УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2007
року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого
- судді Романова О.В.,

суддів: Зав'язуна
СМ., Широкопояса Ю.В.,

з участю
прокурора Руденка
В.І.,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

представника
цивільного відповідача ОСОБА_3,

розглянув
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальну справу за
апеляціями цивільного відповідача Малинської районної
санітарно-епідеміологічної станції Житомирської області та засудженого ОСОБА_2 і його
захисника на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 13 липня 2007
року, яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, раніше не судимого,

засуджено за ч.2
ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати
транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено засудженого ОСОБА_2 від відбування
покарання, якщо він на протязі 2 років іспитового строку не вчинить нових
злочинів, не буде без дозволу органу кримінально-виконавчої системи виїжджати
за межі України на постійне проживання, буде повідомляти зазначений орган про
зміну місця проживання й роботи, періодично з'являтись для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Стягнуто з Малинської районної санітарно-епідеміологічної станції
Житомирської області на користь потерпілої ОСОБА_4 - 8000 гривень на
відшкодування матеріальних збитків.

Справа
№11-625/2007 Головуючий
у суді 1 -ї інстанції Галасюк Р.А.

Категорія ч.2
ст.286 КК України Доповідач
у суді 2-ї інстанції Зав'язуй С.М.

Стягнуто з Малинської районної санітарно-епідеміологічної

станції
Житомирської області на користь потерпілої ОСОБА_4 -70000 гривень на
відшкодування моральних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_2 353 гривні 07
копійок судових витрат за в проведення експертиз.

Запобіжний захід ОСОБА_2
до вступу вироку в законну силу залишено попередній - підписку про невиїзд.

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_2 засуджено за вчинення злочину при наступних обставинах.

15 вересня 2006 року о 15 год. 20 хвил., ОСОБА_2
здійснюючи керування автомобілем «ВАЗ-2121», д.н. НОМЕР_1, що належить
Малинській районній санітарно-епідеміологічній станції, рухаючись у м.Житомирі
по вул.В.Бердичівській у напрямку центра міста Житомира, зупинившись у правого
краю проїжджої частини дороги, поблизу перехрестя з вулицею Довженка, виявив
неуважність до дорожньої обстановки та її змін, діючи в порушення вимог
п.п.1.5, 2.3, 15.13 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив
за дорожньою обстановкою, не переконався, що його дії будуть безпечними й не створять
перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, відчинив ліві передні дверцята,
чим створив перешкоду для руху водію скутера «Honda»,
без державного номерного знаку, рама №НОМЕР_2, ОСОБА_5, що рухався у
попутному напрямку, та який здійснив наїзд на зазначені дверцята, після чого
відбулося падіння скутера. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди,
пасажир скутера «Honda», ОСОБА_6 отримав відкриту черепно-мозкову травму у
вигляді переломів кісток черепа, крововиливів над і під тверду мозкову оболонку,
геморагічного забою головного мозку, крововиливів під м'які мозкові оболонки, а
також патоморфологічні зміни: набряк мозкових оболонок, згладженість борозен та
звивин головного мозку, понижена щільність речовини головного мозку, звуження
просвіту шлуноч­ків, наявність вдавлень на мигдаликах мозочку, які мають ознаки
тяжких . тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв'язку зі
смертю, яка наступила 29.09.2006 року о 17 годині 10 хвилин, у відділенні
реанімації Житомирської обласної клінічної лікарні.

В апеляції
головний лікар Малинської районної санітарно-епідеміологічної станції
Житомирської області ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції у
частині вирішення цивільного позову, а саме зменшити задоволену суму моральної
шкоди посилаючись на те, що Малинська районна санітарно-епідеміологічна станція
є неприбутковою організацією та стовідсотково фінансується з державного
бюджету, а кошторисом не передбачені подібні видатки. Також апелянт просить
змінити

суму
матеріальної шкоди, виключити суми витрат по «заказу-меню» ТзОВ кафе №7 - 579,70
грн., по видатковій накладній №БП00006387 від 30.09.2006 року - 581,80 грн., по
акту столової №7 від 01.10.2006 року - 1392,15 грн. в зв'язку з їх
безпідставністю.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 та його захисник просять вирок Корольовського районного
суду м.Житомира від 13 липня 2007 року скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд. Зазначають, що на думку апелянтів досудове та судове слідство
велося неповно, однобічно, упереджено, з обвинувальним нахилом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника цивільного відповідача,
пояснення засудженого ОСОБА_2
та його захисника ОСОБА_1, які просили апеляції задовольнити, думку
прокурора, який вважає, що підстави для задоволення апеляцій відсутні,
перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції,
перевіривши вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.365 КПК
України, апеляційний суд вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню
з таких підстав.

Вина
ОСОБА_2 у вчиненні злочину за обставин зазначених у вироку,
підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку,
досліджених у судовому засіданні і належно оцінених судом. Діям засудженого
дана правильна юридична оцінка.

За доводами викладені в апеляції захисника та
засудженого, останній відкрив ліві дверцята автомобіля лише тоді, коли
подивившись у бокове дзеркало переконався у відсутності руху транспортних
засобів у попутному напрямку. Первинний контакт скутера з автомобілем відбувся
в ліву частину заднього бамперу автомобіля, що вказує на порушення Правил
дорожнього руху водієм скутера, а не ОСОБА_2. Такі твердження не ґрунтуються на
матеріалах справи та є супереч.1ивими.

Так, згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної
пригоди, схеми та фототаблиць до нього від 15.09.2006 року зафіксовано
розташування автомобіля „ВАЗ-2121" д.н. НОМЕР_1, наявність ушкоджень на
його лівих передніх дверцятах, стан дорожнього покриття з виявленням ушкоджень
від падіння скутера „Honda". Пошкодження заднього бамперу вказаного автомобіля
не виявлено. При візуальному огляді фототаблиці, де чітко відображено задню
частину автомобіля, видно, що ніяких пошкоджень заднього бамперу не має.
Будь-якими належними доказами доводи засудженого та його захисника про початкове
ударяння скутера в ліву частину заднього бампера автомобіля не підтверджені.

Крім того, з
протоколу огляду від 20.09.2006 року транспортного засобу скутера „Honda", рама №НОМЕР_2, убачається, що
скутер має механічні

пошкодження
сидіння справа, правої ручки гальм на
торцевій частині, відсутність
дзеркал заднього виду.

Згідно висновку судово-технічної експертизи №1909/798 від
22.12.2006 року, гальмівна система, рульове керування, ходова частина скутера „Honda" на момент огляду
знаходяться в технічно працездатному стані. Під час дослідження технічного
стану скутера не встановлено будь-яких характерних ознак раптової відмови або
технічних несправностей вузлів і агрегатів, які б могли стати причиною
виникнення аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди.
Проводячи відповідні практичні дослідження експерт керувався вимогами
п.п.31.4.1, 31.4.2, 31.4.5 Правил дорожнього руху України.

Висновками судової транспортно-трасологічної експертизи №1908/797 від
22.12.2006 року стверджується, що пошкодження дверцят водія автомобіля
„ВАЗ-2121", д.н. НОМЕР_1, могли виникнути внаслідок контакту зі скутером „Honda" його водієм та
пасажиром, при її відкритому положенні. Механічні пошкодження рукоятки гальма
вказаного скутера „Honda" могли виникнути
внаслідок контакту з автомобілем „ВАЗ-2121". Дверцята автомобіля в момент
контакту зі скутером могли бути відчинені під кутом 20-40 градусів, тобто
торець дверцят міг виступати за праву габаритну точку автомобілю на 25-45 см.

Згідно протоколів відтворення обстановки та обставин
події від 06.10.2006 року за участю ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_5 було встановлено
відстань відчинення дверцят авто „ВАЗ-2121" в момент вказаної
дорожньо-транспортної пригоди, в моделюванні ОСОБА_5 це 0,4 м., а в засудженого
це 0,35 м., взаємне розташування транспортних засобів в момент ДТП, видимість
скутера-дублера через зовнішнє і внутрішнє дзеркала заднього виду, та
встановлено, що видимість скутера існує не залежно від розташування його
відносно правого краю проїзної частини дороги.

Відповідно висновку судово-автотехнічної експертизи №1904/796 від
18.12.2006 року безпечний інтервал між скутером „Honda"
та автомобілем „ВАЗ-2121" повинен дорівнювати 0,45 см., що відповідно до
вказаних протоколів відтворень та обставин події визначеній величині не
відповідало, а дії ОСОБА_2, що передували дорожньо-транспортній пригоді,
суперечили вимогам п.15.13 Правил дорожнього руху України, і з технічної точки
зору мають прямий причинний зв'язок із створенням аварійної обстановки та
виникненням ДТП.

Висновки
експертиз по справі є обгрунтованими, твердження засудженого та його захисника
про неправдивість цих висновків є безпідставними та надуманими.

У вироку суд належним чином проаналізувавши,
обгрунтовано

визнав показання
свідка ОСОБА_5 правдивими, а показання засудженого як такі, що дані з метою
уникнення кримінальної відповідальності.

Згідно показань свідка ОСОБА_5 даними в ході судового
засідання, які є послідовними та повністю узгоджуються з іншими доказами по
справі, на час керування ним скутером „Honda" той був технічно
справним. Рухаючись в м.Житомирі по вул.В.Бердичівській до центру міста зі
швидкістю 15-20 км./год. та проїжджаючи мимо автомобілів, які були припарковані
з правого боку дороги, коли передня частина мопеда знаходилась на рівні задньої
частини автомобіля „ВАЗ-2121", дверцята зі сторони водія прочинились і
відразу відбулось зіткнення з правою стороною його скутера. В результаті цього
він та його пасажир ОСОБА_6 впали на дорогу.

У вироку суд саме на підставі показань ОСОБА_2 даними в судовому
засіданні, прийшов до висновку, що він діючи в порушення вимог п.2.3 Правил
дорожнього руху України перед виїздом не забезпечив правильність розміщення та
кріплення вантажу, особисто розмістивши медичні препарати для перевозки у багажному
відділенні авто таким чином, що вантаж обмежив йому оглядовість з місця водія
через внутрішнє дзеркальце заднього виду, що в свою чергу не дозволило йому
вчасно побачити скутер під керуванням ОСОБА_5 Тому доводи апелянтів, про
суперечність висновків суду в цій частині є безпідставними.

Порушень органом досудового слідства вимог ст.ст.219, 221
КПК України, про що вказує в апеляції засуджений та його захисник, не
вбачається. Згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 та його захисник на виконання
вимог ст.ст.218, 219 КПК України ознайомлювалися з матеріалами кримінальної
справи. Зауваження до слідства ними було викладено у відповідному протоколі.
Слідчий з приводу зазначених зауважень виніс постанову, а 15.01.2007 року склав
обвинувальний висновок. Приєднане до справи судом першої інстанції письмове
клопотання захисника ОСОБА_1 було отримане слідчим 16.01.2007 року, тобто вже
після складання обвинувального висновку по справі, у зв'язку з чим не могло
бути приєднане до матеріалів справи, а тому твердження захисника про порушення слідчим
норм кримінально-процесуального законодавства є безпідставним.

Оскільки скарга
захисника ОСОБА_1 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від
27.12.2006 року була подана до суду тоді, коли сама кримінальна справа вже була
надіслана для розгляду в Корольовський районний суд м.Житомира, рішення суду
про приєднання вказаної скарги до матеріалів справи є правильним. Скарги
захисника фактично були вирішені судом при розгляді кримінальної справи.

При
вирішенні питання про відшкодування на користь потерпілої матеріальної та
моральної шкоди суд не дотримався вимог ст.ст.22, 23 ЦК України,
апеляції цивільного відповідача, засудженого та його захисника в цій частині
підлягають частковому задоволенню.

Так, правильно зазначивши у вироку в чому полягає
моральна шкода потерпілої, суд не в повній мірі врахував обставини вчинення
злочину, який є необережним, принципи вимог розумності і справедливості,
призначивши до стягнення занадто високе грошове відшкодування. З урахуванням
обсягу моральної шкоди зазначеної у вироку суду першої інстанції її грошове
відшкодування, на думку апеляційного суду повинно становити 40000 гривень.

Матеріальна шкода спричинена потерпілій підтверджується належними
документами на загальну суму 6289 грн. 41 коп. (чеки на придбання медичних
засобів - 2064 грн. 20 коп., витрати на поховання - 2251 грн. 26 коп., витрати
на поминальний обід - 1392 грн. 15 коп. + 581 грн. 80 коп.). Довідка з ТОВ КАФЕ
№7 на суму 579 грн. 70 коп. до уваги не береться, оскільки містить лише дані
про попереднє замовлення страв для поминального обіду, оплата яких була
проведена згідно фіскального чеку в сумі 1392 грн. 15 коп. Решта сума
матеріальної шкоди документально не підтверджена, в її задоволенні слід
відмовити за безпідставністю.

За наведених обставин вирок суду в частині вирішення цивільного позову
ОСОБА_4 про стягнення з Малинської районної санітарно-епідеміологічної станції
матеріальної та моральної шкоди - підлягає зміні.

Крім того, суд всупереч вимог ч.4 ст.67 КК України
незаконно визнав як обставину, що обтяжує покарання підсудного - тяжкі
наслідки, завдані злочином, оскільки ця обставина є ознакою злочину,
передбаченого ч.2 ст.286 КК України. У зв'язку з цим, в порядку ст.365 КПК
України вказана обтяжуюча обставина підлягає виключенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, апеляційний
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляцію
засудженого ОСОБА_2, його
захисника ОСОБА_1 та цивільного відповідача Малинської районної
санітарно-епідеміологічної станції задовольнити частково. Вирок Корольовського
районного суду М.Житомира від 13.07.2007 року, в частині вирішення цивільного
позову ОСОБА_4 до Малинської районної санітарно-епідеміологічної станції -
змінити.

Зменшити
відшкодування з Малинської районної санітарно-епідеміологічної станції на користь
ОСОБА_4 матеріальної шкоди з 8000 грн. до 6289 (шість тисяч двісті вісімдесят
дев'ять) грн. 41 коп. та моральної шкоди з 70000 грн. до 40000 (сорок тисяч)
грн.

В порядку ст.365 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку як
обставину, що обтяжує покарання підсудного - тяжкі наслідки, завдані злочином.

В решті вирок
залишити без зміни.