ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі

відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 18 лютого 2026 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000580, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Дніпропетровськ,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 18 лютого 2026 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 18 квітня 2026 року.У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу на більш м`який відмовлено.

Своє рішення судмотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи в умовах воєнного стану, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.Враховуючи тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків та постійного джерела доходу, покази потерпілого та допитаних свідків, які показали, що обвинувачений до вчинення інкримінованих йому діянь фактично протягом тривалого проміжку часу переслідував родину потерпілого, суд погодився з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим ухилення від суду, перешкоджання встановленню істини по даному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення.Розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст.183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відмовити.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що твердження щодо вчинення злочину ОСОБА_7 , а також твердження щодо можливих ризиків у клопотанні прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 не відповідають дійсності. Вважає поза межами розумного сумніву те, що станом на 23.02.2026 року у зв`язку з воєнним станом в державі посилено кордони, пропускний режим та введено паспортний режим, що унеможливлює переховування, ведення конспіративного способу життя та вільне пересування особи, яка знаходиться в розшуку. Зазначає, що так само має бути доведена реальність замаху на вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження наявного. Вказує, що судом не було взято до уваги, що свідки обвинувачення у кримінальному провадженні допитані, обвинувачений не заперечує свою причетність до злочину. Також не були взяті до уваги численні клопотання обвинуваченого про долучення матеріалів, які характеризують обвинуваченого з позитивної сторони. Зауважує, що наявність ризиків, яким слід запобігти, має бути підтверджена доказами, припущення слідчого, прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст.84 КПК України, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні ч.1 ст.177 КПК України, оскільки по суті є припущенням.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, клопотань про розгляд справи за його участі не заявляв, відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених

ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , мотивуючи свою позицію тим, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину, а отже обвинувачення не є вочевидь безпідставним.

Вирішуючи питання про доцільність зміни запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або його продовження, суд брав до уваги ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в умовах воєнного стану особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Крім того, судом першої інстанції враховано тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення. Окрім цього, суд врахував покази потерпілого та допитаних свідків, які показали, що обвинувачений до вчинення інкримінованих йому діянь фактично протягом тривалого проміжку часу переслідував родину потерплого. Не залишилося поза увагою суду і надання обвинуваченим переваги реалізації своїх бажань на противагу дотриманню прав, свобод і інтересів інших осіб, оскільки обвинувачений протягом декількох засідань надавав суду докази, котрі на його думку мають переконати суд в негативній характеристиці особи свідка ОСОБА_9 , що є підставою для висновку суду у теперішньому негативному ставленні обвинуваченого до вказаного свідка.

За таких обставин, суд першої інстанції погодився з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим ухилення від суду, вчинення перешкоджання встановленню істини по даному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення (відносно свідка ОСОБА_9 ). Наведені ризики з плином часу не зникли, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (відносно свідка ОСОБА_9 ) навіть збільшився, оскільки за твердженням ОСОБА_7 , він вважає себе потерпілим від дій ОСОБА_10 і свідка ОСОБА_9 , які не давали йому «просто поговорити» з ОСОБА_9 , чим вчинили відносно нього психологічне насильство.

Таким чином, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_7 , знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин, може переховуватися від суду, що дає суду обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що продовжує існувати ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому відомі їх особисті дані та адреси мешкання, і останній може впливати на них з метою зміни змісту їх показань.

Про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній ніде не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків.

Апеляційний суд не приймає посилання захисника, що у зв`язку з воєнним станом в державі посилено кордони, пропускний режим та введено паспортний режим, що унеможливлює переховування, ведення конспіративного способу життя та вільне пересування особи, яка знаходиться в розшуку, оскільки ризики об`єктивно збільшуються з урахуванням введення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 , встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Посилання захисника обвинуваченого на те, що не були взяті до уваги численні клопотання обвинуваченого про долучення матеріалів, які характеризують його з позитивної сторони, не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності, до того ж не зменшують наявних ризиків.

Інші доводи апеляційної скарги захисника зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах, у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може слугувати підставою для скасування оскарженого рішення.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та в апеляційній скарзі не доведені.

Відомостей щодо протипоказань для перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора не було надано, як під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 18 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4