Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004690 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Деснянського районного суду м. Києва

від 16.04.2004 року за ч.1 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі;

2) вироком Дніпровського районного суду м. Києва

від 04.07.2006 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

3) вироком Деснянського районного суду м. Києва

від 29.12.2010 року за ч.2 ст.185 КК України

на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.2015 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

________________________________

Справа № 11-кп/796/744/2015
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого і правильність кваліфікації його діяння, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, а також призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На думку прокурора, внаслідок формального підходу суд незаконно призначив ОСОБА_6 невиправдано м`яке покарання у виді позбавлення волі і дійшов помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Між тим, як вказує прокурор, суд першої інстанції не дав належної і достатньої оцінки обставинам кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченого, який має судимість за вчинення аналогічного корисливого злочину проти власності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив залишити вирок суду першої інстанції без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив крадіжку за таких обставин.

16 червня 2014 року близько 19 години ОСОБА_6 , знаходячись у магазині Stager, розташованому в ТЦ Альта Центр, що на пр-ті Московському, 11-а в м. Києві, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав три пари штанів загальною вартістю 1 476 гривень, чим завдав ФОП ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, є вірною.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинуваченого безпідставно звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, а так само невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують, і правильно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто такого самого за видом і розміром, яке призначив суд першої інстанції, доводи стосовно незаконного призначення невиправдано мякого покарання є надуманими.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування призначеного покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, а також обставини справи, зокрема, відсутність претензій з боку потерпілого у зв`язку з поверненням викраденого майна, його вартість, адже призначене покарання має відповідати характеру та розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Сам же факт відбування обвинуваченим покарання у місцях позбавлення волі, на що наголошує прокурор, не може бути в даному випадку перешкодою для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, і наведені ґрунтовні мотиви застосування ст.75 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3