ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2024 року у кримінальному провадженні №0000143 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, не працюючої, одруженої, раніше не судимої, обвинуваченої за ч. 2 ст. 191, ч.1.ст.366 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2024 року ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191 та ч.1 ст.366 КК України та їй призначене покарання:

-за ч.2 ст.191 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік 6 місяців;

-за ч.1 ст.366 КК України у виді штрафу у розмір 2500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 42500 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік 6 місяців.

Провадження№11-кп/822/37/26 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.2 ст. 190, ч. 1 ст. 366 ККУ Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту прибуття засудженої до місця відбування покарання або з моменту її затримання для примусового доставлення до місця відбування покарання.

Вирішена доля процесуальних витрат та внесеної застави.

На таке рішення надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 із проханням змінити вирок районного суду та виправдати ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 191 КК України, за ч. 1 ст. 366 КК України вирок залишити без змін.

Вважає, що за ч. 2 ст. 191 КК України відсутня кваліфікуюча ознака привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Вказує, що обвинувачена тимчасово запозичувала кошти та передавала їх своєму односельчанину ОСОБА_9 для використання на лікування його онкохворої дружини з подальшим поверненням їй коштів до кінця грудня 2021 року.

Зазначає, що такі пояснення обвинуваченої підтвердили свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були допитані під час судового розгляду, а також така позиція підтверджується рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 10.11.2023 року, відповідно до якого з ОСОБА_9 стягнуто на користь ОСОБА_7 110000 грн. боргу за договором позики від 19.11.2021 року.

Наголошує, що у цій ситуації наявне тимчасове запозичення майна, яке було ввірене ОСОБА_7 і вилучила вона кошти не з метою їх привласнення, а для тимчасового використання з подальшим їх поверненням, що не може бути визнано протиправним привласненням коштів.

Стверджує, що такі дії, за наявності підстав, можуть бути розцінені як самоправство, а при вчиненні їх службовою особою- як зловживання владою або службовим становищем.

Вважає, що сторона обвинувачення не надала жодного доказу корисливого мотиву та корисливої мети у діях ОСОБА_7 .

Посилається на те, що дії ОСОБА_7 були викликані її милосердям і в даному випадку вона діяла в межах крайньої необхідності, оскільки намагалась врятувати життя людини.

Твердить, що протиправне використання своїх службових обов`язків ОСОБА_7 було зумовлено причинами, в основі яких не було наміру на розкрадання чужого майна, а наслідки, які фактично настали від її дій повністю охоплюються диспозицією ст. 364 КК України.

Вказує, що у діях ОСОБА_12 відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 191, а вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, однак, згідно примітки до ст. 364 КК України, сума 103076,56 грн. є недостатньою для кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 364 КК України, оскільки на момент вчинення повинна становити 114700 грн., а тому не є кримінально карним діянням.

Вказані обставини вважає достатніми для висновку про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Також звертає увагу, що обвинувачена визнала вину у вчиненні службового підроблення офіційних документів та щиро розкаялась, спричинену шкоду відшкодувала у повному обсязі, активно сприяла розкриттю злочину а також, зважаючи на те, що вона вчинила кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України внаслідок збігу тяжких особистих, що є підставою для застосування щодо неї покарання у вигляді штрафу за ч. 1 ст. 366 КК України із застосуванням ст.69 КК України.

Згідно вироку, обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді начальника відділення поштового зв`язку Зелена Чернівецької дирекції АТ «Укрпошта» та, будучи матеріально відповідальною особою відповідно до Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 24.07.2020 року, виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції та обов`язки, в період з 1 жовтня 2021 року по 17 листопада 2021 року, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, перебуваючи на робочому місці у відділенні поштового зв`язку Чернівецької дирекції АТ «Укрпошта» за адресою: с. Зелена, вул. Головна ,16 Дністровського району Чернівецької області, використовуючи своє службове становище в особистих корисливих інтересах з метою протиправного і безоплатного вилучення чужого майна, яке знаходилося у її правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь та на користь третіх осіб, із каси даного відділення, здійснила привласнення для власних потреб коштів у сумі 103076,56 грн.

При цьому, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів вчиняла 06.10.2021 року 08.10.2021 року, 11.10.2021 року, 13.10.2021 року,15.10.2021 року, 22.10.2021 року 03.11.20212 року, 10.11.2021 року, 15.11.2021 року та 17.11.2021 року службове підроблення шляхом внесення службовою особою до офіційних документів - касових звітів по відділенню поштового зв`язку Зелена завідомо неправдиві відомості щодо залишків готівки в касі на кінець робочого дня в сумі 239359,35 грн., що не відповідало дійсності, оскільки з вказаної суми ОСОБА_7 привласнила кошти на суму 103076,56 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу,доводи прокурора про відсутність підстав для зміни чи скасування вироку,дослідивши матеріали справи в межах апеляційної скарги, перевіривши доводи апелянта, судова колегія приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом апеляційної скарги, сторона захисту не оспорює вирок в частині розміру коштів, яку обвинувачена вилучила із каси відділення поштового зв`язку,де була керівником-103076,56 грн.,однак вважає неправильною кваліфікацію її дій за ч.2 ст. 191 КК України.

Також не оспорюється вирок в частині визнання ОСОБА_7 винуватою за ст.366 ч.1 КК України.

За таких обставин апеляційний суд не наводить в ухвалі доводів щодо обставин,які не оспорюються та переглядає рішення суду 1 інстанції лише в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченої за ст.191 ч.2 КК України.

За цим законом ОСОБА_7 визнана винуватою у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Той факт,що ОСОБА_7 в силу наданих їх повноважень як начальника відділення поштового зв`язку Зелена Чернівецької дирекції АТ «Укрпошта» є службовою особою- встановлений судом та не оспорюється у апеляційній скарзі.

Обвинувачена в районному суді показала,що у дати, зазначені в обвинувальному акті вона на робочому місці дійсно вносила до касових звітів по відділенню поштового зв`язку «Зелена» завідомо неправдиві відомості щодо залишку готівки в касі на кінець робочого дня в сумах, зазначених в обвинувальному акті, що не відповідало дійсності, так як з цієї суми вона взяла для передачі в позику ОСОБА_13 на лікування його онкохворої дружини кошти в загальній сумі 103076,56 грн.

Твердить,що кошти не привласнила,а тимчасово запозичила ОСОБА_13 .Вважає,що відсутній корисливий мотив у її діях.Кошти повернула у касу після виявлення недостачі.Рішенням суду стягнуто борг із ОСОБА_13 .

Вона щиро жалкує про вчинене службове підроблення, розкаюється у вчиненому.

Отже,зі змісту показань ОСОБА_7 вбачається,що фактично вона визнає обсяг обвинувачення,однак не погоджується із кваліфікацією дій за ст.191 ч.2 КК України.

Свідок ОСОБА_14 у районному суді показав,що він проводив планову перевірку відділення поштового зв`язку «Зелена» Чернівецької дирекції АТ «Укрпошта» та була виявлена нестача. Обвинувачена пояснила, що гроші взяла на власні потреби.

Такі ж показання надала свідок ОСОБА_15 в суді.Також показала,що було проведено службове розслідування і вона була членом комісії, під час службового розслідування перевірені всі документи. До касового звіту були додані всі підтверджуючі документи і розбіжностей у звітах не було, а була нестача коштів в касі. ОСОБА_7 пояснила, що кошти понад ліміт вона не відправляла в головну касу і залишала в себе.

Доступ до каси мала лише ОСОБА_7 02.12.2021 року вона відшкодувала 18 тисяч гривень, а 05.12.201 року решту суми 85 тис. грн. при цьому кошти, видані на руки листоношам було враховано. Ця подія сталася 17.11.2021 року

Свідок ОСОБА_16 показала у районному суді, що з листопада 2021 року її призначили начальником ВПЗ ОСОБА_17 , а до того вона була листоношою. Під час планової перевірки діяльності ОСОБА_7 була виявлена недостача.Доступ до каси мала лише ОСОБА_7 .

Такі ж показання надала свідок ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_9 у суді показав,що у вересні 2021 року він просив у обвинуваченої позичити йому 120-130 тис. грн. на лікування онкохворої дружини. Сказала, що таких грошей немає, але пізніше позичила йому 110 тисяч грн., дала цю суму за 5-6 разів, а він у присутності ОСОБА_19 видав їй розписку. Пізніше дізнався, що вона ці гроші взяла на роботі. На даний час повернув її 60 тис. грн., борг з нього стягнула ОСОБА_7 в судовому порядку. Його дружина померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свідок ОСОБА_10 у районному суді підтвердила свою присутність під час написання у листопаді 2021 розписки ОСОБА_20 про отримання коштів від ОСОБА_7 у розмірі 110 тис грн., які він позичав на лікування своєї дружини.

Свідок ОСОБА_11 -чоловік обвинуваченої у суді показав,що дізнався про обставини після ревізії.Дружина пояснила,що позичила гроші ОСОБА_21 на лікування його онкохворої дружини.У них в сім`ї був конфлікт,свідок хотів розлучитись і дружина поїхала за кордон на роботу,щоб повернути гроші.

Такі обставини підтверджуються матеріалами справи,де у т.2 наявні відомості про зупинення досудового розслідування сукупно майже на два роки у зв`язку із розшуком обвинуваченої.

У апеляційному суді сторони підтвердили,що зміст показань свідків викладений у вироку правильно та повністю відповідає тим показанням,які свідки надали у суді 1 інстанції.За таких обставин апеляційний суд не вбачав підстав для задоволення клопотання захисника про відтворення показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 під час апеляційного розгляду.

Дослідженими районним судом доказами -наказом (розпорядженням) №1005-к від 21.07.2020 року Чернівецької дирекції АТ «Укрпошта», договором про повну матеріальну відповідальність від 24.07.2020,положенням про відділення поштового зв`язку Зелена Чернівецької дирекції ПАТ«Укрпошта»,актом службового розслідування за фактом привласнення коштів від 02.12.2021 року,висновком експерта від 21.12.2021 року № СЕ-19/126-21/9891-ЕК підтверджується,що ОСОБА_7 як службова особа привласнила кошти із каси підприємства на суму103076,56 грн.,незаконно використовуючи повноваження по посаді.

Відповідно до рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 10.11.2023 року з ОСОБА_9 стягнуто на користь ОСОБА_7 110000 грн. боргу за договором позики від 19.11.2021 року та судові витрати по справі (т. 2 а.с.6-7).

Районний суд у вироку правильно вказав,що із суб`єктивної сторони склад злочину,у якому визнана винуватою ОСОБА_7 , характеризується корисливим мотивом-одержання матеріальних благ для себе чи іншої фізичної або юридичної особи.

Тими доказами,які дослідив суд,поза розумним сумнівом доведено,що обвинувачена як службова особа-керівник відділення,зловживаючи службовим становищем привласнила державне майно-кошти,вилучивши їх із каси підприємства та розпорядилась на користь третьої особи.

Мотив таких дій,на що посилається захисник,не має правового значення для кваліфікації дій обвинуваченої.

Твердження апелянта,що ОСОБА_7 діяла у стані крайньої необхідності,судова колегія вважає неспроможними.

Згідно ст.39 КК України крайня необхідність-це правомірне заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам з метою усунення загрожуючої небезпеки,якщо вона у даній обстановці не могла бути усунута іншими засобами.

Небезпека повинна бути такою,що безпосередньо загрожує правоохоронюваним інтересам,тобто такою,що здатна негайно заподіяти шкоду цим інтересам.

Обов`язковим елементом крайньої необхідності є відсутність у конкретної особи у даній обстановці реальної можливості усунути загрожуючу небезпеку іншими засобами.

У цій справі встановлено,що дружина ОСОБА_9 хворіла тривалий час,заволодіння коштами обвинувачена здійснила не одноразово,а протягом певного періоду,не використавши інших,законних способів отримати кошти,до прикладу шляхом оформлення договору повторної фінансової допомоги,тощо.

За таких обставин відсутні правові підстави для оцінки дій ОСОБА_7 як вчинених у стані крайньої необхідності.

Судова колегія також враховує,що відповідно до ч.2 ст.439 КПК України,вказівки суду,який розглянув справу у касаційному порядку,є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду,який дійшов висновку про відсутність складу правопорушення за ст.191 ч.2 КК України у діях обвинуваченої,Вищий Суд у постанові (а.с.69-75 т.4) вказав,що самого лише факту привласнення коштів службовою особою із протиправним використанням можливостей службового становища достатньо для інкримінування складу злочину,передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Отже,підстав для зміни вироку в частині кваліфікації дій обвинуваченої за вимогами та доводами апеляційної скарги захисника колегія не вбачає.

Покарання обвинуваченій призначене районним судом із дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України,враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд зважив, обвинуваченою вчинені нетяжкі злочини,вона раніше не судима,позитивно характеризується по місцю проживання.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд врахував щире каяття у злочині, передбаченому ч.1 ст.366 КК України, повне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Зваживши на такі обставини у їх сукупності,суд призначив за кожною зі статей обвинувачення найбільш м`які покарання із тих,що передбачені їх санкціями,а при призначенні покарання за сукупністю злочинів застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Застосування положень ст.ст.69,75 КК України при призначенні покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК України,який через спосіб вчинення належить до корупційних,заборонено законом.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя доповідач: Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3