Справа № 643/3607/26
Провадження № 1-кс/643/1840/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 у режимі відеоконференції,

захисника адвоката ОСОБА_4 у режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000522 від 23.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, раніше судимого: 09.09.2021 Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого від відбуття покарання з випробуванням строком 1 рік; 01.10.2025 Шевченківським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.309 КК України строком 2 роки позбавлення волі (не набрав законної сили через розгляд апеляційної скарги), військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , в званні «солдата», перебуваючого у розшуку за базами ІПН НПУ як дезертир, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Під час досудового розслідування встановлено, що 23.02.2026, приблизно о 13:28, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, у період дії в Україні воєнного стану, який введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, строк дії якого неодноразово продовжувався по теперішній час, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у підвальному приміщенні, розташованому на рівні під`їзду №4 будинку за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 126-А, до якого останній потрапив шляхом вільного доступу, через відкриті вхідні двері, у якому на стелі приміщення прокладені кабелі ТПП 50х2х0,5, які належать юридичній особі «Харківська філія АТ «Укртелеком» (ЄРДПОУ 25614660), побачивши кабелі у вказаному підвальному приміщенні у ОСОБА_6 виник раптовий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів.

Далі, ОСОБА_6 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, за допомогою інструментів, який останній мав при собі, демонтував кабель ТПП 50х2х0,5, загальною довжиною 48 метрів, вартість якого на теперішній час встановлюється, зі стелі підвального приміщення, розташованого на рівні під`їзду №4 будинку за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 126-А.

Після чого, ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину разом з викраденим майном та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду АТ «Укртелеком», розмір якої на теперішній час встановлюється.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 185 КК України тобто, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Слідчий в клопотанні посилався на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, який, є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання від п`яти до восьми років позбавлення волі.

У органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби:

- переховуватись від органів досудового розслідування або суду, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, останній буде переховуватись від органів досудового розслідування, та, в подальшому, суду, з метою уникнення покарання. Крім того, у ОСОБА_6 відсутні міцні соціальні зв`язки - не одружений, дітей та утриманців не має.

- незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного та має право ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, які містять контактні дані вказаних осіб, тому останній може впливати на потерпілого та свідків з метою зміни останніми своїх показань, щоб у подальшому уникнути кримінальної відповідальності;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_6 ніде офіційно не працює, перебуває у розшуку за базами ІПН НПУ у розшуку як дезертир, бо самовільно залишив військову частину, законного джерела доходу не має, у зв`язку з чим, існують достатні підстави вважати, що єдиним джерелом його доходів є протиправна діяльність.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання та обранні стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні обставини, викладені у підозрі заперечував, зазначив, що кабель уже був зрізаний з одного боку, а зрізав тільки з іншого. Визнає вину, що забрав кабель з метою подальшого збуту для отримання коштів. Проти задоволення клопотання заперечував, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем постійного мешкання. Зобов`язується з`являтися до органі досудового розслідування та суду, вказав, що на даний час перебуває в СЗЧ, залишив несення служби оскільки не ходів помирати.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного, проти задоволення клопотання заперечував. Зазначив, що підозра не обґрунтована, на даний час не визначена сума збитків, завданої шкоди, не виключено, що сума шкоди буде не достатньою для кримінального провадження. Вказав, що ризики, зазначені у клопотанні не обґрунтовані, документально не підтверджені, ґрунтуються виключно на припущеннях. Його підзахисний має постійне місце проживання, батька, який потребує сторонньої допомоги після перенесеного інсульту. У задоволенні клопотання просив відмовити, обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши учасників кримінального провадження встановив наступне.

В силу ст.ст.131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 24.02.2026 старшим слідчим СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області за погодженням з процесуальним керівником - прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, що підтверджується: заявою про вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, буд. 126-А; протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 23.02.2026; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 23.02.2026; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 23.02.2026; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_6 від 23.02.2026; протоколом допиту представника потерпілого Харківської філії АТ «Укртелеком» від 24.02.2026; іншими доказами у сукупності.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування, суду; впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинити новий злочин.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 вчинив вказане кримінальне правопорушення в період терміну виконання вироку Шевченківського районного суду м. Полтави за ч.2 ст.309 КК України, яким останнього засуджено до 2 років позбавлення волі (не набрав законної сили через розгляд апеляційної скарги), при цьому, підозрюваний знаходиться у розшуку за базами ІПН НПУ як дезертир, раніше судимий, офіційного джерела доходу не має, наразі підозрюється у скоєнні тяжкого корисливого злочину, що, на думку слідчого судді, свідчить про недостатність застосування до останнього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі в межах даного кримінального провадження, оскільки вказаний запобіжний захід не дозволить забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Крім того, настання кожного окремо, та усіх у сукупності ризиків можливе і з урахуванням невідворотності призначення реального покарання особі, оскільки санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; відсутність офіційного працевлаштування; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання підозрюваного під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тому суд доходить переконання, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних прав та обов`язків, не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КК України, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до пункту 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів, експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання з 18.10 години 23.02.2026.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 18.10 години 23.04.2026.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1