинами
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому
складі суддів.

с у д д і :

Присяжнюк Т.І. Таран
Т.С.
Школяров В.Ф.