ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0000193 від 18.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, про арешт майна, -

встановив:

Слідчому судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000193 від 18.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000193 від 18.11.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановленими особами, за відсутності дозвільних документів на проведення будівельних робіт, проводяться самочинні будівельні роботи на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 12.

Так, відповідно до Акту обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеса від 12.11.2025, складного головним спеціалістом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради ОСОБА_4 , із залученням відповідних представників органів місцевого самоврядування, в ході проведення комісійного обстеження будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зафіксовано факт проведення реконструкції квартири АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить гр.-ну ОСОБА_5 . При цьому, в Реєстрі будівельної діяльності відсутня інформація щодо реєстрації документів, що дають право будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за вказаною адресою.

Управлінням ДАБК ОМР на адресу реєстрації ОСОБА_5 направлено рекомендовані листи щодо забезпечення присутності 24.11.2025, 28.11.2025 та 05.12.2025 на об`єкті будівництва за вказаною адресою. При цьому, в зазначені дати, ОСОБА_5 або уповноважений представник не з`явились, про що складено відповідні Акти.

В подальшому, під час виїзду на місце посадовими особами Управління ДАБК ОМР 24.11.2025, 28.11.2025 та 05.12.2025 зафіксовано факти продовження проведення будівельних робіт.

Згідно з інформацією, наданою Департаментом архітектури, містобудування та земельних відносин ОМР, рішення про передачу у власність, користування (оренду) гр. ОСОБА_5 земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , Одеською міською радою не приймалося.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна гр. ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 30,6 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м., а також приміщення № 101 в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 55,1 кв.м.

12.02.2026 об`єкти нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 30,6 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м., а також приміщення N? 101 в будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 55,1 кв.м., які на праві приватної власності належить гр. ОСОБА_5 за кримінальним провадженням речовим доказом. ч. 1 ст. 98 КПК України є речовими доказами, правовий режим зберігання яких регламентується ст. 100 КПК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий зазначає, що у органу досудового розслідування виникла необхідність в арешті майна, а тому слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, про розгляд клопотання повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Згідно вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, за клопотанням слідчого слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання про накладення арешту на майно, яке не було тимчасово вилучене, без виклику власників/володільців майна, з метою забезпечення арешту майна, в цілях запобігання його відчуження, розпорядження, продажу а також вчинення інших реєстраційних дій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності слідчого та прокурора.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників судового провадження, у відповідності до положень ч.4 ст.107 КПК України судовий розгляд клопотання слідчого проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку про таке.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділення відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000193 від 18.11.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Слідчий у клопотанні вказує, що наявні достатні підстави вважати, що об`єкти нерухомості є безпосереднім предметом вчинення кримінального правопорушення можуть бути пошкоджені, знищені чи відчужені, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності, завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя переконаний, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч.5 ст.110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Крім того, слідчий/прокурор як сторона кримінального провадження порушуючи перед слідчим суддею питання застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, повинен довести перед судом необхідність застосування такого виду забезпечення кримінального провадження.

Проте на час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна, в матеріалах клопотання відсутня постанова слідчого про визнання вказаного висновку речовим доказом у кримінальному провадженні №0000193 від 18.11.2025. При цьому, представник сторони обвинувачення не визнав за необхідне з`явитись у судове засідання та довести перед судом ті обставини, на які посилається у клопотанні.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

На переконання слідчого судді, в матеріалах, які додані до клопотання слідчого, відсутні докази, що об`єкт нерухомості, на який останній просить накласти арешт, зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає вимогам ст. 98 КПК України, що вказує на формальність доводів слідчого про наявність у майна ознак речового доказу.

Відповідно до ч.2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження у вигляді збереження речових доказів, на які посилається сторона обвинувачення, оскільки ним не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання та відсутність підстав для його задоволення.

Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , в рамках кримінального провадження №0000193 від 18.11.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/790/26

Номер провадження № 1-кc/ 522/1044/26

Слідчий суддя ОСОБА_1