Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

6 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000565 щодо

ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Агра, Республіка Індія, громадянина Республіки Індія,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.3692 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.09.2025 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 04.08.2025 між прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_11 та обвинуваченим

ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.3692 КК України, і йому призначено узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі 622 378 грн 50 коп.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_13 скасувати і направити кримінальне провадження для здійснення досудового розслідування у загальному порядку.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що суд, затверджуючи угоду, не перевірив її на відповідність вимогам закону, а саме, закону України про кримінальну відповідальність, як це передбачено п.1 ч.7 ст.374 КПК України, і призначив покарання у виді штрафу, розмір якого значно перевищує максимальний розмір штрафу, установлений санкцією ч.1 ст.3692 КК України, і не узгоджується з приписами ч.2 ст.53 КК України, а також суд не в повному обсязі виконав вимоги ч.4 ст.374 КПК України.

Так, санкцією ч.1 ст.3692 КК України передбачено покарання у виді штрафу в розмірі від 1 000 до 4 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та інші покарання, тож, максимальний розмір штрафу становить 68 000 грн. Також за приписами ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 до 50 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. При цьому за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Угода про визнання винуватості містить посилання на ч.2 ст.53 КК України.

Водночас, з формулювання обвинувачення вбачається, що об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_13 кримінального правопорушення полягає у наданні неправомірної вигоди, а не в її одержанні, що виключає отримання внаслідок кримінального правопорушення доходу як умови для визначення штрафу в більшому розмірі, ніж передбачено відповідною санкцією. Також кримінальним правопорушенням шкоду завдано не було, про що вказано в обвинувальному акті. Підсумовуючи викладене, захисник вважає, що за відсутності цих двох обставин, які зумовлюють застосування положень ч.2 ст.53 КК України, у суду не було підстав виходити за межі санкції при призначенні ОСОБА_13 покарання у виді штрафу та затверджувати угоду, навіть якщо сторони формально і висловили згоду на її зміст, оскільки це є порушенням законності як загальної засади кримінального провадження, визначеної ст.9 КПК України.

Захисник стверджує, що всупереч вимогам п.п.1, 2 ч.4 ст.474 КПК України в судовому засіданні суд не з`ясував у ОСОБА_13 , чи розуміє останній, що під час судового розгляду він має право мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно, та має право подати клопотання про виклик свідків, а також не з`ясував, чи цілком розуміє ОСОБА_13 наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст.473 цього Кодексу, що підтверджується аудіозаписом на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції. При цьому посилається на практику судів апеляційної інстанції у кримінальних провадженнях за наслідками перегляду вироків на підставі угоди.

Крім того, умови угоди про визнання винуватості можуть призвести до порушення прав та інтересів компаній "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд.", "М.Біотек Лімітед" та ОСОБА_14 , що згідно з п.3 ч.7 ст.474 КПК України є підставою для відмови в її затвердженні. У вироку вказано, що до кримінального правопорушення були причетні ці компанії і що неправомірна вигода надавалась заступнику директора Департаменту - начальнику відділу сертифікації виробництва лікарських засобів Департаменту ліцензування виробництва лікарських засобів, крові та сертифікації Держлікслужби ОСОБА_14 , прізвище якого в Єдиному державному реєстрі судових рішень хоча і знеособлене, проте якого можна ідентифікувати за посадою.

Захисник вказує і на порушення права обвинуваченого на захист, що виразилося в наступному. ОСОБА_13 є іноземцем і не володіє українською мовою, тому в суді першої інстанції було залучено перекладача ОСОБА_15 , якій суд не роз`яснив обов`язок здійснювати саме повний переклад, як це передбачено ч.4 ст.68 КПК України, що могло призвести до здійснення перекладачем неповного перекладу. Також у справі наявна розписка про вручення обвинуваченому копії вироку, переклад якого на зрозумілу для ОСОБА_16 мову відсутній.

Всі ці обставини, на переконання захисника, свідчать про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вироку.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисників, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Формулювання обвинувачення в угоді, яка затверджена вироком, що оскаржується, викладено наступним чином.

Відповідно до Порядку проведення підтвердження відповідності умов виробництва лікарських засобів вимогам належної виробничої практики, затвердженого Наказом МОЗ № 1130 від 27.12.2012 (далі - Порядок), Державне підприємство "Український фармацевтичний інститут якості" (далі - ДП "Український фармацевтичний інститут якості"), який входить до сфери управління Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (далі - Держлікслужба), проводить інспектування виробників лікарських засобів (нерезидентів) на відповідність вимогам належної виробничої практики.

Відповідно до п.7 розділу 5 Порядку, якщо в ході інспектування встановлені численні (не менше 6 у сукупності, по конкретних препаратах або процесах) суттєві порушення, які свідчать про те, що виробник не контролює належним чином процеси та виробничі операції, - Держлікслужбою приймається рішення про відмову у видачі висновку щодо підтвердження відповідності умов виробництва лікарських засобів вимогам GMP (далі - Висновок).

У період з 31 березня по 4 квітня 2025 року інспектори ДП "Український фармацевтичний інститут якості" ОСОБА_17 та ОСОБА_18 були відряджені до Республіки Індія та проводили інспектування виробника лікарських засобів "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд." на відповідність вимогам належної виробничої практики. Під час проведення інспектування було виявлено понад шість суттєвих порушень, про що повідомлено представників виробника шляхом надання копії відповідного звіту.

Отримавши відомості про виявлення більше шести суттєвих порушень вимог належної виробничої практики, що відповідно до Порядку унеможливлює прийняття Держлікслужбою рішення про видачу Висновку виробнику лікарських засобів "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд.", представник компанії "М.Біотек Лімітед", яка має тісні комерційні зв?язки з виробником лікарських засобів "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд.", громадянин Індії ОСОБА_13 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, однак не пізніше 30 квітня 2025 року, вирішив надати уповноваженій службовій особі Держлікслужби неправомірну вигоду в сумі 30 000 доларів США за вчинення нею впливу на інспекторів ДП "Український фармацевтичний інститут якості" в інтересах компанії "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд.", результатом якого буде корегування звіту, а саме, зменшення кількості виявлених суттєвих порушень, що дозволить компанії "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд." отримати позитивний Висновок.

Реалізуючи умисел на надання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення інспекторами ДП "Український фармацевтичний інститут якості", які є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, внаслідок якого виробнику лікарських засобів "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд." буде видано позитивний Висновок Держлікслужби, 30 квітня 2025 року о 14 годині 58 хвилин ОСОБА_13 зателефонував заступнику директора Департаменту - начальнику відділу сертифікації виробництва лікарських засобів Департаменту ліцензування виробництва лікарських засобів, крові та сертифікації Держлікслужбі ОСОБА_19 та запропонував зустрітись у той же день у вечірній час у ресторані "Святошин двір" за адресою: м. Київ, просп. Берестейський, 112.

При цьому ОСОБА_13 було достовірно відомо, що ОСОБА_20 обіймає посаду заступника директора Департаменту - начальника відділу сертифікації виробництва лікарських засобів Департаменту ліцензування виробництва лікарських засобів, крові та сертифікації Держлікслужби та може вплинути на інспекторів ДП "Український фармацевтичний інститут якості" з приводу складання звіту з необхідними для ОСОБА_13 корективами щодо зменшення кількості встановлених порушень.

Продовжуючи реалізацію свого умислу, того ж дня о 18 годині 41 хвилині ОСОБА_13 зустрівся з ОСОБА_21 у визначеному ним місці і під час спілкування вказав ОСОБА_22 , що його як представника компанії "М.Біотек Лімітед", яка має тісні комерційні зв?язки з виробником лікарських засобів "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд." та діяльність якої залежить від перебування вказаного виробника на фармацевтичному ринку України, не влаштовує зміст звіту, складеного інспекторами ДП "Український фармацевтичний інститут якості" за результатами проведеного інспектування, та що до нього необхідно внести корективи, а саме, зазначити про виявлення не більше п?яти суттєвих порушень, що надасть можливість виробнику отримати дозвільний документ - Висновок.

Того ж дня о 18 годині 53 хвилини ОСОБА_13 зі свого номеру телефону НОМЕР_1 на номер телефону ОСОБА_23 НОМЕР_2 через месенжер "WhatsApp" направив повідомлення, в якому було зазначено перелік з п?яти суттєвих порушень, які він хоче бачити у звіті з інспектування, оскільки такі порушення надають можливість виробнику отримати Висновок Держлікслужби.

Продовжуючи спілкування, близько 19 години 40 хвилин ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_22 , що за допомогу у вирішенні описаної проблеми щодо корегування звіту він надасть грошову винагороду в сумі 30 000 доларів США будь-яким зручним для ОСОБА_23 способом, висловивши таким чином пропозицію надання неправомірної вигоди за вчинення ним впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, в інтересах компанії "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд.".

ОСОБА_20 , розуміючи незаконність дій ОСОБА_13 та усвідомлюючи, що одержання неправомірної вигоди за вплив на інспекторів ДП "Український фармацевтичний інститут якості" з метою внесення ними недостовірної інформації до звіту з інспектування виробника лікарських засобів "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд." є кримінально караним діянням, не бажаючи бути притягненим до кримінальної відповідальності, 01.05.2025 звернувся із заявою до правоохоронних органів з метою викриття злочинної діяльності ОСОБА_24 .

Продовжуючи свої дії, 9 червня 2025 року близько 10 години ОСОБА_13 зустрівся з ОСОБА_25 за адресою: м. Київ, просп. Берестейський, 120-А у м. Києві, і, достовірно знаючи, що останній є заступником одного з департаментів Держлікслужби, підтвердив, що за організацію ним коректування інспекторами ДП "Український фармацевтичний інститут якості" звіту він готовий надати грошові кошти в сумі 30 000 доларів США.

Того ж дня о 16 годині ОСОБА_13 зустрівся з ОСОБА_14 за цією ж адресою, підтвердив свій намір та готовність надати неправомірну вигоду у розмірі 30 000 доларів США за організацію останнім корегування інспекторами ДП "Український фармацевтичний інститут якості" звіту, а також обговорив деталі передачі грошових коштів.

У подальшому 10 червня 2025 року о 16 годині ОСОБА_13 зустрівся з ОСОБА_21 у ресторані "Святошин двір" за адресою: м. Київ, просп. Берестейський, 112, та передав частину раніше обіцяної неправомірної вигоди в сумі 15 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ становило 622 378 грн 50 коп., за здійснення впливу на інспекторів ДП "Український фармацевтичний інститут якості" з метою внесення ними корегування до звіту з інспектування компанії "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд." щодо зменшення кількості виявлених порушень, що стане підставою для надання Держлікслужбі рекомендації щодо видачі вказаному виробнику лікарських засобів дозвільного документу - Висновку.

Вказані дії ОСОБА_13 органом досудового розслідування та, відповідно, судом кваліфіковані за ч.1 ст.3692 КК України - надання неправомірної вигоди особі, яка погоджується за таку вигоду вплинути на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Цим вимогам закону вирок суду першої інстанції не відповідає.

Згідно з п.1 ч.7 ст.374 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.

Згідно з ч.ч.1, 4, 5 ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 цього Кодексу.

У випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Санкцією ч.1 ст.3692 КПК України передбачено покарання у виді штрафу від 1 000 до 4 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто від 17 000 до 68 000 грн, або обмеження волі на строк від 2 до 5 років, або позбавлення волі на строк до 2 років.

Разом з тим, за приписами ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 до 50 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_13 , взагалі, ніякої шкоди завдано не було. Предмет кримінального правопорушення - неправомірну вигоду в сумі 15 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ становило 622 378 грн 50 коп., ОСОБА_13 передав ОСОБА_14 за здійснення впливу на інспекторів ДП "Український фармацевтичний інститут якості", а тому вони не є і доходом, отриманим внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тож, доводи захисника про безпідставне посилання в угоді про визнання винуватості на ч.2 ст.53 КК України, оскільки узгоджене покарання, а саме, розмір штрафу суперечить закону України про кримінальну відповідальність, обґрунтовані. З цих же підстав обґрунтовані і твердження про те, що суд першої інстанції не перевірив угоду на відповідність вимогам КК України та, ухваливши вирок на підставі угоди, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами в апеляційній скарзі про недотримання судом вимог п.п.1, 2 ч.4 ст.474 КПК України, що нібито порушило право обвинуваченого на захист.

Згідно з п.п.1, 2 ч.4 ст.474 КПК України перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:

1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права:

мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;

допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;

2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу.

Із запису на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, слідує, що суд, дійсно, не з`ясував у ОСОБА_13 , чи цілком він розуміє, що має право: мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; подати клопотання про виклик свідків. Також суд, з`ясовуючи питання про те, чи цілком обвинувачений розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, не проговорив, що такі наслідки передбачені саме ст.473 КПК України.

Водночас, в суді першої інстанції обвинувачений користувався правовою допомогою захисника ОСОБА_26 . Захищати себе самостійно ОСОБА_13 у будь-якому разі не міг, оскільки він не володіє мовою, якою ведеться кримінальне провадження, тобто українською, у зв`язку з чим згідно з п.4 ч.2 ст.52 КПК України участь захисника у цьому кримінальному провадженні є обов`язкою. Наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені саме ст.473 КПК України, зокрема, обмеження права на оскарження вироку та відмова від здійснення прав, передбачених абз. 1 і 4 ч.4 ст.474 КПК України, розписані в угоді, яка укладена між прокурором і підозрюваним ОСОБА_13 в присутності захисника ОСОБА_27 . Укладення угоди, вручення ОСОБА_28 копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування відбулося в присутності перекладача ОСОБА_15 .

З огляду на ці обставини немає жодних підстав вважати, що було порушено право обвинуваченого на захист, тож доводи захисника є формальними, а посилання на релевантну практику судів апеляційної інстанції недоречними, оскільки вона не є джерелом права.

Також у суді першої інстанції була залучена перекладач ОСОБА_15 , яка на запитання головуючого відповіла, що отримала пам`ятку про права та обов`язки і що їй зрозумілі її права та обов`язки, після чого головуючий попередила перекладача про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний переклад або за відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків.

Через це гіпотетичні припущення захисника про можливе порушення прав ОСОБА_13 з огляду на не роз`яснення перекладачу обов`язку здійснювати, крім правильного перекладу, ще й повний переклад, не приймаються до уваги.

Що стосується невручення ОСОБА_13 вироку у перекладі на його рідну мову або іншу мову, якою він володіє, як це передбачено ч.4 ст.68 КПК України, то дані, які б це підтверджували достеменно, у кримінальному провадженні відсутні. Проте у будь-якому разі така процесуальна дія, як вручення копій судових рішень, відбувається після їх ухвалення, а тому не впливає і не може вплинути на їх законність, обґрунтованість чи вмотивованість.

Ніяким чином умови угоди про визнання винуватості не можуть призвести і до порушення прав та інтересів компаній "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд.", "М.Біотек Лімітед" та ОСОБА_14 . Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_13 був представником компанії "М.Біотек Лімітед" і вчинив протиправні дії в інтересах компанії "Напрод Лайф Саєнсес Пвт. Лтд.", однак про причетність цих компаній у вироку не йдеться. Також заступник директора Департаменту - начальник відділу сертифікації виробництва лікарських засобів Департаменту ліцензування виробництва лікарських засобів, крові та сертифікації ОСОБА_14 , виходячи зі змісту висунутого обвинувачення, не вчинив жодних протиправних дій, а тому незрозуміло, навіть якщо його можливо ідентифікувати за посадою, яким чином це може призвести до порушення його прав. У той же час, не зазначення у формулюванні обвинувачення назв юридичних та фізичних осіб, навпаки, може призвести до порушення права на захист внаслідок неконкретності обвинувачення.

Згідно зі ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене судом першої інстанції, який ухвалив вирок на підставі угоди, яка не відповідає вимогам закону, перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому відповідно до вимог ст.ст.412, 474 КПК України вирок належить скасувати, а кримінальне провадження направити для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, задовольнивши апеляційну скаргу захисника, вимоги якого саме про направлення кримінального провадження для здійснення досудового розслідування в загальному порядку свідчать про незгоду з продовження судового провадження у загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) скасувати і направити кримінальне провадження для здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали відповідно до вимог ст.376 КПК України буде оголошено о 10 годині 11 лютого 2026 року.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3