АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
виправданих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальну справу за апеляцією старшого прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Шостка Сумської області, громадянку України, з вищою освітою, незаміжню, яка працює вчителем математики в середній школі № 42 м. Києва, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 368 КК України визнано невинуватою та виправдано за відсутністю в її діянні складу злочину;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Києва, громадянку України, з вищою освітою, яка заміжня, не працює, є пенсіонеркою, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 368 КК України визнано невинуватою та виправдано за відсутністю в її діянні складу злочину.
Також щодо обох виправданих скасовані запобіжні заходи у виді підписки про невиїзд, постанови про відсторонення їх від займаних посад: ОСОБА_9 начальника управління освіти Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_8 від заступника голови Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації .
Судові витрати по справі віднесені на рахунок держави, вирішене питання про речові докази.
Згідно з вироком суду, органом досудового слідства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються в тому, що вони, обіймаючи посади відповідно заступника голови Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та начальника управління освіти цієї державної адміністрації, будучи наділеними організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, являючись службовими особами які займають відповідальне становище, за попередньою змовою між собою скоїли одержання хабара за вчинення дій з використанням свого службового становища, поєднаного з вимаганням хабара, за наступних обставин.

Відповідно до розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації № 245-к від 08 серпня 2006 року, ОСОБА_8 призначена на посаду заступника голови Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації.
Згідно тимчасового розподілу обов`язків, між головою, виконуючими обов`язки перших заступників та заступників голови Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, регламенту виконавчого органу цієї адміністрації, ОСОБА_8 повинна здійснювати контроль за дотриманням законодавства з питань науки і освіти; здійснювати загальне керівництво закладами освіти, фізкультури і спорту, що належать до сфери районної комунальної власності; готувати проекти відповідних розпоряджень і матеріали окремих питань для розгляду на колегії виконавчого органу районної державної адміністрації у межах своїх повноважень, згідно з функціями, що випливають з покладених на неї завдань і визначеного кола питань; нести персональну відповідальність за стан справ у дорученій сфері діяльності.
Відповідно до розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації № 229-к від 03 серпня 2006 року, ОСОБА_9 призначена на посаду начальника управління освіти даної державної адміністрації
Згідно положення про управління освіти Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, посадової інструкції начальника Управління освіти, ОСОБА_9 повинна здійснювати керівництво діяльністю Управління освіти, забезпечувати виконання покладених на управління завдань, представляти інтереси району в галузі освіти у відносинах з юридичними та фізичними особами, подавати на затвердження голови Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації проект кошторису доходів і видатків, розпоряджатись коштами, які виділяються на утримання управління освіти, планувати роботу управління освіти і аналізувати стан її виконання, затверджувати та укладати договори, угоди про співробітництво, погоджувати проекти будівництва, ремонту закладів освіти, контролювати використання капітальних вкладень та залучення коштів, готувати пропозиції щодо обсягів бюджетного фінансування закладів.
У результаті процедури відкритих торгів на проведення ремонтних робіт санвузлів у навчальних закладах Дніпровського району м. Києва, 25 травня 2006 року між Управлінням освіти в особі заступника голови Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації - начальника Управління освіти ОСОБА_11 та ТОВ «Ригель» в особі директора ОСОБА_12 укладено договір № 101 на загальну суму 1090000 грн., згідно якого ТОВ «Ригель» повинно виконати роботи по ремонту місць загального користування навчальних закладів Дніпровського району м. Києва, а Управління освіти - провести оплату виконаних робіт.

У червні-липні 2006 року ТОВ «Ригель» виконало ремонтні роботи на загальну суму 194600 грн., про що складено акти виконаних робіт, після чого, директор цього підприємства ОСОБА_12 звернувся до управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації з проханням щодо оплати закінчених ремонтних робіт, у зв`язку з чим, 13 липня 2006 року, Управлінням освіти на банківський рахунок ТОВ «Ригель» перераховано 194600 грн.

У подальшому, протягом липня-серпня 2006 року, на виконання взятих на себе раніше зобов`язань з проведення ремонтних робіт, ТОВ «Ригель» продовжувало реконструкцію санітарних вузлів у середніх навчальних та дошкільних закладах Дніпровського району м. Києва. Станом на першу декаду серпня 2006 року, згідно актів приймання виконаних підрядних робіт № №101-23/8, 101-25/8, 101-26/8, 101-27/8, 101-29/8, 101-30/8, 24/8, товариство виконало ремонтні роботи на суму 174400 тис. грн. У зв`язку з цим, в цей же період часу, директор ТОВ «Ригель» ОСОБА_12 , знову звернувся до Управління освіти з проханням щодо оплати закінчених ремонтних робіт.
14 серпня 2006 року, начальник Управління освіти ОСОБА_9 , будучи розпорядником коштів, зателефонувала ОСОБА_12 та запропонувала зустрітись у своєму службовому кабінеті за адресою: м. Київ, пр. Миру, 6-а, близько 18 години, на що останній погодився. Цього ж дня, ОСОБА_12 з`явився у призначений час в службовий кабінет ОСОБА_9 , де між нею, заступником голови Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації ОСОБА_13 з одного боку та ОСОБА_12 з іншого, відбулась бесіда, під час якої, ОСОБА_9 та ОСОБА_14 пояснили ОСОБА_12 , що їм відомо про здійснене Управлінням освіти перерахування коштів 194600 тис. грн. на рахунок ТОВ «Ригель» за виконані ремонтні роботи.
Для продовження бесіди ОСОБА_9 та ОСОБА_15 запропонували ОСОБА_12 вийти з кабінету і знаходячись поблизу приміщення Управління освіти по пр. Миру, 6-А в м. Києві, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, використовуючи надане їм службове становище, пред`явили останньому вимогу про передачу особисто їм хабара у розмірі 10 відсотків від суми коштів перерахованих ТОВ «Ригель» в липні 2006 року за виконані роботи, що становить 19 тис. грн., і лише після цього пообіцяли вирішити питання щодо перерахування товариству грошових коштів у сумі 174 000 грн. за виконані роботи у липні-серпні 2006 року.
Крім того, під час цієї ж бесіди, ОСОБА_9 та ОСОБА_14 заявили ОСОБА_12 , що у майбутньому він повинен сплачувати особисто їм в якості хабара 10 відсотків від усіх сум грошових коштів, що будуть перераховані Управлінням освіти за виконані ТОВ «Ригель» ремонтні роботи, а у разі незгоди ОСОБА_12 з усіма вищевказаними вимогами, ОСОБА_9 та ОСОБА_14 пригрозили не перераховувати кошти за вже виконані роботи та розірвати договір без грошової компенсації затрат, які понесло товариство.
15 серпня 2006 року, під час проведення наради за участю керівників підприємств, з якими Управлінням освіти укладено підрядні договори на ремонтні роботи, на звернення ОСОБА_12 про перерахування коштів у сумі 174400 грн. за вже виконані його підприємством роботи, ОСОБА_14 і ОСОБА_9 , бажаючи підтвердити свої повноваження у вирішенні питань про перерахування коштів та викликати у ОСОБА_12 впевненість у необхідності передачі хабара, відмовили йому в перерахуванні коштів.

18 серпня 2006 року, близько 13 годин 30 хвилин, відповідно до досягнутої домовленості, ОСОБА_14 і ОСОБА_9 зустрілись з ОСОБА_12 поблизу кафе «Експрес» напроти будинку № 10 по вул. Попудренка в м. Києві, де ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , незважаючи на доводи ОСОБА_12 , що сума хабара у розмірі 10 відсотків від перерахованих коштів є великою, підтвердили свої вимоги щодо передачі хабара у сумі 19 тис. грн. за перерахування коштів за виконані ТОВ «Ригель» ремонтні роботи.

Усвідомлюючи своє залежне становище від ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , як службових осіб, від яких залежить вирішення питання про перерахування коштів, не маючи можливості законним способом добитись виконання працівниками Дніпровської райдержадміністрації м. Києва договірних умов, ОСОБА_12 змушений був погодитись на висунуті ОСОБА_13 та ОСОБА_9 вимоги щодо передачі хабара.

Для отримання хабара, 19 серпня 2006 року, близько 12 години 20 хвилин, ОСОБА_14 і ОСОБА_9 зустрілись із ОСОБА_12 , відповідно до раніше досягнутої домовленості, поблизу кафе «Експрес», розташованого напроти будинку 10 по вул. Попудренка в м. Києві. ОСОБА_14 і ОСОБА_9 відійшли з ОСОБА_12 у сторону від входу в приміщення кафе, де не було людей. Після цього, ОСОБА_14 , діючи умисно з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та в її присутності, одержала від ОСОБА_12 за перерахування коштів Управлінням освіти на рахунок ТОВ «Ригель» за виконані роботи хабар в сумі 19000 грн., які останній поклав за вказівкою ОСОБА_16 в її сумку.

Після отримання хабара, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були затримані працівниками міліції, які під час огляду місця події, у сумці ОСОБА_16 , виявили грошові кошти у сумі 19000 грн., передані ОСОБА_12 їй та ОСОБА_9 як хабар.

Вказані дії підсудних орган досудового слідства кваліфікував за ч. 2 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою, хабара - 19 тис. грн. за перерахування на рахунок ТОВ «Ригель» коштів в інтересах директора цього підприємства ОСОБА_12 , з використанням службового становища, вчиненого особою, яка займає відповідальне становище, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням хабара.
Допитавши в судовому засіданні підсудних, свідків, дослідивши всі зібрані по справі докази, вивчивши та проаналізувавши отримані при цьому дані в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до висновку про недопустимість досліджених доказів та відсутність доказів, які б вказували на винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України та виправдав обох підсудних за відсутністю в їх діянні складу злочину.
В поданій апеляції:

- прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з однобічністю та неповнотою судового слідства та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а справу направити органу досудового слідства для проведення досудового розслідування. При цьому прокурор зазначає, що дана кримінальна справа щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 04.10.2007 та 20.05.2008 направлялась для проведення додаткового розслідування у зв`язку з неповнотою досудового слідства. Ухвалами апеляційного суду м. Києва постанови суду про направлення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування залишені без змін. При цьому, органу досудового слідства судом надавалась вказівка провести експертизу з питань законності тендерних торгів та перерахування ТОВ «Ригель» Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією коштів за виконані ремонтні роботи в школах району, яка в частині встановлення законності процедури тендерних торгів не виконана, що на думку прокурора має значення для встановлення фактичних обставин пов`язаних з наявністю самих підстав для вимагання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошових коштів у ОСОБА_12 . Цей недолік не усунений і в суді шляхом призначення експертизи.
По справі не усунуті суперечності, пов`язані з тим, що відповідно до листа Управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.06.2006 року заборгованість адміністрації перед ТОВ «Ригель» станом на 19.08.2006 відсутня, а відповідно до довідки Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, станом на 14.08.2006 та 19.08.2006 заборгованість Управління освіти перед ТОВ «Ригель» становила 174 422 грн. У своїх показаннях ОСОБА_12 показав, що роботи ТОВ «Ригель» станом на 04.08.2006 року виконані. Відповідно до висновку економічної експертизи актів прийому виконаних робіт № 8/7, № 9/7, № 14/7, № 13/7 №, 101-17, тощо, Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація має заборгованість перед ТОВ «Ригель» станом на серпень 2006 року.
Не виконана вказівка суду щодо перевірки діяльності ТОВ «Ригель» для встановлення наявності підстав для провокації хабара з боку ОСОБА_12 .
Крім того, судом апеляційної інстанції вказано, що з протоколу вручення ОСОБА_12 спеціального технічного пристрою вбачається, що працівники УБОЗ ГУМВС України в м. Києві надали ОСОБА_12 цифровий пристрій, виріб В-2240, а надана суду касета є аналоговою. Разом з тим, під час проведення додаткового слідства не перевірено походження технічного пристрою, не прийнято рішення щодо долі цього речового доказу, чим також не виконані вказівки суду.
Також, в постанові суду про направлення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування орган досудового слідства зобов`язувався відібрати зразки голосу ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , для ідентифікації із наявними в матеріалах кримінальної справи записами розмов від 18.08.2006 року, в яких приймали участь троє осіб, що також належним чином не виконано.
Речовим доказом у справі визнані грошові кошти в сумі 19 000, які під час досудового розслідування не були збережені, як і технічний пристрій, яким вівся звукозапис. Підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зверталися до суду із заявами про втрату речових доказів, за результатами розгляду яких відомості внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування для перевірки факту втрати. Однак, на момент постановлення судом виправдувального вироку кінцеве рішення за вказаним фактом не прийнято.

Передчасними є висновки суду про визнання недопустимими доказами протоколів виїмки від 29.09.2006 року, огляду кафе «Експрес» по вул. Попудренка в м. Києві, вилучення речових доказів від 19.08.2006 року, оскільки дані дії проведені оперуповноваженим без доручень слідчого в порядку статті 114 КПК України 1960 року. Під час допиту в судовому засіданні оперуповноважений УБОЗ ГУМВС України в м. Києві вказав, що підставою для проведення ним слідчих дій були доручення органу досудового розслідування з резолюцією керівника, які реєструвались у передбаченому порядку відділом документообігу УБОЗ ГУМВС. Під час судового слідства прокурором заявлено клопотання про надання судового запиту до відділу документообігу УБОЗ ГУМВС України в м. Києві з метою перевірки факту надходження доручень на адресу органу, в задоволені якого безпідставно відмовлено судом.
Не виконана і дана при направленні кримінальної справи для проведення додаткового розслідування вказівка перевірити підстави для провокації хабара з боку керівника ТОВ «Рігель» ОСОБА_12 . За результатами заяви ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про повідомлення неправдивої інформації уповноваженому органу про вимагання підсудними хабара ОСОБА_12 вказані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Під час судового слідства підсудні пояснювали, що повідомлення про вимагання відсотків за сприяння у вирішенні питання про продовження дії договору між адміністрацією та ТОВ «Рігель» є неправдивим, направленим на усунення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з посад заступника голови райдержадміністрації та начальника Управління освіти цієї адміністрації. Однак, за результатами досудового розслідування не прийнято рішення про наявність в діях ОСОБА_12 завідомо неправдивого повідомлення про злочин, під час судового слідства повною мірою не перевірені підстави для наклепу з боку ОСОБА_12 , а тому висновки суду є такими, що не ґрунтуються на повноті, всебічності судового слідства, є передчасними.
Суд критично поставився до протоколу огляду місця події як доказу посилаючись на те, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показав, що не пам`ятає, щоб колись був понятим, протокол огляду бачить вперше, а підпис в протоколі лише схожий на його власний, але є підробленим. Разом з тим, заява про підробку підпису в протоколі процесуальної дії у зв`язку з тим, що підпис відрізняється від власного підпису свідка ОСОБА_18 механізмом виконання та нахилом почерку потребує перевірки шляхом внесено відомостей про даний факт до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому, підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися із відповідною заявою до правоохоронного органу, однак рішення по вказаному факту, яке має значення для повноти встановлення обставин події, що відбувалася 19.06.2006 року, також не прийнято.

Також, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ніяким чином не могли вплинути на роботу підрядних організацій, які виконували роботи, не мали впливу на погодження договорів, актів виконаних робіт та платіжних доручень не ґрунтується на досліджених доказах, зокрема показаннях керівника ТОВ «Ригель» ОСОБА_12 , який пояснив, що на той час в районі були чутки про вимагання грошових коштів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та він вважав, що завдяки займаним посадам та сталим соціальним зв`язкам, оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як йому відомо, тривалий час працюють в закладах освіти та опікуються питаннями облаштування, ремонтів в школах, останні могли, на його думку, сприяти у вирішенні питання про проводження терміну дії договору.
Суд також встановив, що заява про злочин від 18.08.2006 року не зареєстрована належним чином та незрозумілим є надходження її з УБОЗ ГУМВС України в м. Києві до прокуратури м. Києва, обґрунтовуючи тим, що відсутній штамп органу, який прийняв заяву, а є лише резолюція, адресована слідчому ОСОБА_19 , про прийняття рішення в порядку статті 97 КПК України. Разом з тим, встановлено, що 19.08.2006 року, день передачі грошових коштів є вихідним, а відсутність штампу реєстрації є помилкою відділу документообігу, а не процесуальним порушення вимог закону, тому зазначені висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.
Висновок суду про те, що на відеозапису до протоколу огляду місця події від 19.06.2008 року грошей в сумці не видно, в подальшому запис переривається, потім видно сумку з грошима, що не виключає можливості того, що під час перерви гроші могли опинитись в сумці ОСОБА_8 є таким, що не підтверджуються фактичними обставинами справи, оскільки допитані свідки, що були учасниками події, не повідомляли про будь-які маніпуляції із грошовими коштами та сумкою. Вказані висновки є припущеннями, які не можуть бути покладені в основу законного, обґрунтованого судового рішення.
Не відповідають фактичним обставинам справи також висновки суду щодо критичної оцінки протоколу огляду від 08.12.2006 року на тій підставі, що свідок ОСОБА_20 працює водієм в прокуратурі м. Києва, багато разів був понятим, а на момент допиту в суді не пам`ятає обставин перегляду відео, та відомостей, вказаних в протоколі вилучення аудіокасети із записом розмов учасників події від 18.08.2006 року, а також у зв`язку з тим, що свідок ОСОБА_21 , який був присутнім як понятий під час слідчої дії, є знайомим оперуповноваженого УБОЗ ГУМВС ОСОБА_22 , батько останнього є хрещеним ОСОБА_21 .
Зазначене вище, на думку прокурора, свідчить про неповноту та однобічность досудового та судового слідства в суді першої інстанції, а також про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Виправданими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подані письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вони, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду, просять залишити його без змін.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, виправданих та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та в запереченнях на неї, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 327 КПК України 1960 року виправдовувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлена подія злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.
Суд першої інстанції, дослідивши докази, зібрані по справі, вислухавши показання підсудних , свідків, дослідивши дані, які містяться в протоколах слідчих дій, інших документах, висновках експертів, оцінивши досліджені докази та вмотивувавши прийняте рішення прийшов до висновку, що пред`явлене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення у кримінальній справі не знайшло свого підтвердження та виправдав підсудних за відсутністю в їх діях складу інкримінованого їм злочину.

При цьому суд послався на показання дані в судовому засіданні:
підсудними ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 368 КК України КК України, не визнали та вважали що дана справа проти них сфабрикована з метою їх усунення з займаних посад, які вони обіймали нетривалий час, з метою збереження корупційних схем, які існували до цього;
свідком ОСОБА_12 , який підтвердив факт вимагання у нього підсудними хабара у розмірі 10 відсотків від обсягу виконаних керованою ним організацією робіт;
свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_21 , ОСОБА_44 , ОСОБА_19 , котрі повідомили суду про обставини, свідками та учасниками яких вони були, але які за висновками суду не можуть бути допустимими та достатніми доказами винуватості підсудних у вчиненні інкримінованих їм дій;
експертами ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , які роз`яснили висновки проведених ними експертиз, котрим судом у вироку надана детальна оцінка.
Проаналізувавши вищевказані показання підсудних та свідків, дослідивши матеріали кримінальної справи, перевіривши доводи сторін обвинувачення та захисту, суд першої інстанції прийшов до висновку, що винність ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у злочині, що їм інкримінується не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. При цьому суд виходив з того, що значна частина доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, є недопустимими.
Зокрема, суд виходив з наступного:
19 серпня 2006 року, старшим слідчим в ОВС прокуратури міста Києва ОСОБА_19 було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 368 КК України. Проте, у подальшому, міститься постанова за підписом в.о. прокурора міста Києва ОСОБА_49 про порушення кримінальної справи від 21 серпня 2006 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 368 КК України вже як щодо депутата Дніпровської районної у місті Києві ради, при цьому постанова від 19 серпня 2006 року ніким не скасовувалася, чим порушено принцип, згідно з яким проти особи за одне і те ж правопорушення не можна двічі порушувати кримінальну справу і притягувати її до кримінальної відповідальності. В той же час, слідчим в обвинувальному висновку вказано, що кримінальна справа відносно ОСОБА_8 порушена 19 серпня 2006 року й ніяким чином не згадується про постанову від 21 серпня 2006 року;
з аналізу обсягу службових повноважень підсудних, зміст у показань ОСОБА_12 , експерта ОСОБА_50 , свідків - директорів шкіл № 137 ОСОБА_51 , №191 ОСОБА_41 , директора Русанівського ліцею ОСОБА_40 , документів з приводу взаємовідносин Дніпровської РДА в м. Києв і з ТОВ «Ригель», висновків експертизи, вбачається, що дані, які містяться у довідці ТОВ «Ригель» про те, що сума заборгованості управління освіти перед ТОВ «Ригель» станом на 14.08.2006 року та 19.08.2006 року, становила 174422 грн. не підтверджуються, а посадові обов`язки ОСОБА_8 ніяким чином не могли вплинути на роботу підрядних організацій, які виконували ремонтні роботи в закладах освіти Дніпровського району м. Києва, навіть погоджувальний підпис заступника голови ні в договорах, ні в актах виконаних робіт, ні в платіжних дорученнях, ні в яких інших документах, не передбачений. Тимчасовий розподіл обов`язків між головою, в.о. перших заступників та заступників голови РДА, регламентує тільки її функціональні обов`язки, але вони не містять фінансового контролю за управлінням освіти Дніпровської РДА. З урахуванням цього, доводи ОСОБА_52 про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 погрожували йому розірвати договір, без компенсації за виконані роботи, у разі не виконання їх вимог, не знайшли свого підтвердження, так як не узгоджуються з наданими суду доказами;
- допущені істотні порушення при прийнятті та реєстрації заяви про злочин. Як вбачається з протоколу усної заяви про злочин (т. 1 а.с. 20-21), звернення надійшло до УБОЗу в м. Києві 18 серпня 2008 року та зареєстровано в журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини в УБОЗі м. Києва 19 серпня 2006 року та в цей же день направлено заступникові Генерального прокурора України - прокурору м. Києва для прийняття рішення в порядку ст. 97 КПК України. Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що матеріали надійшли адресату, зареєстровані належним чином, як цього вимагає Інструкція про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв і повідомлень № 66/13-ок від 24.06.2004 року. На супровідному листі УБОЗу в м. Києві (т. 1 а.с. 19) міститься тільки резолюція ОСОБА_19 для прийняття рішення в порядку ст. 97 КПК України, однак, відсутні дані про те, що матеріали, які надійшли з УБОЗу м. Києва до органу прокуратури взагалі реєструвалися, зокрема, відсутній і штамп із зазначенням дати реєстрації та номера, що є грубим порушенням вказаної вище Інструкції. Крім того, як вбачається з супровідного листа УБОЗу в м. Києві, його разом з додатками було направлено за адресою: м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, а ОСОБА_19 , який визначений виконавцем, як встановлено судом, працював за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 114, однак, суду не надано жодного доказу на рахунок того, що дані матеріали взагалі реєструвалися за будь-якою із вказаних адрес взагалі, та яким чином вони потрапили за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 114, без належної на те реєстрації;
показання ОСОБА_52 про те, що підсудні йому неодноразово телефонували, призначали зустрічі, під час яких йому чітко стало зрозуміло про вимагання хабара, також не узгоджуються з матеріалами кримінальної справи, оскільки, як вбачається з них, останній звернувся до УБОЗу із заявою про злочин 18 серпня 2006 року, а вже 19 серпня 2006 року, у вихідний день, сам зранку почав телефонувати ОСОБА_9 . Зокрема, під час допиту в суді показав, що дійсно телефонував ОСОБА_9 в присутності слідчого стосовно того, що готовий передати їй гроші. Згідно показань ОСОБА_9 , вона 14 серпня 2006 року зустрічалася з ОСОБА_12 , та нею було повідомлено останньому про грубі порушення вимог чинного законодавства в сфері бюджетного фінансування, але той відмовився додати будь-які пояснення, посилаючись на погане самопочуття і пригрозивши, що вона довго працювати на своїй посаді не буде, вийшов з кабінету;
допитані в суді свідки ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_24 зазначили, що ніхто з них не бачив, щоб ОСОБА_12 клав гроші до сумки ОСОБА_8 , а ОСОБА_53 та ОСОБА_55 крім цього показали, що бачили гроші вже біля сумки;
в порушення вимог ст. 190 КПК України 1960 р., протокол огляду місця події складений не уповноваженою на те особою, а саме, старшим оперуповноваженим в ОВС УБОЗ ГУМВС України ОСОБА_56 ; допущені порушення процесуального законодавства при вилученні коштів в сумі 19 тис. грн. , здійсненні змивів з правої та лівої рук ОСОБА_8 ,так як ці дії проведені без зазначення в протоколах того, хто їх вчиняв, та без підпису цієї особи у протоколі; дії, пов`язані з вилученням та фіксацією доказів, що мають на собі сліди спеціальної хімічної речовини, проведені без участі спеціаліста та з порушенням процедури; проведення відеофіксації здійснено без зазначення у протоколі того, на якому пристрої вівся запис і хто саме його вів. При цьому допитані у судовому засіданні з цього приводу свідки ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_22 , так і не могли пояснити, хто саме вів відеозйомку огляду місця події і, чому ця особа не зазначена в самому протоколі та в ньому не розписувалася. Крім того, під час перегляду відеозапису до протоколу огляду місця події від 19 серпня 2006 року було встановлено ряд порушень вимог кримінально-процесуального законодавства та цей запис є неякісним і переривається. Так, що стосується самої обставини де були грошові кошти, то на відеозапису відразу грошей в сумці не видно, а потім чути чоловічий голос про те, що необхідно пройти до іншого столу та хтось бере сумку ОСОБА_16 і в цей момент запис переривається, а вже в подальшому тільки видно сумку з грошима. На підставі цього суд прийшов до висновку, що не виключається можливості, що саме під час перерви у відеозаписі грошові кошти могли опинитися в сумці ОСОБА_16 ;
при оцінці висновків хімічної експертизи, згідно яких на ватному тампоні, яким виконано змиви з лівої руки ОСОБА_16 , поверхні блокноту, який вилучено з сумки, виявлено сліди спеціальної хімічної речовини, котрою оброблені грошові кошти надані ОСОБА_12 , суд виходив з того, що при перегляді відеозапису видно, як ОСОБА_14 торкалася в подальшому сумки, а експерт ОСОБА_59 пояснила, що засіб «Промінь» має властивості розповсюджуватися, тому міг проникнути до сумки, а потім на руки підсудної;
протокол огляду від 08 грудня 2006 року є недопустимим доказом, оскільки один з понятих на той час був працівником прокуратури водієм та більше 20 разів залучався для проведення різних процесуальних дій, згадати щось саме в цій кримінальній справі не зміг, а іншого понятого сторона обвинувачення не змогла доставити до суду для допиту;
протокол огляду грошових коштів, які помічені спеціальним барвником, що вручені ОСОБА_12 для передачі хабара, є недопустимим доказом, так як в цьому протоколі не вказано походження грошових коштів, яким чином та хто проводив помічення купюр. При цьому, порушено норми Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», оскільки оперативно-розшукова справа, як встановлено судом, взагалі не заводилася, а всі ці дії проводились в межах перевірки заяви про злочин;
неможливо усунути суперечності між висновком експерта № 242 хс від 06.09.2006 року, згідно якого на банкнотах Національного банку України на загальну суму 19 тис. грн., які вилучені 19 серпня 2006 року, виявлені сліди спеціальної хімічної речовини «Промінь-1» та які світяться зелено-жовтим кольором (т. З а.с. 7- 8) та висновком експерта № 293/тдд від 07.09.2006 року (т. З а.с. 12-14), згідно якого при відображеному ультрафіолетовому проміні на поверхні паперу купюр з серійними номерами АП 8054988 та АЖ 0660956, спостерігалося люмінесцентне свічення голубовато - зеленим світлом, тобто світилися дві купюри. Призначити судом повторну експертизу для їх дослідження немає можливості, так як не забезпечено збереженості грошових коштів, які є предметом хабара, тобто речовими доказами по справі. Також при призначенні вказаних вище експертиз, № 242 хс від 06.09.2006 року та № 293/тдд від07.09.2006 року, були грубо порушені права підсудних, оскільки, згідно протоколів, їм було оголошено про їх призначення тільки 13 жовтня 2006 року (т. З а.с. 4-5, 9-10), тобто вже після проведення експертизи, що позбавило їх можливості використати свої права, передбачені ст. 197 КПК України 1960 року. З урахуванням грубих та численних порушень прав підсудних, вказані вище докази суд не може визнати допустимими;
органом досудового слідства визнано речовим доказом аудіокасету, вилучену у ОСОБА_12 із записом розмови, яка відбулася між останнім та підсудними, яку він записував за власною ініціативою. Однак, цей доказ не є допустимим, виходячи з рішення Конституційного Суду України від 21.10.2011 року;
органом досудового слідства визнано речовим доказом аудіокасету, яка згідно з постановою про проведення виїмки, вилучена в приміщенні оперативно-технічного відділу РАЦ УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві 25 листопада 2006 року, відповідно до протоколу виїмки, із записом передачі хабара підсудним 19 серпня 2006 року (т. 1 а.с. 76-80). Проте, з протоколу вручення технічних засобів від 19 серпня 2006 року (т. 1 а.с. 32) вбачається, що ОСОБА_12 на підставі дозволу щодо проведення оперативно-розшукових заходів із застосуванням технічних засобів, наданого начальником ГУ МВС України в м. Києві, з метою фіксації факту і змісту розмови, яка має відбутися між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , вручено цифровий диктофон - виріб В-2240, який з показань самого ОСОБА_12 19 серпня 2006 року, після затримання підсудних, він відразу ж віддав працівникам міліції. З урахуванням цього, є незрозумілим, яку аудіокасету вилучали 25 листопада 2006 року, так як 19 серпня 2006 року, ОСОБА_12 вручали цифровий диктофон, який він повернув відразу ж 19 серпня 2006 року.З врахуванням того, що згідно протоколу про видачу технічних засобів працівниками міліції ОСОБА_12 видавався цифровий диктофон, а надані суду касети є аналоговими, не містять жодних індивідуальних позначок з інформацією щодо записів, які на них містяться, цифровий диктофон до матеріалів справи не долучався, в розпорядження суду не надавався, місце його знаходження не відоме, суд визнав як зазначені аналогові касети, так і висновки проведених по їх дослідженню експертиз недопустимими доказами;
суд критично віднісся до протоколів огляду від 13 вересня 2006 року коробки для картки стартового пакету мобільного телефону та блокноту (т. 1 а.с. 108, 110), оскільки допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_60 суду показав, що понятим він ніколи не був. Підпис на протоколі огляду коробки від сім-картки мобільного телефону, що міститься в справі тільки схожий на його, однак слідчий ніколи його не викликав. Пригадує, що у 2006 році він працював у прокуратурі охоронцем та можливо, на протоколі огляду грошових коштів стоїть підпис, схожий на його, так як згадав, що слідчий розкладав перед ним купюри, номіналом 200 гривень, які виймались з пакету. Однак, зазначив, що він такого не пам`ятає, щоб йому давали на огляд блокнот та коробку з-під сім-картки для мобільного телефону;
суд не прийняв як докази, протоколи огляду від 04 грудня 2006 року документів, вилучених під час обшуку службового кабінету ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 112- 112) та документів, вилучених під час обшуку службового кабінету ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 121-122), оскільки допитаний свідок ОСОБА_61 суду показав, що в прокуратурі працює водієм з 2004 року і на момент вчинення злочину працював там же. Понятим був більше 20 разів, по яким справам він не пам`ятає, оскільки оглядав речі, документи, фотографії, які йому показували слідчі з прокуратури, багато разів. В даному випадку порушені вимоги ст. 127 КПК України 1960p., згідно якої, як поняті запрошуються особи, не заінтересовані в справі;
недопустимим доказом є протокол огляду місця події від 19 серпня 2006 року - автомобіля ГАЗ 3110 (т. 1 а.с. 140-141), оскільки допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_33 показав, що він ні в яких слідчих діях ніколи участі не приймав та не пам`ятає такого, щоб був понятим при проведенні якихось слідчих дій. Зокрема, зазначив, що підсудних не знає та в протоколі огляду автомобіля «ВАЗ 3110» стоїть не його підпис, якби за його участю проводилися будь-які слідчі дії, то він би це запам`ятав. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду також показав, що не знає з якого приводу він знаходиться в суді. З присутніх, йому ніхто не знайомий. У серпні 2006 року він не був понятим. Протокол огляду місця події йому не знайомий, перший раз його бачить, але підпис дуже схожий на його і він вважає, що це є підробкою. В органах прокуратури та у будь-яких інших органах ніколи не працював, звідки міг взятися його підпис не знає. Паспорт він не втрачав та участі у вищевказаних подіях не брав;
суд не може брати до уваги протоколи пред`явлення фотознімків для впізнання від 10 жовтня 2006 року (т. З а.с. 102-103, 105-107), оскільки допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_62 суду показав, що приблизно 6-7 років тому, коли він повертався з роботи десь о 18 годині, проходячи повз прокуратуру, до нього підійшли якісь особи та сказали, що для проведення слідчої дії необхідний підпис понятого. Він спочатку не хотів йти, оскільки був стомлений, але йому сказали, що це ненадовго та це все формально і його ніхто не буде викликати до суду, тому він погодився, прочитав документи, які йому дали підписати, однак на даний час він не пам`ятає про що йшла мова. Крім нього, був присутній слідчий, ніяких понятих чи осіб, які б щось впізнавали чи щось робили, не було. Зокрема, зауважив, що не бачив, щоб проводили якісь слідчі дії, бо він просто зайшов, підписав і пішов, це все відбулося приблизно за 5 хвилин та нікому при цьому не давали фотографії для впізнання. Зазначив, що все проходило у вечірній час. Проте, як вбачається з самих протоколів, час проведення слідчої дії з 11 год. до 11 год. 15 хв. та з 11 год. 15 хв. до 11. 30 хв., хоча свідок ОСОБА_62 надав послідовні показання про те, що це відбувалося у вечірній час, так як він десь о 18 годині повертався з роботи;
суд визнає недопустими доказами протокол виїмки від 29.09.2006 року в приміщенні централізованої бухгалтерії Управління освіти (т. 2 а.с. 13-15), протокол обшуку службового кабінету ОСОБА_9 від 21.08.2006 р.(т. 4 а.с. 190-192), протокол обшуку службового кабінету ОСОБА_8 від 21.08.2006 р.(т. 4 а.с. 195-197), протокол обшуку від 29.08.2006 року за місцем проживання ОСОБА_8 (т. 4 а.с. 201-202), протокол обшуку від 29.08.2006 року за місцем проживання ОСОБА_9 (т. 4 а.с. 209-210), оскільки дані дії виконанні оперуповноваженим в ОВС УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_22 , хоча в матеріалах справи немає жодного доручення слідчого в порядку ст. 114 КПК України 1960 року на уповноваження його на проведення таких дій. Крім того, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_63 показала, що вона чітко пам`ятає, що обшук в кабінеті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проводився в день їх затримання, а саме 19 серпня 2006 року, а не як зазначено в протоколах - 21 серпня 2006 року;
відповідно до відповіді з УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві № 3/5-3642 від 26.06.2014 року, підставою для порушення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , стали не матеріали оперативно-розшукової діяльності УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві, а матеріали перевірки заяви про вимагання хабара. Тобто, виходячи з викладеного, оперативно-розшукова справа взагалі не заводилася.Крім того, як вбачається з матеріалів справи, заява про злочин була зареєстрована 18 серпня 2006 року, а вже на наступний день, 19 серпня 2006 року, який був вихідним днем, відбуваються певні слідчі дії, що говорить про те, що Апеляційним судом м. Києва дозвіл на проведення оперативно-технічних заходів щодо підсудних не надавався.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, пославшись на вимоги КПК України 1960 року щодо порядку перевірки заяв про злочини, положення ч. ч. 1, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» згідно яких у кожному випадку наявності підстав для проведення оперативно-розшукової діяльності заводиться оперативно-розшукова справа, рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 року (справа № 1-31/2011), яким встановлено, що визнаватись допустимими і використовуватись як докази в кримінальній справі, можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами законодавства і постановлення вироку», згідно якого при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного, прийшов до висновку, що зібрані по справі докази є недопустимими, вина підсудних не доведена і їх необхідно виправдати за відсутністю в їх діях складу злочину передбаченого ч.2 ст. 368 КК України.

Ретельно перевіривши, співставивши та проаналізувавши висновки суду першої інстанції та доводи апеляції прокурора, виходячи з вимог ч.1 ст. 365 КПК України 1960 року щодо обсягу перевірки справи апеляційним судом, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора, в якій він просить скасувавши вирок направити справу прокуророві на додаткове розслідування, не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України 1960 року, апеляційний суд скасовує вирок і повертає справу на додаткове розслідування у випадках коли під час дізнання чи досудового слідства були допущені такі істотні порушення кримінально процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку, або якщо є підстави для застосування кримінального закону про більш тяжкий злочин, обвинувачення у вчиненні якого засудженому не пред`являлось, якщо з цих підстав була подана апеляція прокурора чи потерпілого або його представника.
З урахуванням наведених вимог кримінально процесуального закону, доводи апеляції прокурора, в яких йдеться про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, не можуть бути підставою для скасування вироку з поверненням справи на додаткове розслідування, як того просить прокурор.
Всі інші доводи апеляції прокурора в основному зводяться до необхідності додаткової перевірки фактичних обставин, пов`язаних з наявністю чи відсутністю заборгованості Управління освіти Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації перед ТОВ «Ригель» за виконані ремонтні роботи, дотримання тендерних процедур при укладенні договорів на проведення цих робіт, перевірки ТОВ «Ригель» для встановлення обставин, пов`язаних з можливою провокацією хабара зі сторони ОСОБА_12 , перевірки обставин пов`язаних з реєстрацією заяви ОСОБА_12 про злочин та проведенням по цій заяві дій по її перевірці та фіксації злочинних дій, відсутністю в справі доручень слідчого на проведення оперуповноваженими органів міліції слідчих дій, втратою речових доказів грошей в сумі 19000 грн. та пристрою на який велася аудіофіксація процесу вимагання та отримання хабара, встановлення причин невідповідності між аналоговими носіями інформації та цифровим пристроєм, на який повинна була вестися зазначена аудіофіксація, завершення проваджень по заявах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо вчинених під час порушення та розслідування даної кримінальної справи кримінальних проваджень, котрі також не можуть бути достатніми підставами для задоволення апеляції прокурора, так як в основному стосуються встановлення умов, які сприяли вчиненню злочину та додаткової перевірки обставин, які не можуть ніяким чином вплинути на визнання доказів, отриманих з порушенням кримінально процесуального закону, допустимими.
Також, у своїй апеляції прокурор посилається на невиконання органом досудового розслідування у повному обсязі вимог постанов Дніпровського районного суду м. Києва від 04.10.2007 року та 20.05.2008 року, котрими дана справа поверталась прокурору на додаткове розслідування, які залишались без змін ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 20.12.2007 року та 17.07.2008 року. В той же час, прокурором не береться до уваги, що після цього кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст. 368 КК України була розглянута по суті і вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.05.2010 року вони були визнані винуватими у вчиненні інкримінованого їм злочину з призначенням покарання та звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України (т.9,а.с.462-476). При цьому в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2010 року, якою зазначений вирок був залишений без змін, не йшлося про будь яку неповноту досудового слідства (т.9,а.с.517-520). Не йшлося про це і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2011 року, котрою було задоволено касаційну скаргу першого заступника прокурора м. Києва, вказані вище вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11.05.2010 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2010 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд (т.10,а.с.153-155).
Таким чином, посилання прокурора, як на підставу для скасування вироку та повернення справи на додаткове розслідування, на невиконання органом досудового розслідування у повному обсязі вимог постанов Дніпровського районного суду м. Києва від 04.10.2007 року та 20.05.2008 року, з урахуванням даних про наступний рух кримінальної справи та виходячи з вимог розумності строків провадження у кримінальних справах, є непереконливим та суперечить ч.1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, згідно положень якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Крім цього, головними мотивами, якими керувався суд першої інстанції при постановленні виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , були міркування, пов`язані з визнанням недопустимими доказів на яких ґрунтується їх обвинувачення за ч.2 ст. 368 КК України протоколів оперативно розшукових дій та аудіофіксації, проведених без заведення оперативно розшукової справи та з порушенням відповідної процедури та протоколів слідчих дій, проведених працівниками органу дізнання без доручення слідчого, або з порушенням вимог кримінально процесуального закону. Така оцінка судом першої інстанції зазначених доказів, як недопустимих, не суперечить вимогам ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2011 року, якою необхідність призначення більш суворого покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ставилась у залежність від доведеності їх вини при новому судовому розгляді.
Після зазначених судових рішень, рішенням Конституційного Суду України від 20.10.2011 року (справа № 1-31/2011), було встановлено, що визнаватись допустимими і використовуватись як докази в кримінальній справі, можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, на підставі чого судом першої інстанції і було визнано недопустимими ряд доказів по даній справі, з достатнім вмотивуванням прийнятого рішення, наведеним вище.І дане рішення відповідає вимогам ст.62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, скасування виправдувального вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та повернення даної справи на додаткове розслідування.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365,366 КПК України 1960 року, п. 15 Перехідних положень КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в пред`явленому їм обвинуваченні за ч. 2 ст. 368 КК України визнано невинуватими та виправдано за відсутністю в їх діянні складу злочину без змін.

Судді:

_______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2