Провадження №1-кп/127/255/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

інших учасників судового провадження:

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

перекладача ОСОБА_12 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 307, частиною третьою статті 190, частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 307, частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2025 за № 0000026,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 307, частиною третьою статті 190, частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України (далі КК), ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 307, частиною третьою статті 190 КК та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК.

Прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту, потерпілих, а також свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування. Підтримав раніше подані до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , а також продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 22:00 години по 06:00 години наступної доби, стосовно обвинуваченої ОСОБА_10 .

Потерпілі в судове засідання не з`явились, натомість прокурор надав їхню письмову заяву про здійснення судового розгляду за їхньої відсутності.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 вважала за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду, також зауважила, що подані нею цивільні позови мають бути прийнятті для розгляду в межах кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник адвокат ОСОБА_4 проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_5 вважають, що справа не може бути призначена до судового розгляду, оскільки обвинувачений не володіє мовою судочинства, матеріали кримінального провадження йому зрозумілою мовою надані не були, під час досудового розслідування не були відкриті матеріали кримінального провадження. Також зауважили, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, оскільки прокурором не наведені ризики, на які прокурор здійснював посилання в якості підстави для продовження застосованого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_14 вважають, що кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду, оскільки обвинуваченому під час досудового розслідування не був залучений перекладач, процесуальні документи не були вручені на зрозумілій для нього мові.

Обвинувачена ОСОБА_10 та її захисник адвокат ОСОБА_6 проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували, також не виловили заперечень щодо задоволення клопотання прокурора про продовження застосованого запобіжного заходу.

Відповідно до частини третьої статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для прийняття процесуального рішення, передбаченого частиною третьою статті 314 КПК, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Частиною четвертою статті 110 КПК визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Зазначеною правовою нормою також передбачено, що обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Вимоги до обвинувального акта встановлені статтею 291 КПК. Відомості, які б свідчили, що обвинувальний акт не відповідає зазначеним вимогам під час проведення підготовчого судового засідання не встановлені.

Перелік питань, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначений частиною першою статті 91 КПК. При цьому статтею 92 КПК визначений обов`язок доказування зазначених обставин. Правила оцінки доказів на підтвердження наведених обставин встановлені статтею 94 КПК. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо причетності чи непричетності обвинувачених до інкримінованих їм діянь, а також щодо кваліфікації їхній діянь на стадії підготовчого судового засідання є передчасним, оскільки потребує дослідження матеріалів кримінального провадження, та має бути здійснене під час розгляду кримінального провадження по суті згідно з правилами, визначеними § 3 Глави 28 КПК.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо невідкриття обвинуваченим матеріалів кримінального провадження як підстави для повернення обвинувального акту, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 291 КПК до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Абзацом другим частини четвертої статті 291 КПК визначено, що надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Вимоги зазначеної норми кримінально-процесуального закону були дотримані. Разом з тим, наслідки недотримання вимоги кримінально-процесуального закону щодо відкриття матеріалів кримінального провадження визначені частиною дванадцятою статті 290 КПК і на стадії підготовчого судового засіданні вирішення цього питання передчасне.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що правові підстави для повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам кримінально-процесуального закону відсутні.

Суд також вважає, що правові підстави для прийняття будь-яких інших рішень, передбачених частиною третьою статті 314 КПК, тобто для затвердження угоди, закриття кримінального провадження чи направлення обвинувального акта до іншого суду відсутні. Натомість з наданого суду обвинувального акта убачається, що кримінальне провадження підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області, а тому його необхідно призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження необхідно здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, представника потерпілого, а також свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Підстави для складання досудової доповіді згідно з приписами пункту 6 частини третьої статті 314 та статті 314-1 КПК, на думку суду, відсутні.

Вирішуючи питання щодо клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту в частині запобіжних заходів, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченої. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме тримання під вартою, спливає 28.05.2026. Строк дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченої ОСОБА_10 , а саме домашнього арешту в певний період доби, спливає 30.05.2026. Зі змісту клопотання випливає, що його примірник був вручений обвинуваченим завчасно. Отже, стороною обвинувачення були дотримані зазначені вище вимоги кримінально-процесуального законодавство щодо вручення примірника клопотання обвинуваченому, а також щодо строку звернення з відповідним клопотанням до суду.Крім того, зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Частиною шостою статті 181 КПК регламентовано, що у разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. При цьому частиною першою статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме тримання під вартою, спливає 28.05.2026. Строк дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченої ОСОБА_10 а саме тримання під вартою, спливає 30.05.2026. Зі змісту клопотання випливає, що його примірник був вручений обвинуваченому завчасно. Отже, стороною обвинувачення були дотримані зазначені вище вимоги кримінально-процесуального законодавство щодо вручення примірника клопотання обвинуваченому, а також щодо строку звернення з відповідним клопотанням до суду.Крім того, зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»). Водночас наявність щирої впевненості є недостатньою для обґрунтування підозри. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 48, справа «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершені, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_8 обвинувачений у вчиненні умисного тяжкого злочину, тоді як ОСОБА_10 обвинувачена у вчиненні умисного нетяжкого злочину, санкція якого, однак, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`яти років.

Оцінюючи доводи прокурора про доцільність продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд також бере до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Суд враховує, що обвинувачений є громадянином Республіки Молдова. Надані суду матеріали кримінального провадження не містять відомостей про наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 стійких соціальних зв`язків та постійного місця проживання на території України. Не надані суду й інші матеріали, які свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_15 під вартою. Суд бере до уваги, що з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами на цей час не розпочате, відповідно, потерпілий та свідки кримінального провадження, про виклик і допит яких клопотала прокурор, не допитані. Тому доводи прокурора в частині наявності ризику переховування від суду суд вважає слушними.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд вважає твердження прокурора про неможливість виконання обвинувачених покладених на нього процесуальних обов`язків за умови застосування до них менш суворого запобіжного заходу слушними. З огляду на викладене, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Разом з тим, зі змісту частини третьої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочинів, передбачених статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Конструкція наведеної правової норми уповноважує, а не зобов`язує суд не приймати рішення про визначення застави. Однак з наданих прокурором матеріалів не випливає, що застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не здатне забезпечити виконання вимог частини першої статті 177 КПК. Саме тому, суд вважає за доцільне визначити обвинуваченому ОСОБА_8 під час продовження строку застосованого до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і заставу.

Вирішуючи питання щодо розміру застави, яку слід визначити обвинуваченому ОСОБА_8 , суд вважає за доцільне зауважити таке.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачений у вчиненні, зокрема тяжких злочинів.

Відповідно до пункту 2 абзацу першого частини п`ятої статті 182 КПК розмір застави визначається у таких межах, зокрема щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому абзацом другим частини п`ятої статті 182 КПК визначено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. Натомість, призначення застави у меншому ніж мінімальний розмір для відповідного злочину норми чинного КПК не містять.

За результатами підготовчого судового засідання застереження, визначені абзацом другим частини п`ятої статті 182 КПК, судом встановлені не були. Тому суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід визначити заставу в межах, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК, а саме в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує Закон України «Про державний бюджет на 2026 рік», яким, зокрема встановлені розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Відповідно до статті 7 зазначеного закону прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року становить 3328 гривень. Отже, суд вважає, що розмір альтернативного запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 , у вигляді застави становить 266240 грн.

У разі внесення застави ОСОБА_8 має бути звільнений з-під варти з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження застосованих до обвинуваченої ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, суд вважає за доцільне зауважити таке.

З обвинувального акта випливає, що ОСОБА_10 обвинувачена у вчиненні ряду злочинів, зокрема тяжких. Обвинувачена та її захисник проти задоволення поданого прокурором клопотання не заперечували. Тому з метою забезпечення кримінального провадження а також для виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченій ОСОБА_16 строк дії запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту в певний період доби, поклавши на останніх обов`язки, визначені пунктами 1-4, 8 частини п`ятої статті 194 КПК.

Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 307, частиною третьою статті 190, частиною першою статті 309 КК, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 307, частиною третьою статті 190 КК та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2025 за № 0000026, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 02 червня 2026 року о 16:00 годині.

У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, а також свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 26 травня 2026 року до 23:59 годину 25 липня 2026 року.

Визначити ОСОБА_8 заставу в розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Обвинувачений (заставодававець) має право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_8 з-під варти та покласти на нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Якщо ОСОБА_8 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останнього буде застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 22:00 години по 06:00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 , на 60 днів тобто 26 травня 2026 року до 23:59 годину 26 липня 2026 року.

Продовжити строк покладених відповідно до пунктів 1-4, 8, 9 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України на ОСОБА_10 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками кримінального провадження до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну строком на 60 днів, тобто з 26 травня 2026 року до 23:59 годину 26 липня 2026 року.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: