У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Короткевича М.Є.

суддів

Кліменко М.Р., Гриціва М.І.

за участю прокурора

Колесніченка О.В.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 20 травня 2008 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 та
касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, на вирок Луцького міськрайонного
суду від 20 лютого 2007 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженець м. Луцьк, судимий:

- 7 лютого 2002 року за ст. 15, ч. 3 ст.
185 КК України

з приєднанням на підставі ст. 71 КК України покарання,
призначеного вироком від 26 лютого 1997 року за ст. 215-3,

ч. 1 ст. 215, ст. 100 КК України на 3 роки 3 місяці
позбавлення волі;

- 7 квітня 2006 року за ст. 164 КК України

на 80 годин громадських робіт;

- 14 червня 2006
року за ч. 2 ст. 190 КК України

на 1 рік 6 місяців позбавлення волі зі звільненням від
відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6
місяців,

постановою від 19 жовтня 2006 року направлений

в місця позбавлення волі,

засуджений за ч. 1 ст. 395 КК України на чотири місяці арешту, за ч. 2 ст.
389 КК України на шість місяців арешту, за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки
позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України на 1 рік позбавлення волі, а на
підставі ст. 70 КК України за сукупністю
злочинів визначено 4 роки
позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю
вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково
не відбуте покарання за вироком від 12 квітня 2006 року остаточно призначено 5
років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 на відшкодування: матеріальної шкоди - 2500 грн., моральної шкоди -
3500 грн.

Ухвалою судової палати
в кримінальних справах апеляційного суду Волинської області від 11 травня 2007 року вирок Луцького
міськрайонного суду залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у
тому, що він 19 липня 2006 року самовільно без відому органів внутрішніх справ
залишив постійне місце проживання АДРЕСА_1 з
метою ухилення від адміністративного нагляду, який йому було встановлено
постановою Луцького міськрайонного суду від 19 січня 2006 року з відповідними обмеженнями,
і він був ознайомлений з вказаною постановою
та викладеними в ній обмеженнями.

Крім того, ОСОБА_1, будучи засудженим до 80
годин громадських робіт та будучи 10 травня 2006 року ознайомлений з умовами
відбування цього покарання, про що було відібрано підписку, ухилявся від виконання громадських робіт.

31 серпня 2006 року ОСОБА_1 близько 17-ої год. по пр. Відродження, повторно шляхом обману та зловживання довірою, заволодів кредитною
карткою „ПриватБанку" і пін-кодом до неї, що належали ОСОБА_2, в
подальшому зняв з цієї картки гроші в сумі 2500 грн., чим спричинив потерпілій
матеріальної шкоди на вказану суму.

12 вересня 2006 року близько 1-ої год. 30 хв.
по вул. Єршова в м.Луцьк, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для
життя та здоров'я, відкрито викрав у ОСОБА_3 100 грн., чим завдав їй
матеріальної шкоди на вказану суму.

У касаційній скарзі та доповненні до неї
засуджений ОСОБА_1, не заперечуючи своєї вини у вчиненні злочинів, вказує, що
засудження його за ч. 2 ст. 186 КК України є необгрунтованим. Просить викликати
його в судове засідання касаційної інстанції та прийняти справедливе рішення.

У касаційному поданні прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, вважає, що вирок та ухвала
підлягають скасуванню з причин неправильного
застосування кримінального закону, що призвело до невідповідності призначеного
покарання тяжкості злочинів та особі засудженого. Просить вирок та
ухвалу скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про незаконність
вироку, обговоривши доводи касаційних скарги і подання, та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого
підлягає частковому задоволенню, а касаційне подання прокурора - задоволенню в
повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 333 КПК України у
вступній частині вироку повинні бути зазначені відомості про особу підсудного, що
мають значення для справи. Зокрема, відомості про непогашені і незняті судимості
з посиланням на час засудження, кримінальний закон, призначену міру покарання, її
відбуття або час звільнення.

Таких вимог закону в даній справі не дотримано.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є особою раніше чотирижди судимою і жодна з судимостей не
погашена і не знята. Проте судом у вироку не відображено ці судимості, а є посилання
на судимість від 12 квітня 2006 року за ч. 2 ст. 190 КК України, яка була встановлена
судом у судовому засіданні, проте не підтверджується даними матеріалів справи і
не відповідає дійсності.

За таких обставин доводи касаційного подання прокурора є обгрунтованими.
Оскільки суд при призначенні покарання ОСОБА_1 не врахував того, що він є
особою раніше чотирижди судимою, тому при призначенні покарання порушив вимоги
ст. ст. 70 і 71 КК України.

Відповідно
до положень ст. 71 КК України та роз'яснень, які Пленум Верховного
Суду України дав у п. 25 постанови №7 “Про практику призначення судами кримінального покарання” коли після постановлення вироку у справі буде
встановлено, що засуджений винен ще в
кількох злочинах, одні з яких вчинено
до, а інші - після
постановлення першого вироку, покарання
за останнім за часом вироком
призначається із застосуванням як ст.
70, так і ст. 71 КК: спочатку -
за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого
вироку; після цього - за
правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після
постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Але суд призначив остаточне покарання ОСОБА_1
без урахування вироків від 7 квітня 2006 року та 14 червня 2006 року.

Крім того, при перевірці законності та
обгрунтованості судових рішень відповідно до вимог ст. 395 КПК України
встановлено, що суд, визнавши ОСОБА_1 винним у порушенні правил адміністративного нагляду, засудив
його за ч. 1 ст. 395 КК України, яка не передбає розподілу на частини. Тобто, суд
неправильно застосував закон.

Також суд, формулюючи обвинувачення
за ч. 2 ст. 190 КК України, обмежився зазначенням назви вулиці як місця скоєння
злочину без зазначення населенного пункту, де відбувалася подія злочину, а обвинуваченні
за ч. 2 ст. 389 КК не вказав коли вчинено ці дії чи в який період часу ОСОБА_1 ухилявся від відбування покарання. Тобто, суд
допустив порушення положень ст. 64 КПК України, якими визначено, що при провадженні кримінальної
справи насамперед повинні бути встановлені ті обставини, які відносяться до події
злочину, зокрема, час і місце вчинення злочину, про що має бути зазначено в мотивувальній
частині вироку.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що вирок та
ухвалу суду щодо ОСОБА_1 не можна визнати законними і обґрунтованими, а тому
вони підлягають скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд. Під
час якого необхідно врахувати вищевказані
обставини, дати належну оцінку всім доказам у
справі і постановити рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального
закону.

У зв'язку з тим, що судові рішення скасовуються,
а справа направляється на новий судовий розгляд, то доводи викладені в касаційній
скарзі засудженого ОСОБА_1 підлягають перевірці в судовому засіданні
при новому розгляді справи.

Керуючись ст. ст. 394, 395, 396 КПК України,
колегія суддів

У х в а л и л а :

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково,
а касаційне подання прокурора ­ - у повному обсязі.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 20 лютого
2007 року та ухвалу судової палати в
кримінальних справах апеляційного суду Волинської області від 11 травня
2007 року відносно ОСОБА_1скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд у той же суд в іншому складі суду.

С У Д Д І :

Короткевич М.Є. Кліменко М.Р. Гриців М.І.