КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 квітня 2026 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.04.2026 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 22 000 Євро, вилучені 26.03.2026 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною володіння, користування та розпорядження ними.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що клопотання прокурора та жодний із долучених до нього доказів не містять будь-яких фактичних даних, які могли б свідчити про сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вилучені під час обшуку 22 000 Євро є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України та мають відношення до кримінального правопорушення.

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/18530/26-к Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3981/2026 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Під час обшуку дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_9 повідомила, що 22 000 Євро належать їй та її чоловіку і ці кошти не мають жодного відношення до діяльності їхнього сина ОСОБА_10 , який проживає за кордоном з лютого 2022 року.

Вилучені грошові кошти мають законне походження, що підтверджується наданими слідчому податковими деклараціями про майновий стан і доходи.

Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.03.2026 про надання дозволу на проведення обшуку, слідчому було відмовлено у задоволенні клопотання в частині вилучення готівкових грошових коштів.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу та скасувати ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №001456 від 19.05.2025 за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

Згідно даних клопотання, під час досудового розслідування встановлено, що 20.03.2024 між ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» (код за - Продавець), в особі генерального директора ОСОБА_12 та «ARKMEN UK» LTD (реєстраційний номер 14264700 - Покупець) в особі директора ОСОБА_11 , укладено контракт № 20032024/AU на постачання цукру кристалічного, виготовленого з цукрових буряків 1-ї категорії виробництва 2023 рок у кількості - 9 000 тон за ціною 505 євро за 1 тонну, на загальну вартість - 4 545 000,00 Євро.

Компанія «ARKMEN UK» LTD 29.07.2022 створена та зареєстрована за законодавством Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. З моменту реєстрації компанії до 17.04.2025 керівником був ОСОБА_11 , який фактично виконував організаційно-розпорядчі функції директора за вказівками та за попереднім узгодженням з ОСОБА_10 .

Так, ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_11 діючи від імені «ARKMEN UK» LTD, попередньо маючи досвід позитивної співпраці з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», в період з листопада 2022 по березень 2024 роки, шляхом укладання контрактів на відносно невеликі суми, створили уявне враження добросовісного партнера у фінансово-господарських взаємовідносинах, що викликало довірливі відносини з генеральним директором ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» ОСОБА_12 .

Впроваджуючи спільний між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 злочинний план, на початку березня 2024 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_10 , діючи начебто як фактичний власник «ARKMEN UK» LTD, попередньо увійшовши в довіру до генерального директора ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» ОСОБА_12 , звернувся до нього з проханням укласти новий контракт з «ARKMEN UK» LTD на придбання більшої кількості товару, а саме 9 000 тон під реалізацію, за умовами після оплати, що є нетипово, в порівнянні з попередніми контрактами.

Задля укладання майбутнього контракту, умови якого ОСОБА_10 за попередньої змовою з ОСОБА_11 не мали намір виконувати в повній мірі, з метою надання своїм спільним діям вагомості та складання враження справжності намірів на сумлінне виконання нового контракту ОСОБА_10 , залучив свого батька ОСОБА_6 , якому не було відомо про злочинний умисел свого сина, для проведення переговорів з генеральним директором ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» ОСОБА_12 , та виступити гарантом.

Крім того, ОСОБА_10 за попередньої змовою з ОСОБА_11 , з метою реалізації свого злочинного плану заволодіти майном ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина», шляхом здійснення оплати лише за частину його вартості, висунули попередні умови для майбутнього укладеного договору, які полягали у оплаті за поставлений товар протягом 85 календарних днів з дати поставки.

Умови майбутнього контракту обговорювались ОСОБА_12 з батьком ОСОБА_10 - ОСОБА_6 , який зобов`язувався взяти під особисту відповідальність та гарантував виконання його сином домовленостей про 100% виплату протягом 85 календарних днів з дати поставки товару нерезидентом «ARKMEN UK» LTD. Таким чином, ОСОБА_6 діяв в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , не будучи обізнаним у злочинних намірах останніх.

Таким чином, як зазначено в клопотанні, ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , шляхом зловживання довірою генерального директора ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» ОСОБА_12 , реалізовували спільний злочинний план та заволоділи майном ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» на загальну суму 1 225 330 євро.

За результатами проведених слідчих дій, а також виконання доручення, працівниками Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, здобуто докази функціонування злочинної схеми з шахрайського заволодіння майном та подальшої легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, а також ідентифіковано осіб, які причетні до вчинення вище вказаних кримінальних правопорушень.

Вбачається, що до вчинення кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.03.2026 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , (Згідно відомостей інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності, належить ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ) в ході якого 26.03.2026 вилучено грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 22 000 Євро.

У межах вказаного кримінального провадження 26.03.2026 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), в особливо великих розмірах з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 190 КК України.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_13 від 27.03.2026 вилучені грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 22 000 Євро визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

03.04.2026 прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 26.03.2026 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 22 000 Євро із забороною володіти, користуватися і розпоряджатися ними до скасування у встановленому КПК України порядку.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.04.2026 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 22 000 Євро, вилучені 26.03.2026 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною володіння, користування та розпорядження ними.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти, вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказане майно може бути набутим кримінально протиправним шляхом або отримане унаслідок вчинення кримінального правопорушення, відповідає ознакам речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України, а тому наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на вилучене майно з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про невідповідність вилученого майна критеріям речових доказів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно може бути набутим кримінально протиправним шляхом, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою його збереження.

Доводи апеляційної скарги про те, що, вилучені грошові кошти мають законне походження, належать ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , та не мають жодного відношення до діяльності їхнього сина ОСОБА_10 , не спростовують висновків слідчого судді, викладених у оскарженій ухвалі, про наявність підстав для висновку про відповідність вилучених грошових коштів ознакам речових доказів, проте підлягають встановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Як убачається із матеріалів клопотання, дозвіл на проведення обшуку було надано саме за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , та органом досудового розслідування встановлена причетність останнього до кримінального правопорушення.

Посилання апелянта на те, що на момент складення підозри ОСОБА_10 (26.03.2026), тобто до проведення обшуку, органом досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_6 не був обізнаний про злочинний умисел свого сина - ОСОБА_10 , тому ОСОБА_6 не міг зберігати за місцем свого проживання (місце обшуку) грошові кошти, отримані злочинним шляхом, не будучи обізнаним про вчинення злочину, не впливають на правильність висновків слідчого судді.

Колегія суддів звертає увагу, що з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

На даному етапі досудового розслідування встановлені органом досудового розслідування обставини кримінального правопорушення, до вчинення якого встановлюється можлива причетність ОСОБА_6 , містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучені в останнього грошові кошти можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом та отриманими унаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відтак відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі осіб, причетних до його вчинення.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Апеляційні доводи про те, що вилучення коштів відбулося всупереч ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2026, якою було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в частині надання дозволу на вилучення грошових коштів, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора щодо арешту вказаного майна, оскільки положеннями ч. 7 ст. 236 КПК України передбачено можливість тимчасового вилучення речей, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та накладення в подальшому арешту на таке майно, за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

При цьому, у даному випадку прокурором дотримано вимоги абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання про арешт майна подано до суду засобами поштового зв`язку 27.03.2026, тобто на наступний день після тимчасового вилучення майна, яке мало місце 26.03.2026.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 квітня 2026 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3