Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/773/26
У Х В А Л А

20.02.2026 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000084, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.02.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 громадянина України, українця, раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

Подане клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_6 достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (із змінами якими, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб тобто до 04 травня 2026 року), у зв`язку з чим в Україні діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 23 до 60 років, вчинив сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом надання вказівок, засобів, за попередньо змовою групою осіб з невстановленими досудовим розслідування особами, з корисливих мотивів за наступних обставинах.

Так, ОСОБА_6 , проживаючи на території Закарпатської області та будучи обізнаним про місце розташування державного кордону України, знаючи про існування явища нелегальної міграції в умовах воєнного стану, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, діючи умисно, з корисливих мотивів, досяг злочинної домовленості з невстановленими досудовим розслідуванням особами, щодо сприяння за грошову винагороду в незаконному переправленні громадян України через державний кордон поза пунктами пропуску, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешк. АДРЕСА_2 , які достовірно знаючи про Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 про введення воєнного стану в Україні та про загальну мобілізацію, а також про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 23 до 60 років, окрім виключень вказаних у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мали намір незаконно потрапити через кордон України до країн Європейського Союзу, зокрема до Румунії.

Відповідно до заздалегідь розробленого невстановленою досудовим розслідуванням особою плану, у обов`язки ОСОБА_6 за плату в невстановленому досудовим розслідуванням розмірі, входило безпечний супровід ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з с. Черна Берегівського району до с. Хижа Берегівського району, що знаходиться в безпосередній близькості до державного кордону України.

В свою чергу, ОСОБА_9 за отримані ним послуги у виді незаконного переправлення через державний кордон України мав сплатити 2400 Євро та ОСОБА_8 , за отримані ним послуги у виді незаконного переправлення через державний кордон України мав сплатити 10000 Євро.

Так, 28.01.2026 року о 16 годині 00 хвилин невстановлена досудовим розслідуванням особа з метою виконання заздалегідь розробленого невстановленою досудовим розслідуванням особою плану, перебуваючи за кермом автомобіля марки «Шкода» прибув на вул. Добродянська що в м. Калуш Івано Франківської області, де на нього, за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи вже очікували громадяни ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , яким він на виконання раніше розробленого плану повинен сприяти у незаконному перетині державного кордону України.

Надалі, на виконання вказівки невстановленої досудовим розслідуванням особи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розмістилися в салоні його автомобіля марки «Шкода» на задньому пасажирському сидінні, та вони втрьох на вказаному автомобілі розпочали рух в напрямку с. Іза Хустського району Закарпатської області.

Цього ж дня, невстановлена досудовим розслідуванням особа разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , прибули до с. Іза Хустського району Закарпатської області, де на виконання, раніше розробленого невстановленою досудовим розслідуванням особою плану ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , поселилися в невстановленому досудовим розслідуванням будинку та очікували подальших вказівок.

29.01.2026 року о 21.00 год вищевказана невстановлена досудовим розслідуванням особа перебуваючи за кермом автомобіля марки «Шкода» на виконання раніше розробленого невстановленою досудовим розслідуванням особою плану, прибула до с. Іза Хустського району Закарпатської області, де на нього очікували ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , яким він наказав розміститися в салоні його автомобіля, а саме на задніх пасажирських сидіннях, після чого доставив вищевказаних громадян до околиці м. Хуст Хустського району, а саме до річки Тиса, де на мобільному телефоні показав останнім маршрут руху до місця зустрічі з іншою невстановленої досудовим розслідуванням особою, яка на виконання заздалегідь розробленого плану повинна зустріти ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , та поселити в невстановленому досудовим розслідуванням будинку в с. Черна Берегівського району, для їх переховування та очікування подальших вказівок.

Далі, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в брід подолавши річку Тиса, вирушили в напрямку с. Черна Берегівського району, де 04.02.2026 року в невстановленому досудовим розслідуванням місці в лісовій місцевості між с. Новоселиця Берегівського району та с. Черна Берегівського району їх зустріла інша невстановлена досудовим розслідуванням особа на невстановленому досудовим розслідуванням автомобілі, яким наказала розміститися в салоні його автомобіля на задніх пасажирських сидіннях та доставила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , до невстановленого досудовим розслідуванням будинку, де їх зустріла інша невстановлена досудовим розслідуванням особа, яким вона наказала зайти до будинку для їх переховування та очікування подальших вказівок.

Після чого, 04.02.2026 близько 18.20 год до вищевказаного будинку прибув ОСОБА_6 , який на виконання заздалегідь розробленого плану невстановленою досудовим розслідуванням особою наказав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , рухатися в пішому порядку за ним, та прибувши до околиці с. Хижа Берегівського району, що знаходиться в безпосередній близькості до державного кордону України ОСОБА_6 , віддав останнім усну вказівку та жестом продемонстрував напрямок руху до Державного кордону України, на що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , розпочали рух в швидкому темпі за вказівкою та по маршруту вказаного ОСОБА_6 , однак останні були затримані військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_4 на напрямку 123 прикордонного знаку на відстані 100 метрів від державного кордону України.

09.02.2026 року повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України з метою застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків щодо запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам, до ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Існування зазначених ризиків обґрунтовується встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення зокрема, з матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Більше того, існує ризик того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків даного кримінального правопорушення, без дозволу слідчого, прокурора та суду, з метою пошуку роботи, може виїхати з місця постійного проживання, переховуючись при цьому від органів слідства, прокурора, суду та враховуючи те, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, внаслідок чого не має соціальних чинників, які б прив`язували його до постійного місця проживання.

Вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту, стосовно підозрюваного так як такі ним дотримані не будуть.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Отже, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи клопотання.

Захисник та підозрюваний щодо клопотання заперечили. Просили застосувати домашній арешт.

Додатково захисник зазначив, що з часу пред`явлення підозри ОСОБА_6 з`являвся до слідчого. За дзвінком з`явилися до суду на розгляд клопотання. Одружений є багатодітним батьком.

Вважає, що домашній арешт буде достатнім запобіжним заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки.

Підозрюваний ОСОБА_6 зазначив, що вину визнає. Все розказав як було. Батько сімох дітей, яких необхідно доглядати, бо дружина працює.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

У відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року N 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року N 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором доведено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, санкція за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Однак, згідно статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Доказів того, що обвинувачений якимось чином впливатиме на свідків, переховуватиметься від слідства чи суду або вчинятиме інші злочини не має.

Суд констатує, що не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, підозрюваний проживає за місцем реєстрації в с.Хижа по вул. Набережна.

Одружений, є багатодітним батьком. З дружиною ОСОБА_10 виховує 6-х дітей, 4-ро з яких малолітні.

Так, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція за вчинення якого дозволяє суду обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою під час умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання, з часу інкримінованого (04.02.2026 року) минуло достатньо часу, фактично два тижні, а також те, що прокурор не довів, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити та постановити ухвалу про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 194 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 відмовити.

Обрати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без засобів електронного контролю, строком на 60 днів, починаючи з 20.02.2026 року по 20.04.2026 року включно.

Заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за адресою АДРЕСА_1 цілодобово.

Покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

4) здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу передати для виконання до ВП №1 Берегівського РВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області для негайного поставлення на облік ОСОБА_6 , до якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Працівники поліції з метою контролю за поведінкою мають право з`являтися в житло, в якому проживає ОСОБА_6 , вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Копію ухвали суду вручити підозрюваному, прокурору та захиснику.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1