Провадження № 1-кп/947/655/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2026 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000396 від 05.07.2025 року у відношенні: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.258 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000396 від 05.07.2025 року у відношенні: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.258 КК України.

Ухвалою суду кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання, відповідно ч.1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вказуючи, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування відповідають вимогам КПК України.

Обвинувачений та захисник не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Обвинувальний акт складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України. У документі належним чином викладено фактичні обставини, які прокурор вважає доведеними, наведено правову кваліфікацію діяння, зазначено час, місце, спосіб та інші істотні елементи інкримінованого правопорушення.

Суд підкреслює, що згідно з правовими позиціями Верховного Суду обвинувальний акт не повинен містити надмірної деталізації доказової бази, але має бути достатньо конкретним для забезпечення реалізації права обвинуваченого на захист. Викладений у даному провадженні обвинувальний акт таким вимогам відповідає.

Порушень форми або змісту, передбачених ст. 291 КПК України та таких, що перешкоджали б призначенню судового розгляду або зумовлювали б повернення обвинувального акта прокурору, суд не встановив.

Реєстр матеріалів досудового розслідування складений належним чином, містить перелік процесуальних дій та доказів, на які посилається сторона обвинувачення. Зміст реєстру узгоджується з обвинувальним актом та не містить ознак істотних порушень процесуального закону.

Згідно зі ст. 32 КПК України кримінальне провадження розглядається за місцем вчинення кримінального правопорушення. З обвинувального акта вбачається, що інкриміновані обвинуваченому дії вчинено на території, підсудній Київському районному суду м. Одеси.

Підстав для вирішення питань про зміну підсудності відповідно до ст.ст. 34, 35 КПК України не встановлено.

Аналізуючи положення ст. 284 КПК України та матеріали обвинувального акта, суд не встановив обставин, які б свідчили про відсутність складу кримінального правопорушення, закінчення строків давності, наявність вироку щодо тієї самої особи за тим же обвинуваченням чи інших підстав для закриття провадження.

Відсутні також підстави для його зупинення відповідно до ст. 335 КПК України.

На стадії підготовчого судового засідання сторони не заявили про укладення угоди про примирення чи угоди про визнання винуватості, визначених розділом ІХ-1 КПК України. Клопотань щодо відкладення підготовчого судового засідання для укладення такої угоди не подано. Підстав для ініціювання судом розгляду цих питань не вбачається.

Відповідно до ст. 27 КПК України судовий розгляд здійснюється відкрито, якщо відсутні обставини, що потребують проведення закритого засідання. Матеріали провадження не містять даних, які б обґрунтовували необхідність обмеження принципу гласності.

З огляду на наведене суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом усіх учасників кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.258 КК України, з підстав, викладених у письмовому клопотанні, яке долучене до матеріалів кримінального провадження.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на відсутність підстав для подальшого застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

До таких ризиків закон відносить можливість обвинуваченого: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків або інших учасників кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальну діяльність.

Згідно з п.3 ч.1 ст.176 КПК України, одним із запобіжних заходів є тримання під вартою.

При цьому відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та може застосовуватися виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

Суд зазначає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не потребують доведення їх неминучої реалізації, а вважаються наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності вчинення відповідних дій у майбутньому з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

На переконання суду, стороною обвинувачення під час судового розгляду доведено існування реальних та актуальних ризиків, зокрема ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, а також ризику незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження.

Такі ризики є об`єктивно зумовленими, насамперед, тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.258 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів, та за яке законом передбачено суворе покарання у виді тривалого позбавлення волі.

Суд бере до уваги, що усвідомлення обвинуваченим тяжкості можливого покарання та пов`язаних із цим правових наслідків об`єктивно підвищує ризик його переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, суд ураховує характер інкримінованого діяння, яке посягає на основи національної безпеки та громадську безпеку, що зумовлює підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та об`єктивно обґрунтовує необхідність застосування до нього виняткового запобіжного заходу.

Суд також вважає доведеним ризик незаконного впливу обвинуваченого на учасників кримінального провадження, оскільки показання свідків та інших осіб підлягають безпосередньому дослідженню судом у ході судового розгляду, а за відсутності належного запобіжного заходу існує реальна можливість тиску з метою зміни або спотворення показань.

Одночасно з цим суд перевірив можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, зокрема особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту.

Разом із тим, з огляду на встановлені ризики, тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та характер обвинувачення, суд дійшов висновку, що жоден із зазначених більш м`яких запобіжних заходів не здатний належним чином запобігти встановленим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу суд також виходить із положень ст.3 Конституції України, відповідно до яких людина, її життя і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

У даному конкретному випадку суд вважає, що суспільний інтерес у забезпеченні належного кримінального провадження та безпеки суспільства переважає над особистим інтересом обвинуваченого у свободі пересування.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 є пропорційним, необхідним та таким, що не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідає усталеній практиці Європейського суду з прав людини щодо наявності «справжнього суспільного інтересу», який переважає над правом особи на особисту свободу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 110, 131, 132, 177, 183, 314, 315, 369-372, 392- 395 КПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.258 КК України призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Одеси на 11:00 год., 06.04.2026 року.

Викликати в судове засідання учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 28.05.2026 року, без визначення розміру застави, утримуючи останнього в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Визначити строк дії ухвали суду до 28.05.2026 року.

Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали суду скерувати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор», для виконання.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1