Справа № 953/6714/25
н/п 1-кс/953/1693/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2026 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, заяву прокурора ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 перебуває клопотання адвоката ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного слідчим суддею 19.02.2026.

26.03.2026 прокурор у кримінальному провадженні, начальник другого відділу управління процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 подав до суду заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_6 .

Мотивуючи заявлений відвід, прокурор вказав таке. Керівником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону подано скаргу до Вищої ради правосуддя щодо можливого порушення слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 процесуальних норм та правил здійснення правосуддя під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000001 від 16.01.2025, що призвело до обмеження реалізації процесуальних прав сторони обвинувачення. Крім того, ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 від 16.02.2026 змінено раніше обраний підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави. Водночас, не погодившись із зазначеним рішенням, прокурором 17.02.2026 подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду, за результатами розгляду якої ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 було скасовано як таку, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону. За таких умов виникає обґрунтований сумнів у здатності слідчого судді забезпечити неупереджений розгляд клопотання, зокрема з огляду на вже сформовану правову позицію щодо суттєвих обставин справи, а також на можливу наявність особистих мотивів, пов`язаних із негативним ставленням до органів прокуратури у зв`язку з поданою ними скаргою до Вищої ради правосуддя, що може вплинути на його об`єктивність і незалежність при прийнятті рішення щодо зміни запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 26.03.2026 заява про відвід розподілена судді ОСОБА_1 .

Прокурор ОСОБА_8 у судовому засіданні заяву про відвід підтримав, просив задовольнити.

Адвокат ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5 , захисники підозрюваного ОСОБА_7 просили відмовити в задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_6 , обґрунтовуючи наступим.

Відповідно до вимог ст. 75 КПК України, підставами для відводу слідчого судді є наявність обставин, які викликають обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Зокрема ст. 75 КПК України зазначено обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні:

1. Слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

2. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які с родичами між собою.

Разом з тим, сам по собі факт подання дисциплінарної скарги до Вищої ради правосуддя або навіть відкриття дисциплінарного провадження щодо судді не є передбаченою законом підставою для відводу та не свідчить про упередженість судді.

Зазначені обставини не підтверджують існування реального конфлікту інтересів чи особистої заінтересованості судді у результатах розгляду клопотання.

Більше того, допущення можливості відводу судді лише з підстав подання на нього скарги фактично створює механізм зловживання процесуальними правами стороною обвинувачення з метою впливу на визначення складу суду.

Така позиція неодноразово висловлювалась у судовій практиці, відповідно до якої подання скарг на суддю не може розцінюватись як обставина, що автоматично ставить під сумнів його неупередженість.

Так, відповідно до акту Вищої Ради правосуддя № 2544/3дп/15-25 від 26.11.2025, дисциплінарна палата наголошувала, що подання учасником провадження до Вищої ради правосуддя скарги на дії судді, а також відкриття дисциплінарної справи стосовно судді в розумінні пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України не є «іншими обставинами, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді».

Схожий підхід підтримується також в зарубіжній дисциплінарній практиці. Комісія по судовій етиці міста Нью-Йорк (США) у своєму висновку від 12 вересня 2024 року [1] зазначала, що саме по собі подання стороною у справі скарги до Комісії по судовій етиці не є підставою для (само) відводу судді, крім випадків, коли суддя у такому разі не може залишатися неупередженим і безстороннім. Інакший підхід заохочував би сторони у справі використовувати дисциплінарну систему або позови проти суддів як засоби впливу на перебіг справи. Суддя також не зобов`язаний брати самовідвід навіть у разі коли Комісія розпочинає [дисциплінарне] розслідування щодо нього.

Відповідно до Рішення Ради суддів України від 08.06.2017 року, наявність скарги щодо судді у провадженні Вищої ради правосуддя, відкриття дисциплінарного провадження за такою скаргою не породжує конфлікту інтересів у діяльності судді щодо розгляду конкретної судової справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду в ухвалі зазначив, що сам по собі факт подання дисциплінарної скарги до Вищої ради правосуддя, а також незгода сторони з процесуальними рішеннями суду не с підставами для відводу суддів у розумінні ст. 75 КПК України, оскільки такі обставини не свідчать про упередженість чи заінтересованість суду в результатах розгляду справи; відповідно, за відсутності нових обґрунтованих даних, які б викликали об`єктивні сумніви в неупередженості складу суду, у задоволенні заяви про відвід було відмовлено.

Суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 надав до суду письмову заяву, в якій просив вирішувати питання про відвід без його участі та зазначив, що ця заява є безпідставною та необґрунтованою.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд зазначає наступне.

Право людини на справедливий суд належить до фундаментальних прав людини у сучасній демократичній державі. Забезпечення справедливого правосуддя, що ґрунтується на верховенстві права, є міжнародним зобов`язанням України на підставі низки міжнародно-правових актів, які ратифіковані Україною і становлять частину національного законодавства. Одним із таких документів є Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року (далі Конвенція).

Відповідно до статей 2, 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди під час розгляду справ застосовують як джерела права Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є обов`язковою для виконання.

Стаття 6 ЄКПЛ гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи під час розгляду будь-якого пред`явленого їй кримінального обвинувачення.

Одним зі способів забезпечення даного права є інститут відводу, що полягає у гарантованому кожному учаснику процесу праві за наявності передбачених законом обставин висловити недовіру судді чи складу суду і заперечити проти участі цього судді (суддів) у розгляді справи.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ безсторонність суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. За цим критерієм особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справах: "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43; «Білуха проти України» від 09.11.2006 р., заява № 33949/02, п. 50).

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24.02.1993 р., п. п. 27, 28, 30; «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) від 21.12.2000 року, заява № 3958/96, п. 42).

Відповідно до сформованих Судом орієнтирів застосування п. 1 ст. 6 Конвенції з точки зору дотримання стандартів незалежності і безсторонності суду навіть зовнішні прояви мають певну важливість. Іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 р., п. 26). Адже йдеться про довіру, яку суди повинні викликати у громадськості у демократичному суспільстві (рішення у справах: «Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), п. 42; "Кастілло Альгар проти Іспанії (Castillo Algar v. Spain) від 28.10.1998 р., п. 45).

Разом із тим, під час вирішення питання про те, чи є у конкретній справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати зазначені побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справах: "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; «Ферантеллі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy) від 07.08.1996 р., п. 58; «Білуха проти України», п. 52).

Відповідно у ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за таких обставин: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Заявляючи відвід слідчому судді ОСОБА_6 , посилаючись на обставини, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, заявник навів виключно свою суб`єктивну думку та не обґрунтував наявність юридично значущих сумнівів в неупередженості слідчого судді ОСОБА_6 під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

З цих же підстав, фактично ґрунтується звернення керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до Вищої ради правосуддя.

Так, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.02.2026 ОСОБА_6 змінено раніше обраний підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.02.2026 ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 16.02.2026 скасовано та постановлено нову ухвалу; в задоволенні клопотання про зміну підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу відмовлено.

Аналізуючи зміст наведених вище доводів прокурора, суд доходить висновку, що відвід викликаний виключно незгодою із ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 від 16.02.2026 при розгляді клопотання про зміну підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Водночас, заявлений відвід не може обґрунтовуватися незгодою сторони з рішеннями судді, оскільки вказане саме по собі не свідчить про легітимні сумніви в неупередженості.

Однак, ані незгода з процесуальними діями слідчого судді, ані судові рішення постановлені таким суддею, не можуть бути підставою для його відводу. Протилежне трактування принципу неупередженості суду та інституту відводу суперечить засадам судочинства та незалежності судді, а також містить потенційні ризики з точки зору наслідків для судової практики.

Більше того, за вказаної ситуації прослідковувалася б конкуренція між процедурами оскарження судових рішень та відводу, що є недопустимим для дотримання принципу справедливого судочинства

Той факт, що заявник внаслідок суб`єктивного розуміння сумнівається в неупередженості слідчого судді, не свідчить про його реальну упередженість та необ`єктивність і, як наслідок, не тягне за собою усунення слідчого судді від розгляду судової справи.

Так, суб`єктивно оцінюючи на предмет законності, обґрунтованості та правомірності рішення слідчого судді за результатом розгляду клопотання, заявник робить висновок про наявність упередженості в його діях.

Водночас, суд в межах розгляду заяви про відвід не уповноважений надавати оцінку законності та обґрунтованості постановлених іншим слідчим суддею рішень, а тому відповідні доводи не можуть бути покладені в основу рішення про відвід. У цьому контексті суд звертає увагу на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в пункті 10 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13 червня 2007 року, відповідно до яких, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Суд також наголошує, що не може бути підставою для відводу слідчого судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами. Аналогічна позиція висловлена Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду у своїх ухвалах від 12.02.2018 у справі № 359/9855/15-к та від 06.11.2019 у справі № 300/474/17.

Крім цього, суд враховує позицію Вищої ради правосуддя, яка викладена в рішенні Третьої дисциплінарної палати № 2544/3дп/15-25 від 26.11.2025, що «…подання учасником провадження до Вищої ради правосуддя скарги на дії судді, а також відкриття дисциплінарної справи стосовно судді в розумінні пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України не є «іншими обставинами, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді» (пункт 29).

З огляду на зазначене, та враховуючи, що слідчий суддя не пов`язаний своїми попередніми висновками, які не мають преюдиційного значення під час винесення рішення в конкретній справі, суд дійшов висновку, про відсутність обставин, які б свідчили про упередженість слідчого судді ОСОБА_10 та унеможливлювали б винесення ним об`єктивного судового рішення у справі №953/6714/25 за результатом розгляду клопотанням захисника ОСОБА_4 про зміну застосованого до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0000001 від 16.01.2025.

Таким чином, оскільки в ході розгляду заяви, не встановлено обставин, що відповідно до ст. 75 КПК України, унеможливлювали б участь слідчого судді ОСОБА_6 у розгляді клопотання адвоката ОСОБА_4 , захисника підозрюваного ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного слідчим суддею 19.02.2026, суд доходить висновку, що заявлений прокурором ОСОБА_3 відвід судді ОСОБА_11 є безпідставними, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 75, 80-82, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви прокурора ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту оголошення.

Повний текст ухвали складено 30.03.2025.

Суддя ОСОБА_1