Справа № 632/162/26
провадження № 1-кп/632/119/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/про призначення судового розгляду/

12 лютого 2026 року м. Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт та додані до нього документи по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000267 від 27.08.2025, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 ККУкраїни,

В С Т А Н О В И В:

Зі Златопільського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області надійшов обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Ухвалою від 10 лютого 2026 року вказані матеріали призначені до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, надавши суду телефонограму, де просив підготовче судове засідання у кримінальному провадженні провести у його відсутність. Не заперечував проти призначення справи до судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи відносно обвинуваченого, суд доходить висновку про можливість призначення судового розгляду по кримінальному провадженню з наступних підстав.

Згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним слідчим відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності, угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло, підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокуророві не встановлено.

У підготовчому судовому засіданні будь-яких клопотань, які перешкоджають призначенню судового розгляду, не заявлено.

Сторони кримінального провадження не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених КПК України, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст.3141 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Обвинуваченому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Відтак, відповідно до п. 6. ч. 3 ст. 314 КПК України, суд вважає за необхідне доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Вислухавши прокурора, який доповів про можливість призначення обвинувального акту та доданих до нього документів до судового розгляду, а також думку інших учасників судового провадження, які не заперечували проти закінчення підготовчого провадження і призначення судового розгляду, суд вважає, що є достатні підстави для призначення судового розгляду.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування ОСОБА_4 було обрано у вигляді тримання під вартою.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України, За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також у зв`язку із тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшились та продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений виказав заперечення проти заявленого прокурором клопотання, просить застосувати до нього домашній арешт.

Захисник підтримала думку свого підзахисного, також просить застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначила, що ризики, зазначені прокурором у клопотанні, є необгрунтованими та ні чим не доведеними.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання та документи, представлені в обґрунтування клопотання та матеріали кримінального провадження в межах питання, яке вирішується, суд дійшов наступного.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зобов`язаний встановити, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. При цьому, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

30.09.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

03.02.2026 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 191 КПК України та того ж дня ухвалою слідчого судді Златопільського міськрайонного суду Харківської області обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.03.2026 включно.

Підставою прийняття такого рішення слідчим суддею стала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, метою - запобігання ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, - переховуванню від органів досудового розслідування та суду; а також ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що запобіжний захід не є мірою покарання, а спрямований на забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків; запобігання спробам будь-якого перешкоджання здійсненню кримінального провадження; забезпечення можливості виконання процесуальних рішень. При цьому одного лише посилання на можливість протидії підозрюваним досудовому розслідуванню є недостатнім, воно повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, які містять незаперечні фактичні дані про таке. А спроби таким чином компенсувати недоліки та неповноту досудового розслідування шляхом жорсткості запобіжного заходу не можуть бути виправдані жодною метою.

Отже, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд вважає, що з урахуванням висунутого обвинувачення існує можливість призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, оскільки реальна загроза покарання у вигляді позбавлення волі може спонукати людину, вживати всі можливі заходи, спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності.

Окрім цього враховує, що з 07.12.2022 на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_4 було оголошено в державний розшук у зв`язку з тим, що останній переховувався від суду. 10.08.2023 місцезнаходження ОСОБА_4 було встановлено, проте останній також ухилився від органу досудового розслоідування, у зв`язку із чим 29.10.2025 ухвалою слідчого судді Златопільського міськрайонного суду Харківської області надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а останнього оголошено у розшук.

Також судом враховано, що військова агресія проти України є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Крім того, важливим є те, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

З огляду на викладене суд доходить висновку, що обвинувачений, усвідомлюючи реальну можливість призначення покарання у виді позбавлення волі, може вдатися до активних дій, спрямованих на ухилення від суду, у тому числі шляхом незаконного перетину державного кордону України. Така поведінка узгоджується з логікою людських реакцій у ситуаціях загрози реального позбавлення волі за відсутності стримувальних соціальних, сімейних або професійних чинників.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_4 був обізнаний про наявність щодо нього кримінального провадження, свідомо ухилявся від явки до слідчого та, як наслідок, перебував у розшуку, а також з огляду на умови запровадженням на всій території держави правового режиму воєнного стану, ризик переховування підозрюваного від суду є реальним, актуальним і таким, що не втрачає своєї інтенсивності.

Відтак наявність ризику, передбаченого пунктом першим частини першої статті 177 КПК України, є належним чином обґрунтованою та підтверджується сукупністю встановлених обставин.

Даючи оцінку вчинення іншого кримінального правопорушення, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше був засуджений вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області за ч. 4 ст. 296 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову йому повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого з корисливих мотивів, він не має офіційного джерела доходів та постійного легального заробітку. За таких обставин відсутність стабільного матеріального забезпечення у поєднанні з характером інкримінованого кримінального правопорушення, корисливої спрямованості свідчить про наявність реального ризику повторного вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

Суд враховує, що саме нестача законних засобів до існування може спонукати особу до вчинення нових кримінальних правопорушень з метою отримання матеріальної вигоди. З огляду на це існують достатні підстави вважати, що у разі незастосування належного запобіжного заходу підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, у тому числі корисливого характеру, що підтверджує наявність ризику, передбаченого пунктом п`ятим частини першої статті 177 КПК України.

Отже, суд погоджується із стороною обвинувачення, що ризик ймовірного продовження вчинення кримінальних правопорушень існує.

Суд вважає, що сукупність наведених чинників свідчить про певну ступінь ймовірності того, що обвинувачений може вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду. Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання вищезазначеним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Також, на думку суду, у даному випадку тримання особи під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_4 висунуто обвинувачення, у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим та його захисником, проте в даному конкретному випадку суд доходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі. Доводи клопотання захисника не спростовують встановлених судом обставин та не спростовують існування вищезазначених ризиків.

Таким чином, суд, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, враховуючи наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, відомості, що стосуються особи обвинуваченого, відсутність жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість тримання обвинуваченого під вартою, вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів.

За таких обставин клопотання обвинуваченого про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 314-316, 369-372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у відкритому судовому засіданні у залі Златопільського міськрайонного суду Харківської області о 1000 годині 20 лютого 2026 року.

Розгляд кримінального провадження проводити суддею одноособово.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Доручити представнику персоналу органу пробації підготувати досудову доповідь щодо обвинуваченого у розумні строки.

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто по 12 квітня 2026 року, включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може бути оскаржена в частині застосованого запобіжного заходу до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1