АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 14 липня 2009 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК, ст. 70 України на 5 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 18 червня 2012 року на невідбутий строк 1 рік 7 місяців,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,за участю :
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_5
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено без зміни у виді особистого зобов`язання.Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат в кримінальному провадженні.

Не погодившись з вироком суду, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року відносно ОСОБА_6 змінити в частині призначеного йому покарання, звільнивши обвинуваченого від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України. При цьому апелянт вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі

Справа № 11-кп/796/862/2015
Категорія: ч. 2 ст. 309 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1
засудженого та є несправедливим внаслідок суворості. При призначенні цього покарання не були належним чином з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого, який як на досудовому так і під час судового слідства визнавав свою вину у скоєному ним злочині в повному обсязі, підтвердив усі ті обставини, які були встановлені досудовим слідством, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Також судом не враховані позитивні характеристики з місця проживання обвинуваченого, те, що він є волонтером благодійної організації «Перетворення України», де позитивно характеризується, має робітничу професію та на час досудового розслідування і розгляду справи в суді займався суспільно корисною працею, працюючи в таксі на власному автомобілі, а з 17.03.2015 року офіційно працевлаштований в ПАТ «Фундамент» на посаду слюсаря 3-го розряду. Тож, висновок суду про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, а також те, що останній вперто не бажає стати на шлях виправлення, є помилковим.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого, котрі підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, котрий заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів, переглянувши відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці незаконно, повторно, придбав, без мети збуту, згорток фольги з наркотичним засобом, обіг якого обмежено, метадоном (фенадон), масою 0,070г., який зберігав у своїй лівій шкарпетці до його вилучення працівниками міліції 8 жовтня 2014 року.
Суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, вчиненому повторно, розглянувши кримінальне провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням того, що вказана вище кваліфікація дій обвинуваченого та фактичні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення в суді першої інстанції ніким не ставилися під сумнів.

При цьому судом першої інстанції, після з`ясування того, чи не заперечують проти цього учасники судового провадження та чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснення їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тобто з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, був допитаний обвинувачений, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, підтвердивши обставини його вчинення викладені в обвинувальному акті.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 65 КК України, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим злочину, який відноситься до середньої тяжкості, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, не перебуває на обліку у лікаряпсихіатра, з 11.03.2009 року перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, має постійне місце проживання. Оцінивши зазначені дані в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України не вбачається, оскільки той вперто не бажає стати на шлях виправлення і воно можливе лише за умови ізоляції ОСОБА_10 від суспільства.

Колегія суддів не може погодитись з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на досліджених цим судом даних про особу обвинуваченого.

Так, суд першої інстанції, не дав належної оцінки тій обставині, що обвинувачений беззастережно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення. І саме в обвинувальному акті зазначено про наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 щирого каяття, чому суд не надав жодної оцінки, взагалі не виконавши вимоги ч.3 ст. 374 КПК України з приводу зазначення даних про обставини, які пом`якшують покарання. Оцінюючи встановлені судом першої інстанції фактичні дані колегія суддів апеляційного суду визнає щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_10 .

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та обставин його скоєння, встановлених судом першої інстанції даних про особу ОСОБА_6 , які наведені вище, позитивних характеристик з місця проживання, від благодійної організації «Перетворення України», ПАТ «Фундамент», де ОСОБА_6 на даний час офіційно працевлаштований слюсарем 3-го розряду, колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише за умови його ізоляції від суспільства та приходить до переконання про можливість його виправлення без такої ізоляції, шляхом звільнення від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, встановивши максимальний термін іспитового строку та поклавши на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Виходячи з викладеного, апеляційна скаргазахисника ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 зміні.
На підставі викладеного та керуючись ст. 405, ч. 1 ст. 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому за ч. 2 ст. 309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6(шість) місяців з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, визначені п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3