Справа № 755/3511/24Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3230/2026Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебуває кримінальне провадження №0001231 від 24.10.2023 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , мотивуючи його тим, що на даний час наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду, адже є вірогідність, що він, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, усвідомлюючи, яке покарання йому може бути призначено за вчинення злочину із застосуванням насильства, вказаного кримінального правопорушення, може переховуватись територією України; незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні. Так, підозрюваний, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, зокрема протоколами допитів свідків, де зазначені анкетні дані, місця проживання та реєстрації, місця роботи свідків, може шляхом погроз, вмовляння, підкупу схиляти їх (потерпілого, свідків) до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, вчиненні дій спрямованих на приховування слідів вчинення злочину; вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи його минуле. Так, у 2021 році Дніпровським районним судом м. Києва він визнався винуватим за ч. 1 ст. 286 КК та із призначенням покарання у виді штрафу у розмірі чотирьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Окрім того, ОСОБА_6 не працює, не має постійного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових злочинів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено та продовжено строк триманняпід вартою на 60 днів до 07 лютого 2026 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, встановив, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується. Стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо всіх обвинувачених на більш м`який.

Застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду. Тобто, застосований запобіжний захід кореспондується відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу - взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу у межах строків визначених ч. 3 ст. 331 КПК.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала винесена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки вже 1 рік та 9 місяців ОСОБА_6 утримується під вартою і йому не було визначено заставу, крім того, у клопотанні прокурором не було наведено жодних мотивів, за яких до обвинуваченого не можливо застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Також у апеляційній скарзі захисник зазначив, що ризик переховуватися від суду прокурором не доведений, оскільки ОСОБА_6 не переховувався, навпаки прибував на виклики до слідчого і отримав власноруч клопотання про застосування запобіжного заходу, а тому твердження прокурора про перебування ОСОБА_6 в розшуку є безпідставними, а не прибуття останнього для вирішення питання щодо його взяття під варту є окремим етапом, пов`язаним із вирішенням питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження не у звязку із досудовим розслідуванням, отже останній не ухилявся від досудового розслідування.

Щодо ризиків впливу на потерпілого та свідків, захисник зазначає, що прокурором не надано жодних доказів того, що ОСОБА_6 здійснював тиск на потерпілих чи свідків та протягом трьох місяців поки він перебував на свободі ним не було здійснено жодних дій, які б свідчили про тиск на когось з учасників процесу. Крім того зазначає, що на цей час допитані всі свідки обвинувачення, а тому ризик незаконного впливу на них відсутній. Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того у апеляційній скарзі захисник зазначає, що обвинувачений утримується під вартою майже два роки та судом не було обґрунтовано, чому не можливо його звільнити з під варти.

Також вказує, що ОСОБА_6 одружений, має неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, місця роботи, а тому обвинувачений може перебувати під домашнім арештом.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

У судове засідання захисник не з`явився, до початку апеляційного розгляду направив клопотання про розгляд справи без участі сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор повідомлений, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю до суду не надходило.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання його під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання захисника на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить відповідні відомості щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні аргументи, судом було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_6 має такий стан здоров`я, який перешкоджає йому перебувати під вартою в умовах СІЗО, провадження за апеляційною скаргою не містить.

Наявність у обвинуваченого місця проживання та реєстрації, а також неповнолітньої дитини не є тими стримуючими факторами, які б могли запобігти можливим проявам позапроцесуальної поведінки та не є підставами для обрання менш суворого запобіжного заходу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачений тривалий час тримається під вартою, то суд апеляційної інстанції не вбачає надмірності тримання його під вартою, враховуючи перевагу існуючого суспільного інтересу перед особистими інтересами обвинуваченого.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків судді про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 , апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: