Справа № 460/69/15-к
Провадження №1кп-460/113/15
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові
кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 від 01.10.2014 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, солдата військової служби за мобілізацією військової частини польова пошта НОМЕР_1 (колишня військова частина НОМЕР_2 ), маючого судимість по вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.10.2014 року за ст.185 ч.1 КК України у виді штрфу в розмірі 1080 гривень, який сплачено,-
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.3 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
обвинувачений ОСОБА_4 19.05.2014 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби за мобілізацією та став проходити дану службу на посаді номера обслуги 1 гранатометного відділення протитанкового взводу 2 механізованого батальойону у військовій частині НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 , яку з 03.03.2014 року переведено у вищу ступінь бойової готовності, а з 10.06.2014 року військову частину НОМЕР_2 відповідно до плану відмобілізування переведено на умовне найменування «військова частина-польова пошта НОМЕР_1 ». Під час проходження військової служби обвинуваченому ОСОБА_4 у перебаченому порядку було надано відпустку терміном на дев`ять днів з 12.08.2014 року по 21.08.2014 року. Після закінчення відпустки обвинувачений ОСОБА_4 21.08.2014 року без поважних причин не прибув до місця проходження військової служби у військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , а знаходився за місцем проживання до призову на військову службу в АДРЕСА_4 , проводячи час на власний розсуд. В подальшому, 14.10.2014 року в денний час обвинувачений ОСОБА_4 з`явився в розташування військової частини, де письмово повідомив, що під час перебування у відпустці 16.08.2014 року вчинив крадіжку в стані алкогольного сп`яніння і по даному факту проводиться досудове слідство, після чого самовільно залишив розташування військової частини та повернувся до свого місця проживання, не приступивши до виконання обов`язків військової служби. Однак в денний час 16 грудня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 самостійно добровільно прибув до військової прокуратури Львівського гарнізону, після чого повернувся в розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , де про своє прибуття повідомив командування та приступив до виконання своїх службових обов`язків несення військової служби. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби за мобілізацією за період з 21.08.2014 року по 13.10.2014 року після відпустки не з`явився на службу без поважних причин тривалістю понад місяць, а також в період з 14.10.2014 року
2
по 16.12.2014 року самовільно залишив без дозволу командира місце служби та військову частину без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.3 КК України.
Під час досудового розслідування між сторонами кримінального провадження прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 12.01.2015 року було досягнуто та підписано угоду про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, за змістом якої підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні та зобов`язується беззастережно визнавати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, також сторони дійшли згоди щодо призначення покарання обвинуваченому за ст.407 ч.3 України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 06 /шість/ місяців службового обмеження з проведенням відрахування із суми грошового забезпечення в дохід держави 20 відсотків.
Судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст.468-470, 472 КПК України, відповідає закону України про кримінальну відповідальність за ст.407 ч.3 КК України, з врахуванням ст.69 ч.1 КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання у виді службового обмеження, шляхом переходу до більш м`якого виду основного покарання при наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч.6 ст.474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано в обвинуваченого та встановлено, що він зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Крім цього, обвинуваченому роз`яснено зміст ч.ч.4, 6, 7 ст.474 КПК України, який йому зрозумілий та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості є його відмова від здійснення прав, передбачених ч.4 ст.474 КПК України, а саме відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, права допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Також ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 КПК України, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4, 6, 7 ст.474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі.
Після таких роз`яснень обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив проти затвердження угоди. Прокурор також просить затвердити угоду про визнання винуватості.
Таким чином, за наслідками розгляду угоди про винуватість під час підготовчого судового засідання, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, та призначення узгодженої сторонами міри покарання у виді службового обмеження.
Керуючись ст.ст.368, 370, 374, 475 КПК України, суд,-
3
У Х В А Л И В:
затвердити угоду від 12.01.2015 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України.
ОСОБА_4 визнати виннуватим в скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, та обрати покарання за ст.407 ч.3 КК України, застосуваши ч.1 ст.69 КК України, у виді службового обмеження на строк 06/шість/ місяців, з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків грошового забезпечення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СУДДЯ: