УХВАЛА

Іменем України

2007 року
березня 01 дня колегія суддів судової палати в кримінальних справах
Апеляційного суду Сумської області в складі :

головуючого - Лугового М.Г.

суддів - Рунова
В.Ю., Крамаренка В.І.

з участю
прокурора - Матвієнка Є.Г.

засудженої -
ОСОБА_1

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальну справу за апеляцією
засудженої ОСОБА_1 на вирок Шосткінського міськрайонного суду Сумської області
від 26 грудня 2006 р., за яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканка м. Шостка Сумської
області, раніше судима : 1) 01.02.2005
р. Шосткинськи міськрайонним судом Сумської області за ст.125 ч.1
КК України до виправних робіт на
строк 6 місяців з відрахуванням 10 % заробітку на користь
держави

засуджена за
ст.125 ч.2 КК України до виправних робіт за місцем роботи на строк один рік з
відрахуванням в доход держави 10 % заробітку щомісячно.

На
підставі ст.71 ч.1 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання
частково приєднано покарання за вироком Шосткінського міськрайонного суду
Сумської області від 01.02.2005 р.
у вигляді двох місяців виправних робіт і остаточно призначено до відбуття
один рік два місяці виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в доход
держави 10 % заробітку щомісячно, -

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканка м. Шостка Сумської області, раніше не судима

засуджена за ст. 125 ч. 1 КК
України до штрафу у сумі 850 грн.

Постановлено стягнути :

·
із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду - 39,66
грн. і моральну шкоду -300 грн.;

·
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду - 141,75
грн. і моральну шкоду -100 грн.

По даній
кримінальній справі 26 грудня 2006 р. Шосткинським міськрайонним судом Сумської
області також постановлений окремий вирок відносно ОСОБА_3, за яким його
виправдано за ч.1 ст.126 КК України за недоведеністю участі у вчиненні злочину.

За вироком
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 визнані винними та засуджені за те, що 15.05.2005 р. близько
11-00 години на городі будинку АДРЕСА_1 на грунті особистих неприязнених
відносин умисно спричинили одна одній тілесні ушкодження.

В поданій
апеляції засуджена ОСОБА_1 вважає вирок суду незаконним, а призначене
засудженій ОСОБА_2 покарання занадто м'яким, оскільки ОСОБА_2 на протязі
тривалого часу перешкоджає їй у користуванні будинком, ображає її і наносить
побої, раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, злочин вчинила
під час відбування покарання. Суд повинен був

Справа № 11 - 150 / 2007
р Головуючий
в 1 -й інстанції - Стародубцева
Л .О.

Категорія ст. 125 ч.2 КК
України Доповідач
- Рунов В.Ю.

стягнути із
ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у більшому розмірі ніж 300 гри. Крім того,
не згодна з вироком суду і в частині її засудження за ч.1 ст.125 КК, оскільки
вона ОСОБА_2 не била. Просить постановити свій вирок, яким змінити вирок
місцевого суду і призначити ОСОБА_2 більш сувору міру покарання, стягнувши з
останньої на її користь моральну шкоду в сумі 3000 гри., а її за ч.1 ст.125 КК
виправдати або застосувати до неї амністію і звільнити від призначеного
покарання.

Від засудженої ОСОБА_2 і виправданого
ОСОБА_3 апеляції не надходили.

Вислухавши
доповідь судді, пояснення засудженої ОСОБА_1, яка підтримала свою апеляцію і просила змінити вирок
суду, думку прокурора Матвієнка Є.Г. про залишення вироку без зміни,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи поданої апеляції, колегія
суддів вважає, що вказана апеляція ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно
до вимог п.п.2, 3 ч.1 ст.367 КПК України, підставами для скасування судових
рішень при розгляді справи в апеляційному суді є істотне порушення
кримінально-процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених
у вироку, фактичним обставинам справи.

Відповідно
до ч.1 ст.370 КПК України, істотним порушенням вимог кримінально-процесуального
закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли
перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний,
обгрунтований і справедливий вирок.

Відповідно
до вимог п.3 ч.1 ст.369 КПК України, вирок вважається таким, що не відповідає
фактичним обставинам справи, коли при наявності суперечливих доказів, які мають
істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначено, чому суд взяв до
уваги одні докази і відкинув інші.

Як
вбачається з матеріалів кримінальної справи 06.07.2005 р. до Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області зі скаргою звернулася ОСОБА_1 (а.с.1-3),
яка просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст.126
КК України (відносно подій, що сталися 12.06.2004 р.) і ОСОБА_2 за ч.2 ст.125
КК України (відносно подій, що сталися 15.05.2005 p.), a 03.11.2005
р. до суду із зустрічною скаргою звернулась ОСОБА_2 (а.с.37-38), яка просила
притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.125 КК України
(відносно подій, що сталися 15.05.2005 p.).

03.11.2005
p. постановою
судді місцевого суду була порушена кримінальна справа відносно ОСОБА_3 за ч.1
ст.126 КК України, відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст.125 КК України і відносно ОСОБА_1
за ч.2 ст.125 КК України, яка цією ж постановою судді і була призначена до судового
розгляду (а.с.45).

При
цьому, поза увагою судді залишились не скасовані постанови органу дізнання про
відмову в порушенні кримінальних справ від 14.06.2004 р. (а.с.4) та від
21.05.2005 р. (а.с.6-7) щодо подій вказаних у скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і
відповідно у судовому рішенні про порушення справи.

Відповідно
до вимог п.11 ч.1 ст.6 КПК України, кримінальну справу не може бути порушено, а
порушена справа підлягає закриттю, якщо про відмову в порушенні справи по тому
ж факту є не скасована постанова органу дізнання.

Таким
чином, при попередньому розгляді суддя повинен був спочатку вирішити питання
щодо не скасованих постанов органу дізнання про відмову в порушенні
кримінальних справ за тими ж фактами, про які йшлася мова у скаргах приватного
обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а вже потім приймати рішення щодо порушення
кримінальної справи відносно ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та призначення її до
судового розгляду.

Вказане
порушення вимог кримінально-процесуального закону, на думку колегії судців,
перешкоджало місцевому суду постановити законний, обґрунтований і справедливий
вирок.

Як вбачається з
матеріалів кримінальної справи засуджена ОСОБА_1 свою вину в умисному нанесенні
засудженій ОСОБА_2 тілесних ушкоджень не визнала і в судовому

засіданні
доводила обставини, які суттєво за своїм змістом відрізнялися від тих обставин,
на які в свою чергу посилалася ОСОБА_2 і які остання доказувала в суді. При
цьому, ОСОБА_1 на свою користь наводила одні докази, а ОСОБА_2 зовсім інші.

Відповідно до
вимог п.1 ст.64 КПК України, при розгляді кримінальної справи в суді підлягає
доказуванню, крім іншого, подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини
вчинення злочину).

Згідно
ч. 1 ст.334 КК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна
містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням
місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів
злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь
тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких грунтується висновок суду щодо
кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

Таким
чином, міськрайонний суд у своєму вироку повинен був проаналізувати фактичні
дані, що містились у показаннях свідків, потерпілих, підсудних, висновках
експертиз та в інших джерелах доказів, які стверджували чи спростовували
обвинувачення, а також навести оцінку досліджених ним доказів на обґрунтування
того, чому одні з них приймаються судом і покладаються в основу висновків суду
(вироку), а інші відкидаються ним. Натомість суд у мотивувальній частині вироку
обмежився лише переліком зібраних під час судового слідства доказів.

При цьому, суд 1
-ї інстанції у своєму вироку виклав нечітке і неконкретне формулювання
обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
з якого не зрозуміло, які ж обставини визначають ступінь винуватості кожної
з них, їх роль у вчиненні злочину, спосіб скоєння кожною з них протиправних дій
у відношенні іншої і кількість нанесених при цьому ударів. Також у вироку не
було наведено мотивів (у вигляді точних і конкретних суджень), чому суд прийняв
або відкинув ті чи інші докази на користь кожної із засуджених.

Згідно положень
глави 28 розділу III (ст.ст.321-346) КПК України, яка регламентує всі питання
пов'язані із постановлениям
вироку, суд у нарадчій кімнаті по одній кримінальній справі може
постановити одночасно тільки один вирок (чи обвинувальний, чи виправдувальний).
Постановления одночасно
двох вироків діючим кримінально-процесуальним законодавством не передбачено і
суперечить завданням кримінального судочинства.

Разом з тим,
місцевий суд після розгляду вказаної вище кримінальної справи постановив
одночасно два вироки - один обвинувальний відносно ОСОБА_1 і ОСОБА_2, другий
-виправдувальний відносно ОСОБА_3, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального
закону.

На
підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати як
обвинувальний вирок суду відносно засуджених ОСОБА_1 і ОСОБА_2, так і
виправдувальний відносно ОСОБА_2 як такі, що є явно незаконними, задовольнивши
тим самим частково апеляцію засудженої ОСОБА_1

Що
стосується доводів ОСОБА_1 про те, що вона умисно тілесних ушкоджень ОСОБА_2 не
наносила і злочин не вчиняла, то вони підлягають перевірці при новому розгляді
даної кримінальної справи в суді першої інстанції.

Керуючись
ст.ст.362, 365, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
засудженої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок
Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня 2006 р.
відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської
області від 26 грудня 2006 р. відносно

3

ОСОБА_3
скасувати у зв'язку з істотним порушенням вимог кримінально - поцесуального
закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а справу
повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суддів зі
стадії попереднього розгляду (зі стадії порушення кримінальної справи та
призначення її до розгляду).