УХВАЛА

05 березня 2026 року

м. Київ

справа № 646/7917/25

провадження № 51-786ск26

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року і

встановила:

02 березня 2026 року через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему «Електронний суд» захисник ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із вказаною касаційною скаргою.

Зі змісту касаційної скарги убачається, що її автор не погоджується із зазначеним судовим рішенням та просить про його перегляд у касаційному порядку та як видно із тексту скарги, просить попередньо поновити обвинуваченому ОСОБА_5 строк на касаційне оскарження. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що 23 лютого 2026 року ним (захисником) був отриманий повний текст ухвали суду апеляційної інстанції та сторона захисту була позбавлена можливості належним чином сформувати правову позицію.

Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою захисника, колегія суддів уважає, що у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження необхідно відмовити, а касаційну скаргу повернути захиснику ОСОБА_4 з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що насамперед забезпечується право на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження - у визначених законом випадках та порядку.

Відповідно до правил ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цього рішення.

Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

За приписами ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Водночас згідно з положеннями ч. 4 ст. 46 КПК захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 113 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК України строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причини пропуску цього строку. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Також, суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного строку, не змушуючи зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити стверджувану правову позицію.

Слід зазначити, що із касаційної скарги не убачається наявність саме у захисника, таких причин непереборного характеру, в силу яких він був позбавлений реальної можливості подати касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Крім того, як убачається із тексту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , який поміж іншим, просить про поновлення строку на касаційне оскарження обвинуваченому ОСОБА_5 , проте відповідне клопотання від обвинуваченого ОСОБА_5 до суду касаційної інстанції не надходило. Захисник також не надав касаційному суду жодного підтвердження на користь того, що його підзахисний ОСОБА_5 дійсно бажає реалізувати своє право на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції.

Окрім указаного, із долученої до касаційної скарги копії рішення суду апеляційної інстанції убачається, що в судовому засіданні під час проголошення оскаржуваної ухвали апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року був присутній обвинувачений ОСОБА_5 , якому було роз`яснено порядок і строки на касаційне оскарження.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали суду апеляційної інстанції обвинуваченому ОСОБА_5 , що не позбавляє останнього права особисто звернутися з відповідним клопотанням та касаційної скаргою до Суду.

Таким чином, захисник ОСОБА_4 не вказав об`єктивних причин, що перешкодили саме йому оскаржити судове рішення в передбачений законом строк, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для поновлення строку касаційного оскарження.

Слід зазначити, що ухвала Харківського апеляційного суду від 22 жовтня

2025 року знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРС) у вільному доступі, де захисник ОСОБА_4 також мав можливість дізнатися про зміст потрібного судового рішення, яке надіслано відповідним судом до ЄДРС 31 жовтня 2025 року, а забезпечено надання загального доступу 03 листопада 2025 року.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України у випадку, якщо касаційна скарга подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення касаційна скарга повертається.

У зв`язку з вищезазначеним, касаційну скаргу слід повернути захиснику ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріалами.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 429 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року, постановлених щодо ОСОБА_5 .

Касаційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3