УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_12,
суддів ОСОБА_13 і ОСОБА_14,
за участю прокурора захисника засудженого ОСОБА_15, ОСОБА_5, ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 25 червня 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 1 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 січня 2015 року щодо засуджених ОСОБА_6 та

ОСОБА_7

Зазначеним вироком засуджено

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого вироком Козелецького районного суду за ч. 2 ст. 182, ч. 3 ст. 185, ст. 304 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільненого 3 березня 2008 року умовно-достроково на строк 5 місяців і 1 день,

за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років;

за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, раніше судимого 06.09.2004 року за ч. 2 ст. 307 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Постановою Золотоніського міськрайонного суду від 18.01.2006 року скасовано вказаний вирок в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та направлено його для відбуття покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. Постановою Ізяславського районного суду від 19.03.2010 року звільнено умовно-достроково на 10 місяців,

за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 30 січня 2012 року близько 21 години, будучи в стані алкогольного сп'яніння, маючи умисел на заволодіння чужим майном у будинку по АДРЕСА_1, повторно таємно заволодів майном ОСОБА_8, спричинивши потерпілому шкоду на суму 248,65 гривень.

Окрім того, ОСОБА_6 23 лютого 2012 року в період часу між 17 та 20 годинами, за попередньою змовою із ОСОБА_7, будучи в стані алкогольного сп'яніння, у кімнаті приватного домоволодіння АДРЕСА_2, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із ОСОБА_9, під час сварки з останнім, умисно з метою вбивства, заподіяли потерпілому численні удари руками та ногами в різні частини тіла. Після чого, ОСОБА_6 завдав потерпілому декілька ударів ножем у живіт, від яких потерпілий впав на землю. В цей час ОСОБА_7 взявши зі столу ніж, завдав іще декілька ударів по ногам потерпілого в ділянку стегна. Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень настала смерть потерпілого ОСОБА_9

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 20 січня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційних скаргах:

- прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особам засуджених внаслідок м'якості та направлення справи на новий апеляційний розгляд. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року. Також вважає, що апеляційний суд безпідставно, без належного мотивування та обґрунтування залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора в частині м'якості призначеного засудженим покарання;

- захисник ОСОБА_5, що діє в інтересах засудженого

ОСОБА_6, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону, а справу направити на новий судовий розгляд. Зазначає, що у ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 не було, наносив удари останньому лише руками та ногами, в результаті чого заподіяв потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, які підпадають під ознаки ст. 122 КК України, а ножові поранення потерпілому були завдані ОСОБА_7 Стверджує, що показання його підзахисного на досудовому слідстві були дані під тиском слідчих органів. Посилається на те, що суд необґрунтовано поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_11, який в судовому засіданні не допитувався;

- засуджений ОСОБА_6 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону, а справу направити на новий судовий розгляд. Зазначає що умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 він не мав, ножові поранення останньому не завдавав. Його дії кваліфіковано не правильно, оскільки досудове розслідування та судове слідство проведені однобічно й неповно, з порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а тому висновки суду про доведеність його вини за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінальної справи.

Заслухавши доповідача, думку засудженого та його захисника на підтримання своїх касаційних скарг та про відсутність підстав для задоволення скарги прокурора, пояснення прокурора на підтримання скарги прокурора та про відсутність підстав для задоволення скарг засудженого та його захисника, перевіривши матеріали справи, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні ним злочинів, передбачених п. 12 ч. 2 ст. 115,

ч. 2 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені перевіреними у ній та викладеними у вироку доказами.

Хоча засуджений ОСОБА_6 у судовому засіданні своєї винуватості у вчиненні умисного вбивства за попередньою змовою із ОСОБА_7 не визнав, але його винуватість підтверджується його ж показаннями даними на досудовому слідстві в якості підозрюваного та обвинуваченого (т.1 а.с. 64, 65, 133-134).

У ході відтворення обстановки та обставин події, обвинувачений ОСОБА_6 повністю підтвердив дані ним показання, детально вказавши на місці про обставини вчинення злочину разом із ОСОБА_7 ( т. 1 а.с. 101-104).

Зазначені показання ОСОБА_6 дані добровільно в присутності захисника щодо обставин вбивства потерпілого ОСОБА_9, які були чіткими, логічними, послідовними, узгодженими між собою та з іншими доказами у справі.

Окрім того, винуватість засуджених підтверджується показаннями свідка - очевидця ОСОБА_11, який підтвердив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завдавали удари ножем потерпілому.

Також у ході відтворення обстановки та обставин події, свідок ОСОБА_11 повністю підтвердив дані ним показання, детально показавши на місці механізм нанесення засудженими ударів потерпілому.

Проаналізувавши всі досліджені по справі докази в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилаються засуджений ОСОБА_6 та його захисник у касаційних скаргах, та давши належну оцінку всім їх доводам, суд обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Із урахуванням ступеню тяжкості вчинених засудженими злочинів, даних про їх особи, належним чином умотивувавши своє рішення у цій частині, суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 року та ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, - 14 років позбавлення волі. Це покарання є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Апеляційним судом при перевірці даної кримінальної справи в апеляційному порядку правильно прийнято рішення. Суд надав відповіді на всі доводи апеляцій, в тому числі про застосування щодо засуджених недозволених методів слідства. Свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, суд належним чином умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд апеляційної інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив.

Ураховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційних скарг прокурора, засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального чи кримінального законів, які б тягнули скасування чи зміну постановлених щодо засуджених судових рішень, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 394-396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 1 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 20 січня 2015 року щодо засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14