В И Р О К
ІМ`ЯМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа153/52/15-к

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ямпіль

кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гонорівка, Ямпільського району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, одруженого, на утриманні має двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_4 за мобілізацією 16.05.2014 року, проходить військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , раніше несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.402 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Сержант ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , відповідно до положень Військової присяги та ст.ст.11,16,30,37,127,128 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази начальника, стримувати інших й самому не допускати негідних вчинків.

Відповідно до ст.37 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

28.08.2014 року сержант військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_9 на підставі припису №49 від 28.08.2014 року вибув із постійного місця дислокації даної військової частини в зоні проведення АТО до ІНФОРМАЦІЯ_5 для подальшого проходження військової служби та відповідно по прибуттю, а саме: з 29.08.2014 року перебував у підпорядкуванні посадових осіб Вінницького ОВК.

ОСОБА_9 , на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 29.09.2014 №140, був прикомандирований до ІНФОРМАЦІЯ_6 для подальшого проходження військової служби та виконання посадових обов`язків.

ІНФОРМАЦІЯ_7 видано наказ №351 «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання». Вказаний наказ був виданий уповноваженою особою, у межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також ґрунтується на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, тобто в контексті ст.41 КК України є законним.

Проте, будучи невдоволеним від вибуття до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розуміючи, що військова частина дислокується в зоні проведення АТО та приймає участь у бойових діях, у сержанта ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на відкриту відмову від виконання наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 №351 від 04 вересня 2014 року «Про повернення військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_1 до місця виконання завдання», а також відмову від виконання обов`язків за посадою.

Реалізуючи задумане, сержант ОСОБА_9 відмовився ставити підпис про ознайомлення його з вищевказаним наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 та отримання припису про вибуття до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про що було складено комісійний акт засвідчення відмови про ознайомлення з наказом від 06.09.2014 року та комісійний акт засвідчення відмови про отримання припису від 08.09.2014 року, а також умисно без будь-яких поважних причин відкрито відмовився їх виконувати, про що усно заявив заступнику військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 майору ОСОБА_10 . Своїми діями ОСОБА_9 підірвав боєготовність та боєздатність військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні свою винуватість у скоєнні даного кримінального правопорушення визнав. Щиро розкаявся. Викладене в обвинувальному акті підтвердив повністю. Вказав, що він дійсно відмовився ставити підпис про ознайомлення з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_8 та від отримання припису про вибуття до місця постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , а також виконувати його. Просив суд суворо не карати його.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікації дій обвинуваченого.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_9 розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_9 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити дані обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції ОСОБА_9 , а також в тому, що він усвідомлює неможливість оскаржити дані обставини в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд справи за вимогами ч.3 ст.349 КПК України.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.402 ч.1 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, раніше несудимого, який позитивно характеризується по місцю проживання, а також наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд відносить щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд не вбачає.

З врахуванням вище викладеного, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_9 може бути виправлений та перевихований без ізоляції від суспільства, а тому вважає можливим застосувати до нього ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 п.2,3 ст.76 КК України.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст.368,373-374,376,380 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим та засудити по ч.1 ст.402 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в два роки.

На підставі ст.76 ч.1 п.2, п.3 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому ОСОБА_9 та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

ГОЛОВУЮЧИЙ ОСОБА_11