УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 725/9201/24

провадження № 51-323 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Чернівецького районного суду м. Чернівців від 26 травня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року щодо останньої,

встановив:

Вироком Чернівецького районного суду м. Чернівців від 26 травня 2025 року, залишеним без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року, ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК Українита призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки з покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; обмежити спілкування з потерпілою ОСОБА_6 ; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона 12 серпня 2024 року, близько 15 год, перебуваючи за адресою: м. Чернівці, вул. Шкільна, 1, діючи умисно, протиправно, на грунті тривалих неприязних відносин, з метою залякування ОСОБА_6 та маючи умисел викликати у неї побоювання за своє життя, висловила погрозу вбивством останньої та з метою демонстрації реальності своєї погрози, тримала у правій руці господарсько-побутовий ніж та при цьому направила його в бік потерпілої, чим викликала у неї реальні підстави побоюватися здійснення висловленої ОСОБА_7 погрози зі словами:

«Я тебе заріжу».

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

В обґрунтування зазначає, що чоловік засудженої ОСОБА_8 був єдиним очевидцем конфлікту, оскільки перебував на відстані 2-3 метрів від його початку, однак місцевий суд безпідставно не взяв до уваги його показання, водночас надавши перевагу показанням свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , мотивуючи це тим, що він є заінтересованою особою. Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки відеозапису конфлікту, який долучено до протоколу огляду речей від 27.08.2024, на якому відсутні будь-які записи, що підтверджують висловлення ОСОБА_5 погроз ножем. На переконання захисника, зазначені докази свідчать про невинуватість ОСОБА_5 . Стверджує, що апеляційний суд безпідставно відмовив у повторному дослідженні зазначеного відеозапису конфлікту, пославшись на те, що він уже був досліджений судом першої інстанції. Вважає, що дії її підзахисної неправильно кваліфіковано, оскільки ОСОБА_5 не висловлювала погроз убивством, не вчиняла жодних дій, які могли б викликати у потерпілої реальні побоювання за своє життя, та не використовувала ніж. На думку захисника, у цьому кримінальному провадженні відсутні докази реальної загрози життю ОСОБА_6 , на що суд апеляційної інстанції безпідставно не звернув уваги.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

Згідно з ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, зокрема, на підставі:

- показань потерпілої ОСОБА_6 , яка повідомила суду, що 12.08.2024, близько

15 год, з чоловіком приїхала на вул. Шкільну в м. Чернівці. У цьому місці

ОСОБА_5 займається обміном валют і часто, перебуваючи в нетверезому стані, безпідставно чіпляється як до неї, так і до інших осіб, які здійснюють торгівлю. У вказаний день вона продавала груші зі свого саду, поряд із нею лежав кухонний ніж для нарізання фруктів і дегустації. Обвинувачена підійшла до неї, розпочала безпричинну сварку, лихословила щодо неї та її сина, схопила ніж і почала ним махати перед обличчям, при цьому погрожуючи словами: «Я тебе урою, заріжу». Вона сприйняла ці погрози як реальні. Конфлікт відбувався у людному місці, де було багато свідків. Згодом до обвинуваченої підійшов її чоловік і намагався її заспокоїти;

- показань свідка ОСОБА_13 , яка вказала суду, що бачила конфлікт, оскільки випадково стояла поруч, на зупинці громадського транспорту. Чула сварку двох жінок: обвинуваченої і потерпілої, суті конфлікту не зрозуміла;

- показань свідка ОСОБА_9 , про те, що після обіду 12.08.2024 бачив, як

ОСОБА_5 нецензурно лаялася, погрожувала та розмахувала ножем перед потерпілою. Він покликав чоловіка обвинуваченої, який підійшов і забрав її. Спостерігав за конфліктом кілька хвилин і чітко бачив ніж у руках ОСОБА_5 з відстані приблизно 20 метрів. Конфлікт був помітний і для інших осіб, оскільки крики обвинуваченої були гучними та чутні здалеку;

- показань свідка ОСОБА_12 , з яких слідує, що потерпіла є його дружиною. 12.08.2024 він приїхав разом з неюна вул. Шкільну в м. Чернівці, дружина пішла продавати фрукти, а він залишився чекати її в автомобілі. Згодом почув крики і побачив, що обвинувачена махає ножем перед обличчям його дружини.

Він підійшов до дружини та відвів її в сторону. Конфлікт тривав приблизно 15 хв., навколо було багато людей. Дружина перебувала у схвильованому стані та повідомила, що обвинувачена їй погрожувала. Також бачив, як чоловік обвинуваченої відводив її з місця конфлікту;

- показань свідка ОСОБА_14 , який вказав, що 12.08.2024, близько 15 год, біля буд. 1 по вул. Шкільній в м. Чернівці, почув крики, побачив як обвинувачена кричала та проклинала ОСОБА_6 , обвинувачена махала якимось предметом перед обличчям потерпілої. Згодом потерпіла взяла відро з фруктами і відійшла в сторону, однак обвинувачена йшла за нею та кричала їй у слід. У ОСОБА_5 було червоне обличчя та вона була в стані алкогольного сп`яніння. Він був на відстані приблизно 25-30 метрів від конфлікту, крики були гучними;

- показань свідка ОСОБА_11 , про те, що 12.08.2024 випадково опинився на місці конфлікту і бачив як ОСОБА_5 кричала в сторону потерпілої: "Я тебе приб`ю", при цьому в руці обвинуваченої був якийсь предмет, яким вона махала перед обличчям потерпілої. Він стояв приблизно на відстані 2 метра від осіб, які конфліктували. Це був агресивний конфлікт, він привертав увагу людей;

- протоколу огляду місця події від 12.08.2024, з якого вбачається, що слідчий в присутності понятих за участі потерпілої ОСОБА_6 оглянув частину

вул. Шкільної в м. Чернівці, зокрема бетонну опору на якій, зі слів потерпілої, знаходився ніж, яким ОСОБА_5 їй погрожувала;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 24.09.2024 та відеофайлу, який був переглянутий в судовому засіданні, з якого вбачається, що потерпіла

на місці конфлікту з ОСОБА_5 детально пояснила та показала, яким чином обвинувачена погрожувала їй ножем, розмахуючи перед обличчям та кричала:

«Я тебе заріжу»;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 18.09.2024 та відеофайлу, який є додатком до протоколу і був переглянутий в судовому засіданні, з якого слідує, що свідок ОСОБА_9 на місці конфлікту ОСОБА_5 з ОСОБА_6 детально пояснив та показав, що ОСОБА_5 , тримаючи у правій руці ніж, розмахувала ним перед обличчям потерпілої та погрожувала останній;

- протоколу огляду речей від 27.08.2024 та відеофайлу,який був переглянутий в судовому засіданні, з якого вбачається, що на відео зображено стихійний ринок по вул. Шкільній 1 в м. Чернівці. У крайньому правому куті зображено двох осіб жіночої статі, які вели діалог, одна з яких оперлася на бетонну споруду, а інша розмахувала руками.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, місцевий суд дійшов висновку, що вказані докази у їх сукупності є достатніми та взаємопов`язаними для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України поза розумним сумнівом.

Як обґрунтовано зазначив місцевий суд, показання свідка ОСОБА_8 оцінені критично з огляду на його сімейні відносини з обвинуваченою та їх невідповідність показанням потерпілої й інших свідків, зокрема, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_12 , які узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами. При цьому суд встановив реальність висловленої погрози, оскільки потерпіла сприйняла її як таку, що може бути виконана, що підтверджується як її показаннями, так і відеозаписом, долученим до протоколу огляду речей від

27 серпня 2024 року, на якому зафіксовано як потерпіла під час конфлікту з обвинуваченою різко відходить у сторону, заступивши при цьому за бетонний стовп, що свідчить про її намагання уникнути можливого посягання та підтверджує реальність сприйняття нею висловленої погрози. Наведені обставини також підтверджуються протоколом огляду речей від 14 серпня 2024 року, відповідно до якого було вилучено та оглянуто ніж з білим руків`ям, який перебував у руках ОСОБА_5 під час висловлення погроз убивством на адресу ОСОБА_6 . Крім того, потерпіла та свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 підтвердили, що в руках обвинуваченої був ніж, яким вона погрожувала потерпілій, що у сукупності свідчить про наявність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Не погодившись із вироком місцевого суду сторона захисту подала апеляційну скаргу.

За приписами статей 370, 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченої та її захисника, які є аналогічні доводам касаційної скарги, апеляційний суд дійшов належного висновку, що всі зібрані докази, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання і оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 129 КК України.

Доводи захисника про недоведеність реальності погрози життю потерпілої були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який надав їм належну оцінку, обґрунтовано відхилив та зазначив, що обставини, встановлені під час конфлікту між обвинуваченою та ОСОБА_6 , зокрема, поведінка ОСОБА_5 , висловлені нею погрози на адресу потерпілої, а також розмахування перед обличчям останньої предметом, небезпечним для життя, - ножем, свідчать про наявність у ОСОБА_6 реальних підстав побоюватися здійснення обвинуваченою погрози вбивством. Окрім того, суд відхилив посилання сторони захисту на відеозапис із зовнішніх камер спостереження як на доказ невинуватості, оскільки на ньому зафіксовано сам конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також агресивну поведінку обвинуваченої, що узгоджується з встановленими судом фактичними обставинами.

При цьому апеляційний суд зазначив, що погроза вбивством повинна бути конкретною та реальною, а її реальність визначається з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема, способу та інтенсивності вираження погрози, поведінки винної особи, характеру відносин між нею і потерпілою, а також сприйняття погрози останньою. Для визнання такої погрози реальною достатньо встановити, що дії винної об`єктивно давали потерпілій підстави побоюватися її здійснення.

Що стосується доводів касаційної скарги про безпідставну відмову у повторному дослідженні відеозапису долученого до протоколу огляду речей від 27.08.2024, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, і може (але не зобов`язаний) дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визнає наявність (сукупність), як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так і однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою конкретних доказів, не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження.

Крім того, відповідно до оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції не здійснював власної оцінки доказів, погодився із тією оцінкою, яку дав суд першої інстанції, а тому підстав для повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, у суду не було.

Повторне дослідження обставин є правом, а не обов`язком суду. Відмова у задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність законних підстав та переконливих доводів про таку необхідність.

Таким чином, вказаний суд діяв у межах своїх повноважень та не допустив порушень вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, як на те посилається захисник у касаційній скарзі.

Верховний Суд вважає, що вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.

Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Чернівецького районного суду м. Чернівців від 26 травня 2025 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року щодо останньої.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3