Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_10,
суддів:ОСОБА_11, ОСОБА_12,

розглянувши в м. Києві 6 серпня 2015 року касаційні скарги засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 8 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 8 грудня 2014 року засуджено

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше судимого: 20.09.2012 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від покарання звільненого з випробуванням, із іспитовим строком 1 рік,

за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві особистої власності.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання за даним вироком та вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2012 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві особистої власності.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця с. Топилівка, Чигиринського району Черкаської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1, жителя АДРЕСА_2 раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві особистої власності.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінено в частині призначення покарання та виключено конфіскацію всього майна засудженого, також змінено рішення, в частині цивільного позову.

Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до даного покарання частини невідбутого покарання за вироком Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 вересня 2012 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці.

Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2408 грн. матеріальної та 7500 грн. моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 2408 грн. матеріальної та 7500 грн. моральної шкоди.

В решті вирок суду залишено без зміни.

Як убачається з копій судових рішень, ОСОБА_4 засуджено за те, що він, разом з ОСОБА_5 21 жовтня 2012 року близько 23 год. 30 хв., за попередньою змовою, перебуваючи біля домоволодіння під номером АДРЕСА_3 помітили неподалік від вказаного будинку громадянина ОСОБА_6 та в останніх виник умисел здійснити напад на останнього з метою заволодіння його майном. З цією метою, діючи умисно та цілеспрямовано, переслідуючи мету наживи, неповнолітній ОСОБА_5 наніс один удар кулаком в область обличчя ОСОБА_6, від якого останній упав на землю, після чого ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 почали наносити ногами в різні частини тіла удари ОСОБА_6

Внаслідок зазначених протиправних дій, потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 14 від 15.02.2013 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Після цього, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заволоділи майном потерпілого, а саме: грошима в сумі 700 гривень, мобільним телефоном, вартість якого згідно висновку судово - товарознавчої експертизи № 165 від 14.02.2013 року становить 125 грн., в якому знаходилася сім карта мобільного оператора МТС вартістю 10 гривень, на рахунку якого було 4 гривні, мобільним телефоном марки «Sоnу Егісson SТ151» вартістю 1400 гривень, у якому знаходилася сім карта мобільного оператора «Djuiсе» вартістю 10 гривень, на рахунку якої коштів не було, наручним годинником «Саsiо МТР - Е 001- 1» вартістю 1097 гривень, та з місця вчинення правопорушення зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про скасування вироку районного суду та ухвали апеляційного суду та закриття кримінального провадження. Посилається при цьому на неповноту та однобічність слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону. Вказує також, що органами досудового слідства не було доведено його участі у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

У касаційній скарзі, засуджений ОСОБА_5 порушує питання про скасування вироку районного суду та ухвали апеляційного суду з направленням справи на нове розслідування. Посилається при цьому на неповноту та однобічність слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону. Вказує також, що органами досудового слідства не було доведено його участі у вчиненні злочину за який його засуджено.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши касаційні скарги, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Засудженими у касаційних скаргах порушується питання про перегляд судових рішень щодо них у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи неповнотою судового слідства. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій, та їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 433 КПК України, вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. Тому, при розгляді доводів касаційних скарг, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами.

Винність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6; показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9; висновки судово-медичної експертизи №180 від 06.11.2012 року та висновком експерта № 14 від 15.02.2013 року, висновком експерта № 165 від 14 лютого 2013 року, довідками щодо вартості майна потерпілого, які суд дослідив у відповідності до вимог процесуального закону та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

Зазначені у касаційних скаргах засуджених доводи про те, що висновки в цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи, є необґрунтованими, оскільки суд, у відповідності до вимог процесуального закону, дав оцінку доказам, ґрунтуючись на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, навівши у вироку мотиви прийнятого рішення.

Касаційним судом встановлено, що судом першої інстанції вимоги кримінального процесуального закону повністю дотримані, судове засідання проведено повно та всебічно досліджені всі докази по справі, яким суд дав належну оцінку.

Доводи касаційних скарг засуджених про те, що їх вина у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України не доведена, були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій та визнані непереконливими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами, які суд навів у своєму рішенні, належним чином мотивуючи своє рішення.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що нанесення їм та ОСОБА_5 ударів потерпілому в ході їх захисту від неправомірних дій ОСОБА_6, оскільки той направляв на них зброю, а тілесні ушкодження завдали йому захищаючись, обґрунтовано судом оцінені критично, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілого про те, що в нього дійсно був у внутрішній кишені пістолет «Флобер», але він його з кишені не діставав та засудженим ним не погрожував, і він не знає де він дівся. Крім того зазначає, що засуджені спричинили йому тілесні ушкодження та забрали його речі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України кваліфіковано правильно, підстав для їх перекваліфікації колегія суддів не вбачає.

Даних, які б свідчили, що у справі неправильно застосовано кримінальний закон, не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 призначено з дотриманням загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про їх особи, характеру посягання та інших обставин, і є справедливим.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Як вбачається з судових рішень, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судових рішень щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для відкриття касаційного провадження та задоволення касаційних скарг засуджених немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Відмовити засудженим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 8 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2015 року щодо них.

Судді:

_________________ ________________ ________________

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12