Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/328/26
Провадження №: 1-кп/332/267/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002353 від 06.12.2025, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Донецьк, Донецької області, громадянина України, має професійно-технічну освіту, працює в ТОВ «ТД ІКАР» на посаді водія, не одруженого, утриманців не має, є особою з інвалідністю III групи, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, рнокпп НОМЕР_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

встановив:

06 грудня 2025 року приблизно о 19:00 годині водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Ssang Yong Rexton» реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, здійснював рух по проїзній частині вул.Діагональної від Південного шосе у напрямку Північного шосе в м. Запоріжжя. В салоні вказаного автомобіля в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_8 .

Під час руху, на перехресті з круговим рухом вул. Діагональної, Північного шосе, Нового Північного шосе та вул. Демократичної, у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушення координації дії, викликаних вживанням алкогольних напоїв та наркотичних засобів, діючи із злочинною недбалістю, маючи об`єктивну можливість виявити зміну профілю проїзної частини вправо за напрямком його руху, порушуючи вимоги п.п. 2.9 а), 12.1, 12.2, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

п.12.4: У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.;

12.9 б) «водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»,

не маючи будь яких перешкод технічного характеру, заходів для зменшення швидкості не вжив, продовжив рух прямо та виїхав за межі проїзної частини, де в подальшому допустив наїзд на опору високовольтної ЛЕП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Ssang Yong Rexton» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у виді сполученої тупої травми тулуба та кінцівок, у вигляді переломів кісток скелету та ушкодження внутрішніх органів, що ускладнилось розвитком шоку, який і став безпосередньо причиною смерті. Сполучена тупа травма тулубу та кінцівок, що призвела до розвитку небезпечного для життя стану - шоку, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Невиконання водієм автомобіля «Ssang Yong Rexton» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 вимог 12.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, зазначив, що розкаюється, пояснивши про обставини вчиненого згідно з обвинувальним актом, а саме, що 06 грудня 2025 року, у вечірній час, він разом з ОСОБА_8 у нього вдома вживали горілку, випили на двох приблизно 0,8 л. Також визнає факт перебування в стані наркотичного сп`яніння. Потім ОСОБА_8 зателефонувала його матір та сказала, щоб той швидко повертався додому. ОСОБА_6 пропонував ОСОБА_8 гроші на таксі, однак все ж таки вирішив відвезти того самостійно, на своєму автомобілі, та сів за кермо. Автомобіль «Ssang Yong Rexton» був технічно справний. Він їхав по дорозі з двома смугами руху. Момент ДТП вже не пам`ятає, прийшов до тями вже коли йому робили перев`язку, потім знов втратив свідомість і знов прийшов до тями, коли його везли до лікарні. Він не дзвонив родині потерпілого, щоб не тиснути на них, у вчиненому розкаюється, дуже жалкує, що так сталося, що втратив друга. Готовий надати матеріальну допомогу потерпілому, однак потерпілий відмовляється від її отримання. Просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_8 є його батьком. 06 грудня 2025 року приблизно о 21.00-22.00 годині, його матері зателефонували патрульні поліцейські та повідомили, що його батько загинув у ДТП. Йому було відомо, що в той день його батько поїхав до ОСОБА_6 , щоб допомогти тому паяти труби. Цивільний позов ним не заявлявся. До нього зверталась донька обвинуваченого, просила пробачення та пропонувала матеріальну допомогу, але він відмовився. Сам обвинувачений до нього не звертався. Просить призначити обвинуваченому максимальне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_4 щодо призначення покарання у максимальному розмірі та просив не зараховувати обвинуваченому, як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття, зважаючи на поведінку обвинуваченого, який не зміг пояснити, в чому це каяття проявляється. Особисто обвинувачений до потерпілого не телефонував і ніякої допомоги не пропонував.

За таких обставин, згідно з положеннями ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше; характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, наслідки у вигляді смерті потерпілого; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та роботи; у 2021 році переніс гострий інфаркт міокарда та з 29.07.2021 є особою з інвалідністю 3 групи за загальним захворюванням безстроково, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за допомогою до вищезазначених лікарів не звертався.

За висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за № 8790, складеному о 24:00 год 06.12.2025 та доданих до нього результатів досліджень, ОСОБА_6 перебував у стані змішаного: алкогольного та альфа-pvp сп`яніння.

ОСОБА_6 має посвідчення водія серії НОМЕР_3 .

Суд враховує, як обставину, що пом`якшує покарання відповідно до ст.66 КК України, активне сприяння обвинуваченого розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд не погоджується з позицією сторони обвинувачення про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як щире каяття.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Судом не встановлено дійсного, щирого жалю з приводу своєї поведінки та її осуду, що насамперед повинно було виразитись у намаганні досягти вибачення з боку потерпілого та його родини, а також у відшкодуванні завданих кримінальним правопорушенням збитків.

Отже, наведені обставини, викликають сумнів у дійсних намірах обвинуваченого як з відшкодування шкоди, так і щодо його розкаяння, а лише формальна вказівка на визнання ним вини у вчиненні інкримінованого діяння, без належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, не може свідчити про щире каяття. При цьому, факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Аналогічна правова позиція викладена колегією суддів Третьої судової палати ККС ВС у постанові від 15.11.2021 по справі № 199/6365/19 (провадження № 51-3198км21).

При цьому, суд зауважує, що потерпілий та його представник наполягали на суворому покаранні обвинуваченому, враховуючи наслідки злочину у виді смерті батька потерпілого, хоча думка потерпілого не має визначального значення для суду, проте вона повинна бути врахована поряд з іншими обставинами при обранні покарання обвинуваченому.

В цьому ж контексті суд враховує висновок ВП ВС, викладений в постанові від 16.01.2019 у справі № 439/397/17, провадження № 13-66 кс18, про те що втрата життя людини, яке відповідно до ст. 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, не підлягає відшкодуванню. Життя людини не може бути відновлене через незворотність смерті.

Оцінюючи характер допущених порушень Правил дорожнього руху України, суд наголошує на особливій небезпечності дій обвинуваченого ОСОБА_6 , адже він свідомо сів за кермо транспортного засобу в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння та рухався у населеному пункті, що могло спричинити тяжчі наслідки для невизначеного кола осіб, однак байдуже до цього поставився.

За приписами статей 50, 65 КК України питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а і виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Визначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходить із того, що воно має бути не лише карою за вчинене, а й передусім засобом виправлення та стримування від нових злочинів.

На думку суду, правові підстави для застосування ст.ст.69, 75 КК України, відсутні.

При цьому, суд враховує імперативні положення ч.1 ст.75 КК, згідно з якими, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд доходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на цей же строк, що є необхідним, справедливим та достатнім для виправлення засудженого, а також для реалізації мети покарання, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Призначаючи основне покарання, суд враховує надзвичайну тяжкість наслідків - загибель людини, що є незворотною втратою для суспільства та родини. Суд вважає, що менш суворе покарання не відповідатиме масштабу трагедії та не забезпечить відчуття справедливості у потерпілої сторони.

Разом з тим, призначене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є необхідним заходом безпеки. Такий строк заборони є адекватною відповіддю держави на виявлену обвинуваченим безвідповідальність, оскільки особа, яка виявила таку зневагу до людського життя, має бути на тривалий час ізольована від можливості керування механічними транспортними засобами.

На переконання суду, саме такий комплексний підхід - тривале позбавлення волі у поєднанні з обмеженням спеціального права є необхідним, справедливим та достатнім для виправлення засудженого, а також для реалізації мети загальної превенції. Це має стати чітким сигналом для суспільства про невідворотність суворого покарання за нехтування безпекою на дорогах, особливо у стані сп`яніння.

07 грудня 2025 року ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст.208 КПК Українио (час фактичного затримання 07 грудня 2025 року о 00:10 годин).

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 09 грудня 2025 року до ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який був неодноразово продовжений.

За змістом частини 5 статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Тому відповідно до ч.5 ст.72 КПК України, слід зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 07 грудня2025 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Оскільки призначається покарання у вигляді позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п.2 ч.4 ст.374 КПК України, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили, залишити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Дніпровськогорайонного суду м.Запоріжжя від 12.12.2025 (справа №334/10262/25, провадження №1-кс/334/3066/25) було накладено арешт на вилучені під час проведення огляду місця ДТП автомобіль «SsangYongRexton» номерний знак НОМЕР_2 (його фрагменти кузова та відокремлені елементи), власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; корпус дзеркала заднього виду з флеш-картою «Samsung 32 Gb», упакований до спец.пакету WAR 1908486, спрацьовану подушку безпеки з місця водія з нашаруванням РБК, упаковану до паперового конверту, який необхідно скасувати.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що санкція ч. 3 ст. 286-1 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_6 , не передбачає застосування конфіскації майна як додаткового виду покарання. Це зумовлено тим, що кримінальне правопорушення з суб`єктивної сторони характеризується необережною формою вини щодо настання тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілого.

Крім того, положення статей 96-1 та 96-2 КК України визначають спеціальну конфіскацію як примусове вилучення майна, яке було підшукане, виготовлене або використане як засіб чи знаряддя вчинення саме умисного злочину. Оскільки автомобіль у справах про порушення правил безпеки дорожнього руху не є знаряддям у розумінні цих статей, а сама стаття 286-1 КК України відсутня у переліку норм, до яких може бути застосована спеціальна конфіскація, правові підстави для безоплатного вилучення авто відсутні.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником автомобіля «SsangYongRexton» державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_6 .

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 інкриміновано необережне правопорушення, транспортний засіб з огляду на вимоги статті 100 КПК України не може бути конфіскований як знаряддя злочину. Таким чином, автомобіль після набрання вироком законної сили підлягає поверненню власнику.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Обов`язок по відшкодуванню понесених судових витрат за проведення судових експертиз, виходячи з положень ст.124 КПК України, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимогст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 366-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 (шість) років.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування призначеного ОСОБА_6 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період часу з 07 грудня 2025 року по день набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровськогорайонного суду м.Запоріжжя від 12.12.2025 (справа №334/10262/25, провадження №1-кс/334/3066/25), а саме на автомобіль «SsangYongRexton» номерний знак НОМЕР_2 (його фрагменти кузова та відокремлені елементи), власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; корпус дзеркала заднього виду з флеш-картою «Samsung 32 Gb», спрацьовану подушку безпеки з місця водія з нашаруванням РБК.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- корпус дзеркала заднього виду з флеш-картою «Samsung 32 Gb», упакований до спец.пакету WAR 1908486, спрацьовану подушку безпеки з місця водія з нашаруванням РБК; матеріал з об`єкта №1, який поміщено в полімерний сейф пакет, які передані на зберігання до камери схову речових доказів СУ ГУНП в Запорізькій області (квитанції №№ 1717,1719),- знищити;

- автомобіль «SsangYongRexton» номерний знак НОМЕР_2 (його фрагменти кузова та відокремлені елементи), який перебуваєна території спеціального майданчику ГУНП в Запорізькій області за адресою: м.Запоріжжя, вул.Привокзальна, 13 повернути власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні експертиз:

-№ СЕ-19/108-25/27405-ІТ від 19.12.2025 в розмірі 5348,40 гривень.

-№ СЕ-19/108-25/27706-ІТ від 23.12.2025 в розмірі 5348,40 гривень;

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1