Номер провадження: 11-кп/785/156/15
Номер справи місцевого суду: 496/1406/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження №0000348 від 11.03.2014 року за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, з середньо-технічною освітою, працюючого водієм в компанії „Іменгкомпані", одруженого, має малолітню дитину - сина ОСОБА_10 , 2001 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 118 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, строком на 2 (два) роки, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На підставі п."в", ст.1 Закону України „Про амністію у 2014 році" ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за умисне вбивство при перевищенні заходів, необхідних для затримання злочинця. Згідно вироку, вказане кримінальне правопорушення обвинувачений скоїв за наступних обставин.

17 травня 2012 року близько 08-00 годин більш точний час судом не встановлено, ОСОБА_11 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_1 , відкрито заволодів мобільним телефоном марки „Самсунг" червоного кольору, що належить ОСОБА_12 , після чого з місця злочину втік рухаючись по вул. Степовій в напрямку с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області.

В той же день близько 08-50 годин ОСОБА_7 , який перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_12 , дізнавшись, що відносно останньої скоєний злочин, вирішив затримати ОСОБА_11 .

Керуючи автомобілем марки „Мерседес Віто" державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по ґрунтовій польовій дорозі в с. Жовтень Біляївського району Одеської області, наздоганяв ОСОБА_11 з метою його затримання.

На відстані 72 м. від будинку АДРЕСА_2 , перевищуючи заходи необхідні для затримання злочинця, ОСОБА_7 умисно вчинив на ОСОБА_11 наїзд вищезазначеним автомобілем.

В наслідок зазначених дій ОСОБА_11 , згідно з актом СМО №158 від 18.05.2012 р., були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забиті рани і садна голови, синці голови, крововиливу в м`які тканини голови, крововиливу в шлуночки мозку; закритої травми грудної клітки і живота: синці, опіки, садна тулуба, переломи правих ребер: 1,2-го по околопозвоночній лінії; 3-4-го по середньоключичной лінії, з 2-го по 7-е ребро по лінії лопатки, лівих ребер 1-го по передньо-пахвовій і околопозвоночній лінії, крововиливу в м`які тканини меж реберя в проекції переломів. Крововиливу під вісцелярну плевру і тканину легені, крововилив під епікард і в хвостовий відділ підшлункової залози; травма кінцівок: садна тильної поверхні обох кистей і променезап`ясткових суглобів, зовнішньої поверхні правого тазостегнового суглоба, правого стегна, правого колінного суглоба, правої гомілки, від яких останній помер на місці події.

Не погодившись з прийнятим рішенням, потерпіла ОСОБА_9 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, оскільки вважає, що у діях ОСОБА_7 є склад злочину, передбачений ч.1 ст.115 КК України, а не ст. 118 КК України.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, потерпіла стверджує, що :

- дії ОСОБА_7 були направлені на навмисне вбивство, так як він їдучи по автодорозі, побачивши її сина, з`їхав автомобілем за межі проїжджої частини, проїхав по полю близько 20 м., де наздогнав її сина, а потім без зупинки автомобіля вбив його. Після цього, зазначає в апеляційній скарзі потерпіла, ОСОБА_7 вийшов з автомобіля, побачив, що син лежить під автомобілем, не допоміг йому вибратись, не надав йому медичної допомоги, не повідомив про скоєне, залишив її сина помирати під автомобілем. Потерпіла стверджує, що її син був ще живий та просив допомогти, але замість того, щоб побігти до сусідів та викликати швидку допомогу, ОСОБА_7 пішов зі своєю співмешканкою, зібрав речі та зник разом з нею, залишивши її сина помирати під машиною;

- під час судового засідання ОСОБА_7 добровільно пояснив та визнав, що він припускав можливість наїзду на її сина;

- ОСОБА_7 добре знав потерпілого, а тому затримувати таким чином, як він це зробив, не було підстав;

- судом не досліджено той факт, що на домкраті, згідно експертизи, немає відбитків пальців, що на думку апелянта свідчить про те, що ОСОБА_7 не намагався допомогти її сину - Сенчаку, а просто втік з місця пригоди;

- судом не вірно досліджено те, що ОСОБА_13 біля великої купи гілок відскочив в бік та впав під колеса, посилаючись при цьому на результати експертизи № 240 від 20.07.2012р., згідно якої в момент первинного контакту з автомобілем ОСОБА_13 знаходився у вертикальному положенні;

- показання свідка ОСОБА_14 , що вона бачила у руках чоловіка, який біг з двору ніж, є неспроможними та судом не дослідженими, оскільки, на думку апелянта, жінка похилого віку на великій відстані не могла розгледіти ніж у людини, яка біжить;

- у судовому засіданні дуже конкретно розглядався факт сварки сім`ї/

Крім того, ОСОБА_9 звертає увагу в апеляційній скарзі на те, що її цивільний позов було спочатку повернуто, а після того як вона попросила дозволу у суду подати новий, то їй було відмовлено, хоча було тільки перше засідання.

Заслухавши доповідача, потерпілу яка підтримала доводи апеляційної скарги, обвинуваченого заперечувавшого проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, вважавшого, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали справи та доводи вкладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вирок не підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, крім визнання ним своєї провини, у повному обсязі підтверджується показаннями потерпілої та свідків, а також матеріалами кримінального провадження, які були добуті в період досудового розслідування та досліджені у судовому засіданні.

Доводи в апеляційній скарзі потерпілої про те що дії ОСОБА_7 були направлені на навмисне вбивство, так як він їдучи по автодорозі, побачивши її сина, з`їхав автомобілем за межі проїжджої частини, проїхав по полю близько 20 м., де наздогнав її сина, а потім без зупинки автомобіля вбив його, не є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.115 КК України, оскільки в судовому засіданні було встановлено факт того, що затримуючи ОСОБА_11 обвинувачений перевищивши необхідні заходи, скоїв умисне вбивство потерпілого. За вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_7 й було обґрунтовано засуджено.

Крім того, ОСОБА_7 органами досудового розслідування не обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

При цьому відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд по вказаному кримінальному провадженню обґрунтовано проводився лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, оскільки під час судового розгляду прокурор обвинувачення не змінював. В свою чергу суд, відповідно до діючого законодавства, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише у частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження.

Що стосується доводів потерпілої про те, що ОСОБА_7 побачивши ОСОБА_11 лежачого під автомобілем, не допоміг йому вибратись, не надав медичної допомоги, не побіг до сусідів, не викликав швидку допомогу, залишив її сина помирати під автомобілем, а сам, не повідомивши про скоєне, з співмешканкою зник з місця події, то, за вказані вище потерпілою дії, органами досудового розслідування ОСОБА_7 не обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.135 КК України.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 не намагався допомогти її сину - Сенчаку, є безпідставними, оскільки на фото таблицях долучених до протоколу огляду місця події зафіксовано наявність домкрата під правою стороною автомашини (т.1 а.с.18).

Посилання в апеляційній потерпілої на те, що під час судового розгляду ОСОБА_7 добровільно поясняв та визнавав, що він припускав можливість наїзду на її сина, ОСОБА_7 не заперечуються і не є підставою для скасування вироку, як і посилання на те, що ОСОБА_7 добре знав потерпілого, а тому затримувати таким чином, як він це зробив, не було підстав, оскільки судом першої інстанції ОСОБА_7 було визнано винним у перевищенні заходів необхідних для затримання злочинця, а саме в умисному вчиненні наїзду автомобілем на ОСОБА_11 .

Доводи потерпілої про те, що судом не вірно досліджено те, що Сенчак біля великої купи гілок відскочив в бік та впав під колеса, також є безпідставними, оскільки про вказане давав показання обвинувачений.

Судом же було встановлено, що пошкодження у ОСОБА_11 могли відбутися в умовах ДТП, а саме від дії частин автомобіля при наїзді на пішохода, і дорожнього покриття, та що у момент первинного контактування з автомобілем ОСОБА_11 перебував у вертикальному або близькому до нього положенні, і знаходився при цьому в зоні передньої частини автомобіля.

Також суд встановив, що після первинного удару зовнішніми частинами автомобіля стався закид тіла потерпілого на капот і переднє вітрове скло автомобіля, з подальшим викиданням тіла на дорожнє покриття і здавленням тіла між частинами автомобіля і дорожнім покриттям, що повністю відповідає результатам комплексної автотехнічної, трасологічної, судово-медичної експертизи № 240 від 20.07.2012 р. згідно якої в момент первинного контакту з автомобілем ОСОБА_13 знаходився у вертикальному положенні (т.1 а.с.120-129)

Посилання в апеляційній скарзі на те, що показання свідка ОСОБА_14 нібито вона бачила в руках у чоловіка, який біг з двору, ніж, є неспроможними та судом не дослідженими, оскільки жінка похилого віку на великій відстані не могла розгледіти ніж у людини яка біжить, спростовуються протоколом огляду місця події яким зафіксовано наявність при ОСОБА_9 кухонного ножа (т.1 а.с.18-24).

Що стосується дуже конкретного розгляду у судовому засіданні факту сварки сім`ї, на що вказує в апеляційній скарзі потерпіла, то розглядаючи кримінальне провадження, з ціллю всебічного, повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, суд обґрунтовано встановлював взаємовідносини між ОСОБА_11 та ОСОБА_15 оскільки це, крім інших обставин, мало важливе значення для прийняття правильного рішення по справі.

Відносно посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_9 що до її цивільного позову, то, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла подала цивільний позов про відшкодування їй матеріального збитку та моральної шкоди, на загальну суму 100 000 гривень, під час попереднього слідства, та постановою слідчого була визнана потерпілою по справі 17.07. 2012 року (т.1 а.с.109-110).

Під час розгляду справи в суді, 14.09.2012 року, ОСОБА_9 подала доповнення до цивільного позову, в яких просила стягнути з обвинуваченого на її користь: матеріальні та моральні збитки на загальну суму 181 080 грн. (матеріальні збитки у розмірі 31 080 грн. та моральну шкоду у сумі 150 000 грн.), мінімальну заробітну плату щомісячно до досягнення вісімнадцяти років, а у разі подальшого навчання до закінчення навчання, за шкоду завдану малолітній ОСОБА_16 внаслідок смерті її батька ОСОБА_11 , та мінімальну заробітну плату щомісячно, як бабусі, яка здійснює догляд за дитиною ОСОБА_16 померлого ОСОБА_11 до досягнення дитиною чотирнадцяти років, а також витрати за правову допомогу адвоката у розмірі 4 000 грн. (т.2 а.с.23-25, 32-34).

Згідно розписки від 17.10.2012 р., ОСОБА_7 передав а ОСОБА_9 отримала 8 000 грн. в якості матеріальних та моральних збитків (т.2 а.с.57);

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 28.11.2012 р. цивільний позов ОСОБА_9 було задоволено частково. З ОСОБА_7 було стягнуто на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у сумі 32 000 грн. (т.2 а.с.66-71).

За касаційною скаргою прокурора вказаний вирок ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.02.20143 року вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.11.2012 р. відносно ОСОБА_7 було скасовано, а кримінальну справу направлено на додаткове розслідування прокурору Біляївської міжрайонної прокуратури Одеської області.

У подальшому в матеріалах справи відсутні будь які відомості про те, ОСОБА_9 додатково подавала до суду цивільний позов, та про те, що цивільний позов їй повертався, а після того як вона попросила дозволу у суду подати новий, то їй було відмовлено.

Вказане вище не перешкоджає потерпілій ОСОБА_9 звернутися до суду з цивільним позовом, для розгляду його по суті в порядку цивільно-процесуального законодавства.

Виходячи з вищевикладених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ст. 118 КК України, так як він скоїв умисне вбивство при перевищенні заходів, необхідних для затримання злочинця.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з огляду на що суд визнав, що його виправлення і перевиховання можливе без відбування покарання, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Суд також обґрунтовано звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п. в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році, оскільки на його утриманні знаходиться малолітня дитина - син ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно якого він не позбавлений батьківських прав.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 та зміни вироку не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_18 залишити без задоволення, а вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2014 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 118 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, строком на 2 (два) роки, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, та на підставі п."в", ст.1 Закону України „Про амністію у 2014 році" звільнено від відбування призначеного покарання без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців.

Судді апеляційного суду

Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4