Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів:ОСОБА_2., ОСОБА_3.,

розглянувши в м. Києві 18 травня 2015 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2015 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року засуджено

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 6 червня 2012 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого 10 червня 2013 року по відбуттю строку покарання,

· за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 6 роки.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання за цим кримінальним законом у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок районного суду щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Як убачається з копій судових рішень, ОСОБА_4 засуджено за те, що він, 06.07.2014 року, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, разом із невстановленою досудовим слідством особою, приблизно о 22 годині 30 хвилин, підійшов до зупинки громадського транспорту «Ринок Юність» в м. Києві. Перебуваючи на вказаній зупинці, невстановлена досудовим розслідуванням особа та ОСОБА_4 помітили раніше незнайомих йому жінок ОСОБА_5, ОСОБА_6 та чоловіка ОСОБА_7, які також перебували на зупинці. В подальшому невстановлена досудовим розслідуванням особа та ОСОБА_4 звернулись до ОСОБА_7 з проханням надати цигарку, на що отримали відмову та, висловлюючись нецензурною лайкою відносно ОСОБА_7, розпочали з останнім бійку. В свою чергу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, намагаючись зупинити бійку, вступили в конфлікт із невстановленою досудовим розслідуванням особою та ОСОБА_4

В цей час ОСОБА_4 побачив, що у ОСОБА_5 на шиї знаходився ланцюжок з кулоном у вигляді двох кілець з метеликом, схожими на золото, та у нього виник умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4, діючи умисно, під час конфлікту з потерпілою ОСОБА_5 та свідками ОСОБА_6 і ОСОБА_7, застосував до потерпілої насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров'я ОСОБА_5, а саме наніс їй удар в область лівого ока та, діючи повторно, відкрито заволодів її майном, зірвавши з шиї золотий ланцюжок, на якому перебував кулон у вигляді двох кілець з метеликом, загальною вартістю 3.300 гривень.

Після цього, ОСОБА_4, разом з невстановленою досудовим слідством особою з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд. Проте в подальшому ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1, був затриманий громадянами, а невстановлена досудовим розслідуванням особа, з місця скоєння кримінального правопорушення зникла.

У касаційній скарзі, засуджений ОСОБА_4 порушує питання про скасування вироку районного суду та ухвали апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається при цьому на неповноту досудового розслідування та однобічність судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону. Вказує також, що органами досудового слідства не було доведено його участі у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Засудженим ОСОБА_4 у касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень щодо нього у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та однобічністю і неповнотою досудового розслідування та судового слідства. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій, та їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 433 КПК України, вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. Тому, при розгляді доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_4, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами.

Винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіжу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для здоров'я потерпілої, вчиненого повторно, суд обґрунтував показаннями потерпілої, свідків, даними, що містились у протоколі усної заяви ОСОБА_5, протоколах огляду місця події та речей, результатами слідчого експерименту, який був проведений з участю потерпілої та свідка ОСОБА_6 При цьому, всупереч доводам ОСОБА_4, наведеним у касаційній скарзі про його непричетність до грабежу, відсутністю у нього умислу на відкрите заволодіння чужим майном, які були аналогічними його показанням під час судового слідства, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про те, що засуджений, побачивши золотий ланцюжок з кулон у потерпілої, саме переслідуючи мету відкритого заволодіння чужим майном, наніс потерпілій удар в область обличчя, після чого зірвав його з шиї ОСОБА_5 та став тікати з місця вчинення злочину. Про направленість умислу ОСОБА_4 саме на вчинення відкритого викрадення майна потерпілої беззаперечно вказували, у тому числі і частково визнавальні показання ОСОБА_4, який не заперечував того, що між ним та потерпілою мав місце конфлікт, під час якого він наніс їй удар в область обличчя, а також про те, що після його затримання свідки виявили у нього у кишені штанів ланцюжок ОСОБА_5

При цьому, показання потерпілої, свідків та інші докази, наведені у вироку, які повністю співпадали та узгоджувались один з дин, були отримані судом, а також слідчими органами у відповідний процесуальний спосіб, без будь-яких порушень, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу своїх висновків в цій частині.

Зазначені у касаційній скарзі ОСОБА_4 доводи про те, що висновки в цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи, є необґрунтованими, оскільки суд, у відповідності до вимог процесуального закону, дав оцінку доказам, ґрунтуючись на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, навівши у вироку мотиви прийнятого рішення.

Касаційним судом встановлено, що судом першої інстанції вимоги кримінального процесуального закону повністю дотримані, судове засідання проведено повно та всебічно досліджені всі докази по справі, яким суд дав належну оцінку.

Доводи засудженого ОСОБА_4 про те, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 186 КК України не доведена, були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій та визнані непереконливими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами, які суд навів у своєму рішенні, належним чином мотивуючи своє рішення.

Даних, які б свідчили, що у справі неправильно застосовано кримінальний закон, не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання ОСОБА_4 призначено з дотриманням загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, даних про особу засудженого, характеру посягання та інших обставин, і є справедливим.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судових рішень щодо ОСОБА_4, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженого та відкриття касаційного провадження немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2015 року щодо нього.

Судді:

_________________ ________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2