ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року Криви Ріг

06.04.2026р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2025р., якою щодо обвинуваченого за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2, 3 ст. ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.04.2026р. включно, без визначення розміру застави

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

у с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2026р. обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 10.04.2026р. включно, без визначення розміру застави

Із ухвалою суду першої інстанції не погодився обвинувачений, який в апеляційній скарзі:

- вважає, що його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України не доведена, ризики є необґрунтованими, він не має наміру переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, чи впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення;

- прохає змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.

Про дату час та місце судового розгляду обвинувачений повідомлений належним чином, клопотання про участь у судовому засіданні не заявив, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, позицію прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги захисника за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в обґрунтування прийнятого рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції послався на те, що він обвинувачується у вчинення особливо тяжких злочинів, за які передбачені максимальні покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд вважає, з урахуванням викладеного та особи обвинуваченого, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 продовжений під час судового провадження в суді першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України

Ризики, пов`язані з передбачуваною протиправною поведінкою обвинуваченого, можуть негативно вплинути на кримінальне провадження. Це може включати ухилення обвинуваченого від слідства, перешкоджання ним встановленню істини, здійснення ним впливу на свідків, а також повторне вчинення обвинуваченим злочинів, що повинно враховуватись у сукупності при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу з існуючим суспільним інтересом, спричиненим протиправними діями обвинуваченого, та необхідності відповідної реакції суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції на підставі сукупності доказів, які перебувають у розпорядженні суду та досліджені під час розгляду справи по суті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при продовженні щодо обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу суд першої інстанції належним чином оцінив вагомість існуючих ризиків, які на даний час не зменшились, особу обвинуваченого, його стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, репутацію та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і які не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Кримінальний процесуальний закон у якості ризиків, крім іншого, також має на увазі високу долю передбачуваної небезпеки вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, яка дозволяє суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу, яким у даному випадку є тримання під вартою.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

Ймовірність покарання, яке може загрожувати обвинуваченому не передбачає можливості застосування вимог ст. 75 КК України, а тому на переконання суду апеляційної інстанції, викликаний кримінальним вчиненим правопорушенням суспільним інтерес, має перевагу над особистою свободою обвинуваченого, щодо якого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, органом досудового розслідування складено обвинувальний акт, який направлено до суду для розгляду.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України не доведена ризики є необґрунтованими, він не має наміру переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, чи впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, є неспроможними, оскільки фактичні обставини та зміст обвинувачення у кримінальному провадженні не є предметом розгляду у справах даної категорії. Наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками звільнення обвинуваченого з під варти та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи викладене, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для її зміни чи скасування відсутні, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2025р., якою щодо обвинуваченого за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2, 3 ст. ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.04.2026р. включно, без визначення розміру застави залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2025р., якою щодо обвинуваченого за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2, 3 ст. ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.04.2026р. включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, та набирає законної сили після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: