Номер провадження: 11-кп/785/426/15
Номер справи місцевого суду: 501/3625/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 07.10.2014 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , не працюючий, не одружений, раніше судимий: 01.03.2012 року Іллічівським міським судом Одеської області за ст. 186 ч. 2, 69 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений 12 лютого 2014 року за відбуттям покарання,
визнаний винним і призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України 1 рік обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначено покарання - 4 роки позбавлення волі.

За ст. 395 КК України - виправданий.

Стягнено з обвинуваченого ОСОБА_8 в дохід держави витрати на проведення експертизи на суму 1277,84 грн.

Під вартою з 09.06.2014 року.

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку суду ОСОБА_8 близько 12 години 30 хвилин 26.03. 2013 року, знаходячись в кабіні ліфту будинку АДРЕСА_2 , умисно із корисливих намірів, застосувавши погрозу насильством, відкрито викрав майно неповнолітнього ОСОБА_9 вартістю 1559 грн, 95 коп.

Він же в середині лютого 2014 року, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, шляхом обману неповнолітнього ОСОБА_10 , заволодів майном потерпілого вартістю 1499 грн.

Він же близько 01 години ночі 30.04.2014 року шляхом пошкодження вікна, з корисливою метою проник у квартиру АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_11 вартістю 5848 грн.

Він же, о 19 годині 30 хвилин 05 червня 2014 року, знаходячись біля ДЮСШ Модуль, по вул. 1 Травня 8е в м. Іллічівськ Одеської області з корисливою метою застосував до неповнолітнього ОСОБА_12 фізичне насильство і відкрито заволодів майном потерпілого вартістю 12025 грн.

Крім того, ОСОБА_8 було повідомлено про підозру та висунуте обвинувачення в тому, що він на порушення встановленого ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.02.2014 року адміністративного нагляду строком на 12 місяців, яким йому заборонено вихід із квартири АДРЕСА_5 , де він постійно проживає, з 21 години до 5 години наступного дня, крім переміщення з роботи і на роботу. З даною ухвалою ОСОБА_8 був ознайомлений під розпис, однак з середини травня 2014 року без поважних причин і повідомлення працівників Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області, які здійснюють нагляд, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно залишив обране місце проживання, чим порушив правила адміністративного нагляду. Дослідивши зібрані докази, суд дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України і виправдав ОСОБА_8 в цій частині обвинувачення.

В апеляції прокурор вважає, що вирок винесений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Вважає безпідставним виправдання обвинуваченого за ст. 395 КК України, адже він особисто пояснив суду, що в травні 2014 року не проживав за визначеним місцем проживання, бо посварився з матір`ю. Факт залишення ним постійного місця проживання без поважних причин і без повідомлення працівників міліції підтверджується зібраними документами, які вказують на ухилення його від адміністративного нагляду. Цим доказам та показанням свідка ОСОБА_13 матері обвинуваченого суд не дав належної оцінки.

При кваліфікації дій обвинуваченого по епізоду грабежу потерпілого ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 186 КК України суд не вказав кваліфікуючої ознаки - застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Крім того, прокурор вказує, що в порушення вимог ст. 98 КК України суд обрав покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді обмеження волі, однак таке покарання відносно особи, яка вчинила злочин у неповнолітньому віці не може бути застосовано.

Також прокурор вважає призначене ОСОБА_8 судом покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через його надмірну м`якість, у зв`язку з чим просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 186 ч. 2, 185 ч. 3, 190 ч. 2, 395 КК України та призначити покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України 1 рік позбавлення волі;

- за ст. 395 КК України у вигляді 1 місяця арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав частково доводи апеляції; обвинуваченого та його захисника, які частково заперечували проти апеляції прокурора, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 07.10.2014 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 186 КК України та за ч. 2 ст. 190 КК України призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

З матеріалів кримінального провадження та вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а скоїв кримінальне правопорушення 26.03. 2013 року, тобто у неповнолітньому віці.

Відповідно до ст. 98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: штраф; громадські роботи; виправні роботи, арешт та позбавлення волі, а також додаткові покарання у вигляді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Виходячи із вказаних вимог закону суд першої інстанції не вправі був призначати обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі, на що правильно вказано в апеляції прокурора, в звязку з чим належить погодитись із прокурором про необхідність призначення за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

Також правильно вказав в апеляції прокурор на те, що суд при кваліфікації дій обвинуваченого по епізоду грабежу потерпілого ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 186 КК України не вказав кваліфікуючої ознаки - застосування насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, якому обвинувачений з метою відкритого заволодіння майном завдав удару рукою в область грудей.

Обвинувачення ОСОБА_8 в порушенні правил адміністративного нагляду ґрунтувалися на показаннях обвинуваченого про те, що після повернення з місць позбавлення волі проживав за адресою кв. АДРЕСА_5 , а в травні 2014 року не проживав у цій квартирі, бо посварився з матір`ю; та показаннях свідка ОСОБА_13 про те, що її син ОСОБА_8 не змінював свого місця проживання, проживаючи постійно у кв. АДРЕСА_5 .

З фабули обвинувачення вбачається, що ОСОБА_8 був ознайомлений із ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.02.2014 року про встановлення відносно нього адміністративного нагляду строком на 12 місяців під розпис, однак доказів цього в матеріалах кримінального провадження немає. Також відсутні будь-які письмові документи щодо здійснення контролю за ОСОБА_8 з боку Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області.

Крім того, відповідно до вищезазначеної ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.02.2014 року відносно ОСОБА_8 встановлено адміністративний нагляд строком на 12 місяців, яким йому, зокрема, заборонено вихід із квартири АДРЕСА_5 , де він постійно проживає, з 21 години до 5 години наступного дня, крім переміщення з роботи і на роботу. Однак із тексту постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 23.04.2014 року про зміну обмежень адміністративного нагляду відносно ОСОБА_8 видно, що зазначений пункт вказаних обмежень засудженому сформульовано у такий спосіб, що йому заборонено вихід із зазначеного житла цілодобово, окрім часу, коли він повинен був з`являтися до міліції (т. 2 а.п. 156-157). Відсутні докази і про ознайомлення обвинуваченого з даним документом.

Обґрунтування ухилення обвинуваченого від адміністративного нагляду показаннями свідка ОСОБА_14 (т.1 а.п. 244,247), в яких зазначалось, що вона проживає у кв. АДРЕСА_6 , знає обвинуваченого і його матір ОСОБА_13 , а обвинувачений останні три тижні у кв. АДРЕСА_5 не проживає не знайшло свого підтвердження в суді. В ході здійснення приводу даного свідка міліцією було встановлено, що в дійсності у кв. АДРЕСА_6 проживають інші особи, а ОСОБА_14 там ніколи не проживала.

Оскільки докази про ознайомлення обвинуваченого з ухвалою суду про встановлення відносно нього адміністративного нагляду в матеріалах кримінального провадження відсутні, письмові документи Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області щодо здійснення відносно ОСОБА_8 адміністративного нагляду також відсутні, інших доказів про ухилення його від адміністративного нагляду не зібрано, на наявність таких прокурор в судовому засіданні суду першої інстанції не вказував, не вказав він на такі докази і в своїй апеляції, обвинувачення ж особи у вчинення злочину не може ґрунтуватися лише на її показаннях, то суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність виправдання обвинуваченого в цій частині.

Виходячи з тяжкості, характеру і суспільної небезпеки вчинених злочинів, даних про особу винного, відношення обвинуваченого до скоєного, призначене судом остаточне покарання за сукупністю злочинів обвинуваченому колегія суддів вважає достатнім і підстави для його посилення відсутні.

Аналізуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає необхідним апеляцію прокурора задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати та постановити новий вирок.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора частково задовольнити.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 07.10.2014 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання і винести новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Дії ОСОБА_8 по епізоду заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж, відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той же термін з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4