У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Міщенка С.М.,

суддів

Паневіна В.О. і
Кармазіна Ю.М.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 8 травня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок Київського районного суду м.
Харкова від 7 квітня 2005 року та ухвалу колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада
2005 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1народження,

громадянин України, неодноразово

судимий, останній раз 21.12.2000 р.

за ст. 101 ч. 1 КК України на 3 роки

позбавлення волі, звільнений 14.12.2001 р.

за відбуттям строку покарання,

засуджений
за ч. 1 ст. 125 КК України на один рік виправних робіт; за ч. 1 ст. 185 КК
України на один рік позбавлення волі; за ч. 1 ст. 121 КК України на сім років
позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_1 визначено сім років позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 41 грн
30 коп. судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада
2005 року вирок щодо ОСОБА_1 в частині його засудження за ч. 1 ст. 185 КК
України скасовано на підставі п. 2 ч. 1
ст. 6 КПК України, ст. 5 КК України, а справу в цій частині провадженням
закрито.

Цей же вирок щодо ОСОБА_1 у частині
його засудження за ч. 1 ст. 125 КК України змінено, призначено йому покарання у
виді штрафу в розмірі 510 грн у дохід держави та на підставі ст. 49, ч. 5 ст.
74 КК України його від призначеного покарання звільнено.

Виключено з вироку вказівку про
призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України та
постановлено вважати ОСОБА_1 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України на сім років
позбавлення волі.

Виключено з вироку вказівки про
наявність у засудженого судимостей:

- за
вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.01.1977 року за ч. 2 ст.
229-6 КК України 1960 року;

- за
вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.08.1985 року за ч. 1
ст. 140 КК України 1960 року.

У решті вирок залишено без зміни.

З урахуванням змін, внесених апеляційним
судом, ОСОБА_1 засуджено за вчинення такого злочину.

16 липня 2003 року близько 21-ої год.
45 хв. у АДРЕСА_1 він, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, під час
сварки з дружиною - ОСОБА_2, умисно завдав їй удар ножем у живіт, заподіявши потерпілій
тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпечності для життя.

У касаційній скарзі та доповненнях до
неї засуджений ОСОБА_1 просить розглянути об'єктивно справу з урахуванням його
доводів. Зазначає, що досудове слідство проводилось з порушенням кримінально-процесуального
закону, із застосуванням до нього недозволених методів, що обумовило дачу ним
неправдивих показань у частині засудження за ч. 1 ст. 121 КК України.
Посилається на порушення його права на ознайомлення з матеріалами справи, в т.ч.
з протоколом судового засідання. Вказує, що ухвала апеляційного суду не містить
докладних мотивів, з яких було відхилено доводи його апеляції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає,
що в її задоволенні необхідно відмовити.

Висновок суду про доведеність
винуватості ОСОБА_1 в умисному заподіянні ОСОБА_2 тяжких тілесних ушкоджень за
критерієм небезпечності для життя підтверджується наведеними у вироку доказами.

Доводи касаційної скарги засудженого
ОСОБА_1 про необґрунтованість його засудження за ч. 1 ст. 121 КК України є
безпідставними.

Із матеріалів справи видно, що
допитаний на досудовому слідстві як підозрюваний і обвинувачений ОСОБА_1
показував, що в ході вживання спиртних напоїв з ОСОБА_3і ОСОБА_2 між ним і
останньою виникла сварка. Розлютившись на дружину, він вдарив її ножем у живіт.

При проведенні відтворення обстановки
та обставин події ОСОБА_1 у присутності понятих і експерта давав аналогічні
показання, показавши, як і куди завдав удар ножем потерпілій.

Свідок ОСОБА_3підтвердив на досудовому
слідстві, що ОСОБА_1 у ході сварки з дружиною схопив ніж і вдарив ним її в
живіт.

Із показань у суді свідка ОСОБА_4
вбачається, що в складі бригади швидкої допомоги приїхав на місце події, де
потерпіла повідомила про нанесення їй ножового поранення її чоловіком.

За даними висновків судово-медичних
експертиз у ОСОБА_2 виявлено тяжке тілесне ушкодження за критерієм
небезпечності для її життя у виді проникаючого колото-різаного поранення живота
без ушкодження органів черевної порожнини, яке могло утворитись за
вказаних ОСОБА_1 обставин при
відтворенні обстановки та обставин події ножем кустарного виробництва, наданого
на експертизу (т. 1 а.с. 198-199, 203).

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у
вчиненні даного злочину підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_2, свідка
ОСОБА_5, узгоджується з даними, що містяться в протоколах огляду місця події,
виїмки, висновку судової медико-криміналістичної експертизи, іншими дослідженими
судом доказами.

Показання ОСОБА_1 про те, що потерпіла
сама наштовхнулась на ножа, суд обґрунтовано визнав безпідставними, оскільки
вони спростовуються зібраними в справі доказами, зокрема, даними висновку
додаткової судово-медичної експертизи № 1694-а від 18.11.2004 року, згідно з
якою колото-різане поранення живота у потерпілої не могло бути заподіяно їй за
обставин, вказаних ОСОБА_1 при відтворенні обстановки та обставин події (т. 2
а.с. 130-131).

Безпідставними є також посилання
засудженого ОСОБА_1 про порушення вимог кримінально-процесуального закону при
проведенні слідчих дій, зокрема, огляді місця події та вилученні ножів,
оскільки дані факти були предметом прокурорської перевірки, за результатом якої
вони не підтвердились.

Доводи засудженого ОСОБА_1 про
застосування до нього недозволених методів ведення досудового слідства не
ґрунтуються на матеріалах справи. Вони були предметом прокурорської та судової
перевірки і не підтвердились.

Дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КК України
кваліфіковані правильно.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає
вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які були б підставою для зміни або
скасування судових рішень, у справі не виявлено.

Із справи вбачається, що ОСОБА_1 був
ознайомлений з її матеріалами в повному обсязі після закінчення досудового
слідства, двічі в ході судового розгляду, а також після постановлення вироку,
що підтверджується його розписками.

Тому посилання засудженого ОСОБА_1 про
порушення його права на ознайомлення з матеріалами справи, в т.ч. з протоколом
судового засідання, є безпідставними.

Ухвала апеляційного суду відповідає
вимогам ст. 377 КПК України.

Таким чином, підстав для призначення
справи до касаційного розгляду з обов'язковим повідомленням учасників процесу
немає.

Керуючись ст. 394 КПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні касаційної скарги
засудженого ОСОБА_1відмовити.

Судді:

С.М. Міщенко В.О. Паневін Ю.М. Кармазін