Ухвала

іменем україни

20 січня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6.,

суддів: ОСОБА_7., ОСОБА_8,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_9,

за участю прокурора ОСОБА_10.,

потерпілого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3,

засудженого ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження за № 0000520 касаційні скарги засудженого та захисника на вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Указаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Бурштина Галицького району Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1, громадянина України, неодноразово судимого, востаннє - за вироком від 18 квітня 2011 року за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді обмеження волі на строк два роки шість місяців без конфіскації майна; звільненого з місць позбавлення волі 31 липня 2012 року у зв'язку з заміною невідбутої частини покарання більш м'яким у виді громадських робіт на строк 240 год.; знятого з обліку 07 листопада 2012 року по відбуттю покарання,

засуджено: за пунктами 2, 6 ч. 2 ст. 115 КК - до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч. 4 ст. 187 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк п'ятнадцять років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_4 остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15 000 грн, моральної - 235 000 грн.

За вироком ОСОБА_4, який раніше вчиняв розбій, визнано винуватим у нападі на малолітнього ОСОБА_5 з метою заволодіння його майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя і здоров'я потерпілого, та із заподіянням останньому тяжких тілесних ушкоджень, а також в умисному вбивстві малолітньої дитини (ОСОБА_5.) з корисливих мотивів за таких обставин.

ОСОБА_4, перебуваючи у нетверезому стані, 29 червня 2013 року близько 14.00 год. з метою вчинення розбою для заволодіння металобрухтом, належним малолітньому ОСОБА_5, заманив останнього у безлюдне місце біля ставка по вул. Галицькій у смт Більшівцях Галицького району Івано-Франківської області, де напав на потерпілого, відтягнув від велосипеда та завдав кількох ударів рукою у голову та тулуб, ребром долоні у шию, а коли ОСОБА_5 впав на землю, то засуджений задушив його.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_5 засуджений заволодів його металобрухтом вагою 6,2 кг, який продав за 50 грн.

У касаційних скаргах захисник та засуджений, не оспорюючи винуватості останнього і правильності кваліфікації його дій, просять змінити судові рішення та пом'якшити призначене ОСОБА_4 покарання шляхом визначення його у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції ч. 2 ст. 115 КК, посилаючись при цьому на позитивні дані про особу засудженого, матеріальне та сімейне становище, які, на їх думку, пом'якшують покарання і належно не враховані судами нижчих ланок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника і засудженого на підтримання касаційних скарг, думку прокурора і потерпілого, які заперечували проти їх задоволення, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Події кримінальних правопорушень у виді злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_4 в їх вчиненні, кримінально-правова оцінка діянь за пунктами 2, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегією суддів не перевірялись, оскільки законність та обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалися.

Доводи засудженого та захисника про суворість призначеного покарання і можливість його пом'якшення з призначенням у виді позбавлення волі на певний строк (замість довічного позбавлення волі), на думку колегії суддів, є безпідставними, тому що покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, вчиненому й особі засудженого.

Суд першої інстанції врахував усі обставини та дані про особу засудженого, які мають значення для визначення покарання, та призначив покарання згідно з санкцією ч. 2 ст. 115 КК.

При цьому цей суд правильно врахував ступінь тяжкості злочинів (особливо тяжкі), й те, що ОСОБА_4 вчинив розбій щодо малолітнього і обидва злочини у стані алкогольного сп'яніння, рецидив злочину, що значно обтяжує його покарання. У зв'язку з цим суд дійшов правильного висновку про те, що засуджений становить особливу небезпеку для суспільства і заслуговує покарання у виді довічного позбавлення волі, що у вироку належно обґрунтовано.

Усі ці доводи засудженого та захисника, аналогічні зазначеним у касаційній скарзі, за їх апеляційними скаргами ретельно перевірив апеляційний суд і для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 КПК.

Тому слід визнати, що призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим, необхідним і достатнім.

Таким чином, підстави для пом'якшення покарання відсутні.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2014 року щодо ОСОБА_4 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8