Справа № 932/3024/26
Провадження № 1-кс/932/1510/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , вивчивши скаргу ОСОБА_2 на незаконне затримання та позбавлення волі ОСОБА_3 , в порядку ст.206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2026 ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра зі скаргою на незаконне затримання та позбавлення волі ОСОБА_3 , в порядку ст.206 КПК України, згідно якої остання просить: прийняти ухвалу, якою ухвалити негайно зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 доставити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до судді для з`ясування підстав позбавлення свободи; звільнити позбавлену свободи особу- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться на території ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований у АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 16.03.2026 скарга передана на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 .

Ознайомившись зі скаргою та доданими матеріалами, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

За положеннями статті 206 КПК України, на правову підставу якої звернення до слідчого судді з даним клопотанням посилається ОСОБА_2 , кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (ч.1). Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи (ч.2). Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи (ч.3).

З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді зі скаргою про негайне звільнення ОСОБА_3 з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованого по АДРЕСА_1 , де останній нібито незаконно утримується з 15.03.2026 року, будучи незаконно затриманим.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку з вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального-процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких, як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Отже, відповідно до ч. 1ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення», слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержуватися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Відповідно до п. 18 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Системний аналіз вказаних положень Кримінального процесуального законодавства України вказує на те, що до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю в порядку ст. 206 КПК України за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб лише у випадку, коли особа тримається під вартою в межах територіальної юрисдикції відповідного слідчого судді.

При цьому, здійснюючи повноваження в порядку ст. 206 КПК України, слідчий суддя вправі вирішувати питання щодо наявності підстав утримання особи під вартою під час досудового розслідування у відповідному кримінальному провадженні, нагляд за дотриманням прав та свобод в межах компетенції слідчого судді, та лише у випадках, коли особа поміщена та перебуває саме під вартою, тобто утримується відповідними правоохоронними органами, яким надано право затримувати особу та поміщувати її під варту.

Натомість зі змісту поданої ОСОБА_2 скарги вбачається, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку з розслідуваним ними кримінального правопорушення у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Зі змісту скаргу не вбачається, що правовідносини щодо перебування ОСОБА_3 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 випливають або опосередковані нормами КПК України, оскільки до скарги не долучено доказів того, що останній незаконно затриманий представниками органу державної влади чи службовими особами в рамках будь-якого кримінального провадження.

Крім цього, із поданої скарги також не вбачається, що відносно ОСОБА_3 здійснюється кримінальне провадження чи останній тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», а також чи оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

Натомість, як вбачається зі змісту скаргу, у даному випадку має місце незгода заявника ОСОБА_2 із діями посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 , що пов`язані з мобілізацією.

В силу приписів Кримінального процесуального законодавства України, службові (посадові) особи ІНФОРМАЦІЯ_4 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції, а тому ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, отже повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Затримання громадянина працівниками ТЦК та СП та утримання його без відповідного судового рішення не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, перевірка законності дій яких у такому разі не належать до повноважень слідчого судді та не підлягають розгляду в порядку КПК України.

При цьому, у разі порушення прав чи інтересів заявника, або прав чи інтересів іншої особи, службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, останні вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо неї чи іншої особи протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями Кримінального процесуального кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Однак, згідно з ч. 6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 4 ст.304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Беручи до уваги викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 206, 303-304, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 , поданої в порядку ст.206 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1