Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Шилової
Т.С.,

суддів: Романець
Л.А., Широян Т.А.,

за участю прокурора Міщенко
Т.М.,

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 30 вересня 2014 року кримінальну
справу за касаційною скаргою законного
представника неповнолітнього
засудженого ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на вирок
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 13 травня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Тернопільської області від 21 серпня 2013
року.

Зазначеним вироком, залишеним без
зміни апеляційним судом,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
такого, що не має судимості,

засуджено:

На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим, визначено остаточне
покарання у виді позбавлення волі на
строк 2 роки.

На підставі ст. 104 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком
тривалістю 1 рік та покладено на нього
обов'язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ст.
76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди на
користь потерпілої ОСОБА_3 - 640 грн.

Згідно з вироком суду ОСОБА_1 визнано
винним та засуджено за те, що він 09
грудня 2011 року та 13 грудня 2011 року
приблизно о 14:30 годині знаходячись в
приміщенні гуртожитку ДПТНЗ «ТВПУ
ресторанного бізнесу та торгівлі»,
розташованого по пр-ту С.Бандери, 28 в м.
Тернополі, з побутової кімнати таємно
повторно викрав мобільні телефони
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 спричинивши
матеріальну шкоду на суму 819,60 грн та
645,61 грн.

У касаційній скарзі законний
представник неповнолітнього
засудженого, посилаючись на істотне
порушення вимог
кримінально-процесуального закону,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, неповноту
й неправильність досудового та
судового слідства, просить скасувати
судові рішення, постановлені щодо
ОСОБА_1 та направити справу на новий
судовий розгляд. Законний представник
зазначає, що злочини, за які засуджено
ОСОБА_1 він не вчиняв, а обвинувачення
ґрунтується на припущеннях та доказах,
отриманих незаконним шляхом. Крім того,
законний представник посилається на
порушення права засудженого на захист
та стверджує, що засуджений оговорив
себе. Вважає, що апеляційний суд не
звернув увагу на вказані порушення, а
також не розглянув усіх доводів
апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який просив судові рішення
залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга законного представника
неповнолітнього засудженого не
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ч. 3 ст. 398 КПК 1960 року при
вирішенні питань про наявність підстав
для зміни або скасування судового
рішення суд касаційної інстанції має
керуватися статтями 370-372 КПК. За
змістом зазначеної норми закону
підставами для зміни або скасування
судових рішень у касаційному порядку є
лише істотні порушення вимог
кримінально-процесуального закону,
неправильне застосування
кримінального та невідповідність
призначеного покарання ступеню
тяжкості злочину й особі засудженого.

У касаційній скарзі законний
представник, у тому числі, скаржиться
на неповноту досудового та судового
слідства, а також на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, перевірку яких до повноважень
касаційного суду законом не віднесено.

Як убачається з матеріалів справи,
висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у
вчиненні таємного викрадення чужого
майна вчиненого повторно за обставин,
установлених судом, відповідають
фактичним обставинам справи,
ґрунтуються на доказах, ретельно
досліджених у судовому засіданні та
належно оцінених судом. Зокрема, суд
обґрунтував свої висновки
показаннями: потерпілих ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, свідка ОСОБА_5, який вказав на
ОСОБА_1, як на особу, що продавала йому
мобільні телефони потерпілих; даними
протоколу пред'явлення особи до
впізнання за участю свідка ОСОБА_5,
протоколу добровільної видачі
свідком ОСОБА_6 телефону потерпілого
та її показаннями про відшкодування
ОСОБА_2 вартості придбаного нею
телефону, речовими доказами у справі,
показаннями в ході досудового
слідства ОСОБА_1 при допиті його як
підозрюваного у присутності
захисника про викрадання ним
мобільних телефонів, тощо.

Вирок суду відповідає вимогам статей
333-335 КПК 1960 року і в ньому наведені
докази, на яких ґрунтується висновок
суду щодо винності ОСОБА_1 у
скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185,
ч. 2 ст. 185 КК, із зазначенням мотивів, з
яких суд відкинув показання
засудженого про його невинуватість.

Матеріалами справи спростовується
твердження законного представника про
порушення права засудженого на захист
під час досудового слідства, оскільки
за клопотанням ОСОБА_1 були допущені у
справу захисники ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, які були присутні під час дачі
ним показань, а також проведенні
процесуальних дій.

Щодо невідповідності в протоколі
відтворення обстановки та обставин
події часу проведення слідчої дії, то
згідно вироку дану слідчу дію не було
взято до уваги, як доказ та винесено
окрему постанову (а.с. 115, т. 2).

Покарання ОСОБА_1 призначено судом у
межах санкцій ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК
відповідно до вимог статей 65, 75 КК з
урахуванням тяжкості вчинених
злочинів, даних про особу засудженого,
обставин, що пом'якшують покарання.

Апеляційний суд, розглянувши справу за
апеляційною скаргою засудженого,
ретельно перевірив викладені в ній
доводи, за змістом аналогічні доводам
касаційної скарги законного
представника засудженого, і
обґрунтовано визнав їх такими, що не
підлягають задоволенню, та відповідно
з вимогами ст. 377 КПК 1960 року навів
в ухвалі докладні мотиви такого
рішення, з чим погоджується і колегія
суддів.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
були б підставами для зміни або
скасування судових рішень, не
встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960
року, пунктами 11, 15 розділу ХI
«Перехідні положення» КПК, колегія
суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу законного
представника неповнолітнього
засудженого ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити
без задоволення, а вирок
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 13 травня 2013
року та ухвалу Апеляційного суду
Тернопільської області від 21 серпня 2013
року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Судді:

___________________ __________________ ___________________

Т.С. Шилова Л.А. Романець Т.А. Широян