Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючої Григор'євої І.В.,
суддів:Британчука В.В., Леона О.І.,
при секретарі
судового засіданняза участю прокурора Гладких Л.Г.,Чупринської Є. М.,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0000365 за обвинуваченням

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м'якості. Свою позицію мотивує тим, що ОСОБА_6 раніше неодноразово був судимий, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний тяжкий злочин, який становить підвищену суспільну небезпеку. З огляду на це та стверджуючи про відсутність у провадженні обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості правопорушення, вважає застосування ст. 69 КК неправильним. На думку прокурора, апеляційний суд на вказані порушення не зважив, їх не усунув і безпідставно застосував до засудженого положення ст. 75 КК, що потягло за собою невиправдану м'якість заходу примусу.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні за обставин, детально викладених у вироку, кримінальних правопорушень, а саме: у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичних засобів з метою збуту, а також у незаконному збуті цих засобів, повторно та особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК.

Як установив суд, ОСОБА_6 за невстановлених слідством обставин на території Бессарабського ринку в м. Києві неодноразово придбав метадон, який перевозив до м. Харкова, де зберігав при собі з метою збуту. У подальшому, 29 березня 2013 року, в під'їзді будинку АДРЕСА_1 засуджений збув ОСОБА_8 за 600 грн метадон вагою 0, 0218 г, а 28 травня 2013 року поблизу будинку № 187а на просп. 50-річчя СРСР він збув указаній особі за аналогічну суму метадон вагою 0, 0776 г. Цього ж дня ОСОБА_6 затримали працівники міліції та вилучили у нього решту зазначеного наркотичного засобу вагою 0, 3877 г, який він придбав, перевіз та зберігав при собі з метою збуту.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2014 року вирок суду першої інстанції змінено: на підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов'язки, передбачені пунктами 2 - 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу. В решті вирок суду залишено без змін.

До суду касаційної інстанції надійшли клопотання засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 про те, що вони не бажають брати участі в касаційному розгляді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Висновку суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК прокурор у касаційній скарзі не оспорює.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за цей злочин, або перехід до іншого, більш м'якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов'язаний у мотивувальній частині свого рішення зазначити, які саме обставини кримінального провадження або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом'якшення заходу примусу.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, місцевий суд зазначив, що враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який у минулому був неодноразово судимий, на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, однак знаходиться на обліку у лікаря - нарколога з діагнозом «залежність від опіоїдів» та є наркотично залежним. Суд визнав обставинами, які пом'якшують покарання - щире каяття ОСОБА_6, наявність у нього на утриманні та вихованні малолітньої дитини, добровільне проходження ним лікування від наркотичної залежності. З огляду на ці обставини та відсутність обставин протилежного змісту, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК.

Як убачається з кримінального провадження, розглянутого в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, на вирок місцевого суду подали апеляційні скарги сторони захисту та обвинувачення. Зокрема, прокурор у своїй скарзі наводив конкретні доводи щодо неправильного застосування ст. 69 КК та м'якості призначеного покарання, просив апеляційний суд скасувати у відповідній частині ухвалений вирок і постановити новий, яким призначити засудженому більш суворий захід примусу в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК.

Суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 419 КПК без наведення в ухвалі ґрунтовних мотивів на спростування доводів прокурора, погодився з рішенням місцевого суду про призначення ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі. При цьому залишив поза увагою те, що крім щирого каяття, інші перелічені у вироку та враховані при визначенні розміру покарання обставини насамперед стосуються сімейного стану засудженого, а також свідчать про певну залежність останнього від наркотичних засобів, а відтак, вони суттєво не впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Поряд із цим, апеляційний суд, пославшись на те, що повторність є кваліфікуючою ознакою злочину, за який ОСОБА_6 засуджено, та на відсутність в обвинувальному акті вказівки на рецидив злочинів, визнав безпідставними аргументи прокурора щодо наявності такої обтяжуючої покарання обставини.

Між тим, за матеріалами провадження ОСОБА_6 останнього разу було засуджено 12 квітня 2011 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Отже, наведена позиція апеляційного суду, враховуючи встановлені у вироку всі дані про особу засудженого, суперечить приписам ст. 34 КК, відповідно до яких рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, котра має судимість за умисний злочин. Крім того, вирішення питання про визнання окремої обставини такою, що обтяжує покарання, входить до повноважень суду, який має керуватися положеннями ст. 67 КК.

Таким чином, доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та явної несправедливості через м'якість заходу примусу залишилися без вичерпної відповіді в аспекті норм КК.

Разом із тим, пославшись в ухвалі на ті самі обставини, які за вироком слугували підставами для застосування ст. 69 КК, а також на незадовільний стан здоров'я ОСОБА_6, суд дійшов висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Проте з таким висновком апеляційного суду не можна погодитись, оскільки він не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК, і не узгоджується з умовами застосування інституту звільнення від покарання, передбаченими ст. 75 цього Кодексу.

Як правильно зазначено в касаційній скарзі прокурора, апеляційний суд достатньою мірою не врахував характеру та ступеня тяжкості вчиненого засудженим злочину, що відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, суспільна небезпечність якого визначається тим, що незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг завдають великої шкоди здоров'ю населення.

Цей суд не дав належної оцінки й тим обставинам, що ОСОБА_6 вчинив два епізоди збуту наркотичного засобу, злочин було розкрито завдяки проведеним оперативним заходам, унаслідок яких засудженого затримано і вилучено в нього решту приділеного для збуту метадону вагою 0, 3877 г.

Крім того, суд апеляційної інстанції фактично залишив поза увагою те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово був судимий, на шлях виправлення та перевиховання не став - навпаки, вчинив умисний тяжкий злочин.

У контексті наведеного колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора у касаційній скарзі щодо неправильного застосування ст. 75 КК, а отже, і про м'якість призначеного засудженому покарання.

З урахуванням викладеного оскаржувану ухвалу необхідно скасувати на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційний суд повинен ретельно перевірити доводи в апеляційних скаргах сторін захисту та обвинувачення, належно оцінити відомості про особу винного, обставини, які впливають на визначення заходу примусу, і прийняти законне, обґрунтоване й умотивоване рішення, маючи на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого та пом'якшуючих обставин призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК є неправильним, а з огляду на тяжкість інкримінованого злочину звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК є необґрунтованим.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2014 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

І.В. Григор'єва В.В. Британчук О.І. Леон