АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБАСТІ
Справа № 11- 353/2008
Головуючий в 1 інстанції - Крапивний
Категорія - 392, 121 ч.1 КК Доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„30„ жовтня 2008 року колегія суддів судової палати в кримінальних
справах апеляційного суду Чернігівської області в складі :

головуючого - Широян Т.А.

суддів - Григор'євої В.Ф., Зенченко
Т.С.

з участю:

прокурора - Сороки Г.В.

засудженого - ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові кримінальну
справу за апеляцією прокурора та засудженого ОСОБА_2 на вирок Прилуцького міськрайсуду від 19 серпня 2008 року.

Цим вироком

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Носівка, який ніде не працює, проживає
в АДРЕСА_1, раніше судимий :

- 14 квітня 2006
року Носівським райсудом за ст. 186 ч.2, 296 ч.2, 70, 76 , 76 КК України на 2
роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 21 вересня 2006 року цим же
судом за ст. 121 ч.1, 71 КК України на 7
років 6 місяців позбавлення волі

засуджений за ст. 121 ч.1 КК
України на 7 років позбавлення волі;

за ст. 392 КК України - на 6 років
позбавлення волі.

За сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш
суворим призначено покарання - 7 років позбавлення волі;

За сукупністю вироків остаточно
ОСОБА_3 призначено покарання 9 років
позбавлення волі.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець с. Машеве Семенівського району
Чернігівської області, який ніде не працює, проживає вАДРЕСА_2, раніше судимий:

- 25 січня 2005
року Семенівським райсудом за ст. 289 ч.
2, 75, 104 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 10 травня 2006 року цим же судом за ст. за ст. 187 ч.3, 69, 71 КК України на 5 років
3 місяці позбавлення волі

засуджений за ст. 392 КК України на
5 років позбавлення волі.

За сукупністю вироків остаточно
ОСОБА_1 призначено покарання 6 років позбавлення волі.

Стягнуто із засуджених :

- ОСОБА_3 на користь
потерпілого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
відшкодування моральної шкоди
відповідно 1800 та 900 грн.;

-
ОСОБА_1 на користь потерпілих
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди відповідно 200 та 100
грн.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнані винними та засуджені за те, що 25 травня 2008 року в приміщенні їдальні Прилуцької виховної колонії ДДУВП в
Чернігівській області, де вони обоє відбували покарання за вироками суду,
умисно вчинили напад на контролерів
даної установи даної установи - прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_4 та старшого сержанта внутрішньої служби потерпілого ОСОБА_5 , в ході якого ОСОБА_3
наніс численні удари руками та ногами в
область голови та інші частини тіла ОСОБА_4, які є тяжкими за ознакою
небезпечності в момент їх спричинення. Він же під час нападу також умисно наніс численні удари в різні частині тіла
потерпілого ОСОБА_5, які за ступенем
тяжкості віднесені до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний
розлад здоров'я.

ОСОБА_1, підтримуючи злочинні
дії ОСОБА_3 , умисно наніс
потерпілому ОСОБА_4 один удар гумовим шлангом, який взяв на кухні їдальні , в область голови.

В апеляціях :

- помічник
прокурора , який приймав участь у справі в суді 1 інстанції, просить вирок
суду щодо засудженого ОСОБА_1 в частині розв'язання цивільного позову змінити,
виключити з рішення суду висновок про
стягнення з нього на користь
потерпілого ОСОБА_5 у відшкодування
моральної шкоди в сумі 100 грн., оскільки матеріалами справи не
доведено, що він своїми діями ніяких фізичних страждань потерпілому ОСОБА_5 не
завдав.

Крім того, порушується питання про зарахування у строк відбування покарання засудженим ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 строк їх тримання під вартою по
даній кримінальній справі, що суд не зробив, зазначивши, що строк відбування
покарання щодо засуджених ОСОБА_1 та ОСОБА_3 має починатись із часу проголошення вироку.

- засуджений
ОСОБА_1 просить вирок суду щодо нього
скасувати і виправдати його, тому що вина його у нанесенні тілесних ушкоджень
потерпілому ОСОБА_4 спростовується показаннями свідків та висновками
судово-медичної експертизи. У додатку до апеляції засуджений ОСОБА_1 наголошує на порушення на
досудовому слідстві його права на захист,
усунення його від виконання вимог ст. 218 КПК України, на застосування
щодо нього незаконних методів слідства.

- засуджений ОСОБА_3 просить вирок суду щодо нього
скасувати і матеріали справи направити на додаткове розслідування з метою
з'ясування дійсних причин звинувачення його у вчиненні даних злочинів,
посилаючись на те, що він потерпілого ОСОБА_5 не бив. Стверджує, що саме
ОСОБА_5 побив його, а тому він фізично не зміг би нанести таку кількість ударів
потерпілому ОСОБА_5. Вважає, що суд
необґрунтовано не взяв до уваги
показання свідків, не вказуючи яких конкретно. Крім того, вказує на те,
що суд неправильно зазначив у вироку початок строку відбування покарання.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію помічника
прокурора, який приймав участь у справі в суді 1 інстанції, а також частково
підтримав апеляцію засудженого ОСОБА_3 в частині правильності визначення
початку строку відбування покарання, і вважав , що апеляції засудженого ОСОБА_1
в повному обсязі та засудженого ОСОБА_3
в іншій частині не підлягають задоволенню, перевіривши матеріали справи та
доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає
задоволенню, апеляція засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи, потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 послідовно як на
досудовому слідстві, так і в судовому засіданні в суді 1 інстанції стверджували, що причиною їх приходу до їдальні виконавчої установи 25
травня 2008 року було повідомлення начальника варти про те, що спрацювала
тривожна сигналізація, що свідчило про
наявність нестабільної ситуації серед засуджених. Коли вони прибули до їдальні,
то несподівано двері відчинились і
ОСОБА_4 отримав удар кулаком в обличчя. ОСОБА_4 стверджував, що перед ним стояв
ОСОБА_3, а тому звинувачувати у цьому будь яких інших осіб у нього підстав не
було. На спроби заспокоїти ОСОБА_3, останній
закликав інших ув'язнених до
бійки. До побиття ОСОБА_4 приєдналось
декілька засуджених, втім ОСОБА_4 упевнено стверджував, що саме ОСОБА_3 наніс
йому 3-4 удари лобом по голові, та
декілька ударі руками та ногами в інші
частини тіла, в тому числі і по голові. Потерпілий ОСОБА_4 також стверджував,
що бачив , як ОСОБА_1 вдарив його гумовим шлангом по голові. Потерпілий
ОСОБА_4, відходячи від натовпу ув'язнених, бачив що серед них був ОСОБА_5. Втім із натовпу він виділив ОСОБА_3,
який наніс декілька ударів по лежачому
на підлозі ОСОБА_5.

Згідно висновків судово-медичної експертизи потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
отримали тілесні ушкодження, виникнення
яких не виключається саме 25 травня 2008
року. Локалізація тілесних ушкоджень відповідає показанням потерпілих.

Про те, що потерпілі прибули до їдальні не за власною ініціативою, а у
зв'язку із спрацьованою тривожною сигналізацією, підтвердили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які є
працівниками даної виправної установи і перебували 25 травня 2008 року на
чергуванні. Крім того, свідок ОСОБА_7був очевидцем того, як біля їдальні потерпілий
ОСОБА_5 лежав на підлозі, а
засуджений ОСОБА_3 бив його ногами по
тулубу. Бачив, як підводився з підлоги потерпілий ОСОБА_4 із наявними тілесними ушкодженнями.

Засуджені ОСОБА_10, ОСОБА_11 , які
відбувають покарання у даній виховній установі, стверджували, що ОСОБА_3 бив
потерпілого ОСОБА_5, коли той лежав на асфальті. Бачили в руках у засудженого
ОСОБА_1 гумовий шланг.

Свідок ОСОБА_12, який також відбуває
покарання у даній виховній установі, бачив, як починався конфлікт між потерпілими та ОСОБА_3, стверджував, що
намагався стримати ОСОБА_3, але той натомість
наказав йому не втручатись і намагався вдарити кулаком.

З місця події було вилучено гумовий шланг, у потерпілих - формений одяг із
слідами пошкодження , а у засудженого ОСОБА_3- його власний одяг із
пошкодженням.

Даних про те, що потерпілі могли
отримати виявлені у них тілесні
ушкодження у іншому місці, або при інших обставинах, матеріалами справи не
встановлено.

Так само не підтверджено доказами
твердження ОСОБА_3 , що бійку у їдальні
спровокував сам потерпілий
ОСОБА_4

Ставити під сумів свідчення потерпілих щодо обставин нападу на них ОСОБА_3
та ОСОБА_1, спричинення їм тілесних ушкоджень саме цими засудженими,
підстав нема. Тим більше, що сам засуджений ОСОБА_3не заперечував, що від його
удару ОСОБА_5 впав на землю і він ще декілька разів вдарив його ногами по
тулубу. Не заперечував, що він також наносив удари по голові потерпілому
ОСОБА_4.

Засуджений ОСОБА_1 також стверджував в судовому засіданні, що наочно
бачив, як ОСОБА_3наносив удари по
ОСОБА_4.

Оскільки у побитті потерпілих засуджений ОСОБА_1використовував гумовий
шланг, то для з'ясування можливості
отримання потерпілим ОСОБА_4
тяжких тілесних ушкоджень саме від дії цього предмету, перед експертами
було поставлено відповідне питання, на яке отримана відповідь, що виявлені у
ОСОБА_4 тілесні ушкодження не могли утворитись від ударів гумовим шлангом.

Але це не є підставою спростування обвинувачення ОСОБА_1 у інкримінованому
йому злочині.

І у ОСОБА_4 , і у ОСОБА_5 тілесні
ушкодження виникли від дії твердих тупих
предметів.

Виходячи із наведеного, суд правильно встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1
вчинили напад на адміністрацію виховної установи, тт. вчинили дії, що
дезорганізують роботу виправної
установи, а ОСОБА_3 також своїми активними
діями під час нападу спричинив потерпілому
ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження.

Суд ретельно дослідив показання всіх
свідків по справі, потерпілих та засуджених і дав їм об'єктивну оцінку.

Клопотань про виклик інших свідків, які не були допитані судом 1 інстанції,
засуджений ОСОБА_3 не заявляв.

Порушень норм кримінально-процесуального права, які тягнуть за собою
безумовне скасування вироку, по справі не встановлено. Право на захист
засудженого ОСОБА_1 порушено не було. Після закінчення досудового слідства
засуджений ОСОБА_1 у встановленому порядку був ознайомлений із матеріалами
справи, про що був складений відповідний
протокол.

Судом також були перевірені доводи засудженого ОСОБА_1 щодо тиску на нього
з боку працівників виховної установи, які не знайшли свого підтвердження.

Втім судова колегія вважає, що вирок
Прилуцького міськрайсуду щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підлягає зміні в
частині встановлення початку строку
відбування покарання. В порушення вимог ст.338 КПК України суд встановив
засудженим початок строку відбування покарання з 19 серпня 2008 року, тт. з дня
проголошення вироку, не зарахувавши в строк відбування покарання строк їх
перебування під вартою по даній кримінальній справі.

Підлягає також виключення із вироку
рішення суду про стягнення з засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілого
ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі 100 грн.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1 вчинив лише напад на адміністрацію виправної установи, наніс удар по
голові ОСОБА_4 гумовим шлангом, втім від
цих його дій ніяких наслідків не настало, в тому числі і моральних страждань.

Тому рішення суду про стягнення моральної шкоди є неправильним і в цій
частині вирок суду щодо ОСОБА_1 також підлягає зміні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,
-

У Х В А Л И Л А
:

Апеляції засуджених ОСОБА_1. та
ОСОБА_3 задовольнити частково, а апеляцію помічника прокурора, який
приймав участь у справі -задовольнитиё повністю.

Вирок Прилуцького міськрайсуду від 19 серпня 2008 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_1
змінити, встановити початок строку відбування покарання засудженим 6 ОСОБА_1 -
з 26 червня 2008 року, а ОСОБА_3 з 10 червня 2008 року.

Виключити із вироку суду рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_4 100
грн. Моральної шкоди

У іншій частині цей же вирок суду залишити без змін.

Головуючий

Судді