печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3907/26-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

26.01.2026 року в провадження слідчого судді ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на матеріальні об`єкти, належні ОСОБА_4 , вилучені за результатом проведення обшуку, а саме: мобільний телефон марки «Motorola Moto G545G» чорного кольору з сім-картою на номер НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Redmi Note - 11» чорного кольору з сімкартою на номер НОМЕР_3 ІМЕІ: НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Xiaomi Hyper OS 14» чорного кольору з сім-картами на номери НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , ІМЕІ: НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «Xiaomi Mi9» чорного кольору із сім-картою НОМЕР_8 ІМЕІ: НОМЕР_9 .

Сторона обвинувачення вказує на те, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, за процесуального керівництва Київської міської прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001259 від 18.11.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 303 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 303, ч. 3 ст. 303, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 362 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше листопада 2024 року, невстановлена особа організувала місце розпусти у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем розташування якого передбачалося, в тому числі, надання послуг сексуального характеру за грошову винагороду.

Реалізуючи умисел на сутенерство, тобто забезпечення заняття проституцією особами жіночої статті у приміщенні вказаної квартири, усвідомлюючи, що не зможе реалізувати злочинний намір самотужки, невстановлена особа залучила до протиправної діяльності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , яким відводилась функція приймання замовлень клієнтів щодо отримання послуг сексуального характеру за номером телефону НОМЕР_10 .

Також, не пізніше листопада 2024 року, невстановлена особа організувала місце розпусти у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , та за адресою: АДРЕСА_3 за місцем розташування яких передбачалося, в тому числі, надання послуг сексуального характеру за грошову винагороду.

Реалізуючи умисел на сутенерство, тобто забезпечення заняття проституцією особами жіночої статті у приміщенні вказаної квартири, усвідомлюючи, що не зможе реалізувати злочинний намір самотужки, невстановлена особа залучила до протиправної діяльності ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яким відводилась функція приймання замовлень клієнтів щодо отримання послуг сексуального характеру за номерами телефонів НОМЕР_11 та НОМЕР_12 .

Також, усвідомлюючи, що у зв`язку із введенням на території України воєнного стану на території міста Києва у нічний період часу діє комендантська година, яка обмежує вільне пересування осіб по місту, невстановлені особи, які організували місця розпусти за адресами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 вирішили залучити до протиправної діяльності ОСОБА_10 , а також ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , які в силу зайняття посад у правоохоронних органах, мали можливість безперешкодного переміщення по місту на транспортних засобах в час дії комендантської години та забезпечували заняття проституцією особами жіночої статті у вищевказаних приміщеннях, шляхом перевезення клієнтів до місць розпусти та перевезення осіб, що надають послуги сексуального характеру за місцезнаходженням замовників.

Крім того, встановлено, що до вчинення вказаних правопорушень може бути причетним ОСОБА_4

15.01.2026 у період часу з 08 год. 40 хв. по 11 год. 14 хв. на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.12.2025 у справі № 757/64203/25-к проведено обшук за адресою проживання ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_4 за результатом якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Motorola Moto G545G» чорного кольору з сім-картою на номер НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Redmi Note - 11» чорного кольору з сімкартою на номер НОМЕР_3 ІМЕІ: НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Xiaomi Hyper OS 14» чорного кольору з сім-картами на номери НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , ІМЕІ: НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «Xiaomi Mi9» чорного кольору із сім-картою НОМЕР_8 ІМЕІ: НОМЕР_9 .

Постановою слідчого від 16.01.2026 вилучені у ході обшуку речі та документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

Повернення або передача володільцям, особам, у яких було проведено обшук, вилучених речей та документів може призвести до наслідків, передбачених ч. 11 ст. 170 КПК України.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його відчуження та/або приховування, метою - збереження речових доказів, які можуть бути досягнуті лише через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Накладення арешту на вищевказані речі і документи не є припиненням права власності, такий захід є тимчасовим, а отже, відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження. Потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи володільця майна. При цьому, жодних негативних наслідків арешту майна не має.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Незастосування арешту на вищевказані матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, може призвести до їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Майно, яке є предметом (засобом) вчинення кримінального правопорушення, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій заінтересованій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, а тому перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

З приводу розумності та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, можемо зазначити, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50). В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про накладення арешту, із метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, збереження речових доказів від їх можливого приховування, знищення чи відчуження .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на матеріальні об`єкти, належні ОСОБА_4 , вилучені за результатом проведення обшуку, а саме: мобільний телефон марки «Motorola Moto G545G» чорного кольору з сім-картою на номер НОМЕР_1 IMEI: НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Redmi Note - 11» чорного кольору з сімкартою на номер НОМЕР_3 ІМЕІ: НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Xiaomi Hyper OS 14» чорного кольору з сім-картами на номери НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , ІМЕІ: НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «Xiaomi Mi9» чорного кольору із сім-картою НОМЕР_8 ІМЕІ: НОМЕР_9 .

Ухвала про арешт майна негайно виконується слідчим та/або прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1