КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1994/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001149 від 16.10.2024,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0001149 від 16.10.2024.

Накладено арешт на майно, тимчасово вилучене в ході проведення 24.10.2025 обшуку в автомобілі, яким користується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , LEXUS LX 570, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , а саме на:

- мобільний телефон iPhone білого кольору у чохлі сірого кольору, без сімкарти, ідентифікаційні ознаки якого не встановлено, через блокування пристрою;

- мобільний телефон iPhone 17 Pro, номер моделі: MG8N4QL/A, серійний номер: НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон iPhone 16 Pro Max, номер моделі: MYX03HX/A, серійний номер: НОМЕР_4 .

В решті вимог клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою в частині задоволених вимог, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна та повернути ОСОБА_7 тимчасово вилучене майно.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що вилучені під час обшуку мобільні телефони є неналежними доказами, оскільки жодним чином не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, чи інших обставин, які мають значення для цього кримінального провадження.

Апелянт наголошу на тому, що стороною обвинувачення було пропущено строк для подачі клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, а слідчим суддею пропущено строк розгляду клопотання про арешт майна.

Крім того, апелянт зазначає про те, що відносно ОСОБА_7 не зазначено жодного обвинувачення чи його причетності до кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки 18.12.2025 оскаржувану ухвалу постановлено без виклику особи, що подає апеляційну скаргу, копію ухвали власник майна отримав 24.12.2025, а з апеляційною скаргою звернувся до суду 31.12.2025, відтак, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001149 від 16.10.2024 за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 369 КК України, за підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, та за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що не пізніше грудня 2024 року, у ОСОБА_12 , який, будучи достовірно обізнаним про порядок регулювання земельних відносин та містобудівних потреб громади, та що вказані питання відносяться до компетенції сесії Чабанівської селищної ради, під час якої депутатами ради здійснюється голосування щодо прийняття рішень про виділення бюджетних грошових коштів на такі потреби, за попередньою домовленістю з невстановленими працівниками ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, виник злочинний умисел, направлений на надання неправомірної вигоди депутатам Чабанівської селищної ради за позитивне голосування під час вирішення питань розподілу бюджетних коштів для визначених суб`єктів господарської діяльності, які здійснюють свою діяльність на території Фастівського району Київської області.

24.10.2025 ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 369 КК України, та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлено про підозру у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369 КК України

24.10.2025 слідчим проведено невідкладний обшук в автомобілі, яким користується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , LEXUS LX 570, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , в ході якого виявлено та вилучено:

- купюри, схожі на банкноти доларів США на загальну суму 3705 доларів США;

- мобільний телефон iPhone білого кольору у чохлі сірого кольору, без сімкарти, ідентифікаційні ознаки якого не встановлено, через блокування пристрою;

- мобільний телефон iPhone 17 Pro, номер моделі: MG8N4QL/A, серійний номер: НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон iPhone 16 ProMax, номер моделі: MYX03HX/A, серійний номер: НОМЕР_4 .

У ході досудового розслідування встановлено, що є достатні підстави вважати, що вилучені грошові кошти отриманні в результаті протиправної діяльності ОСОБА_11 , ОСОБА_10 у взаємодії з іншими учасниками кримінального правопорушення, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Постановою слідчого від 24.10.2025 вказані речі визнано речовими доказами.

04.11.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надано дозвіл слідчому на проведення обшуку в автомобілі, яким користується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , LEXUS LX 570, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 .

06.11.2025 засобами поштового зв`язку прокурор подав до Печерського районного суду м. Києва клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

18.12.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на майно, тимчасово вилучене в ході проведення 24.10.2025 обшуку в автомобілі, яким користується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , LEXUS LX 570, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , а саме на:

- мобільний телефон iPhone білого кольору у чохлі сірого кольору, без сімкарти, ідентифікаційні ознаки якого не встановлено, через блокування пристрою;

- мобільний телефон iPhone 17 Pro, номер моделі: MG8N4QL/A, серійний номер: НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон iPhone 16 Pro Max, номер моделі: MYX03HX/A, серійний номер: НОМЕР_4 .

В решті вимог клопотання - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Приписами ч. 5 ст. 237 КПК України визначено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження та речей, вилучених з обігу.

Положення ч. 7 ст. 237 КПК України при проведенні огляду уповноважують слідчого, прокурора оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. При цьому, такі речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Разом з тим, ч. 2 ст. 168 КПК України передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

У свою чергу, в силу приписів ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, частково задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на майно, тимчасово вилучене в ході проведення 24.10.2025 обшуку в автомобілі, яким користується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , LEXUS LX 570, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , а саме на: мобільний телефон iPhone білого кольору у чохлі сірого кольору, без сімкарти, ідентифікаційні ознаки якого не встановлено, через блокування пристрою; мобільний телефон iPhone 17 Pro, номер моделі: MG8N4QL/A, серійний номер: НОМЕР_3 ; мобільний телефон iPhone 16 Pro Max, номер моделі: MYX03HX/A, серійний номер: НОМЕР_4 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника майна та інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання представника власника майна на невідповідність арештованого майна критеріям речових доказів є безпідставними, оскільки встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що тимчасово вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, позаяк вилучені речі підлягають додатковому дослідженню та проведенню необхідних експертиз, а відтак зазначені пристрої тимчасово вилучено, у зв`язку із необхідністю їх надання разом з інформацією, що на них міститься, для проведення експертного дослідження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна чи інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку.

У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 не причетний будь-яким чином до обставин, які підлягають встановленні у даному кримінальному провадженні, та жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні не має, відхиляються колегією суддів, позаяк на даному етапі досудового розслідування вказані доводи не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять обставин та посилань на належні та допустимі докази, які б обґрунтовували підозру в тому, що власник майна може сховати, знищити, пошкодити або відчужити майно.

Крім цього, на переконання колегії суддів, слідчий суддя правильно поновив прокурору строк звернення до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна з часу постановлення ухвали про дозвіл на проведення обшуку, що всупереч доводам апеляційної скарги не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_14

Судді:

ОСОБА_15____________ ОСОБА_16 ____________