Житомирський апеляційний суд
Справа №294/14/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/328/26
Категорія ч.2 ст.190 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чуднівського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року в об`єднаному кримінальному провадженні №0000074, №0000045, №0000149 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Великі Коровинці Чуднівського району Житомирської області, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстровано фізичною особою - підприємцем, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.01.2019 Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч.2 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 08.05.2019 Баранівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки, ухвалою Житомирського апеляційного суду Житомирської області від 16.11.2020 вирок Баранівського районного суду Житомирської області скасовано з постановленням нового вироку з призначенням ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 років обмеження волі;

- 04.01.2022 Богунським районним судом м Житомира за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч. 5 ст. 72 КК України до 5 років обмеження волі, який ухвалою Житомирського апеляційного суду від 06.04.2022 залишено без змін;

- 20.09.2022 Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до 5 років обмеження волі, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.02.2023 на підставі ст. 82 КК України замінено невідбуту частину покарання у виді обмеження волі до покарання у виді 240 годин громадських робіт, яке 12.06.2023 відбув,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чуднівського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислено з дня набрання вироком законної сили.

У строк покарання зараховано попереднє ув`язнення ОСОБА_7 , починаючи з 29.10.2025 до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без зміни.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в загальній сумі 25 596 грн.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами під приводом встановлення металопластикових конструкцій, які не мав наміру виконувати.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 09.11.2023 у денний час ОСОБА_7 , прийшовши до квартири АДРЕСА_3 , належної ОСОБА_11 , домовився з ним про встановлення металопластикових вікон на балконі вартістю 47 000 грн, не маючи наміру встановлювати їх. Для переконливості своїх намірів, які в майбутньому не збирався виконувати, ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_11 заповнив безномерний бланк договору від 09.11.2023 про обов`язок організувати роботи по виготовленню та встановленню металопластикових вікон згідно з розцінками виконавця в розмірі 47 000 грн., у якому в графі «Виконавець» зазначив «ФОП ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_4 », після чого завірив своїм підписом та передав його підписати ОСОБА_11 , отримавши після цього від потерпілого грошові кошти в сумі 23 500 грн. в якості авансового платежу, розпорядившись у подальшому ними на власний розсуд, таким чином повторно заволодівши шляхом обману коштами потерпілого, спричинивши тим самим ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 17.09.2024 близько 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 , прийшовши до житлового будинку по АДРЕСА_5 , в якому проживає ОСОБА_9 , домовився з нею про встановлення металопластикових вікон та дверей у веранді будинку за 48 000 грн, не маючи наміру встановлювати їх. Для переконливості своїх намірів, які в майбутньому не збирався виконувати, ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_9 заповнив бланк договору без зазначення номеру та дати про обов`язок організувати роботи по виготовленню та встановленню металопластикових вікон та дверей згідно з розцінками виконавця в розмірі 48 000 грн., у якому в графі «Виконавець» зазначив «ФОП ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_4 », після чого завірив своїм підписом та передав його підписати ОСОБА_9 , отримавши після цього від потерпілої грошові кошти в сумі 28 000 грн. в якості авансового платежу, розпорядившись у подальшому ними на власний розсуд, таким чином повторно заволодівши шляхом обману коштами потерпілої, спричинивши тим самим ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 14.05.2025 близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 , прийшовши до житлового будинку по АДРЕСА_6 , де проживає ОСОБА_12 , домовився з нею про встановлення металопластикових вікон та дверей у веранді будинку за 25 000 грн, не маючи наміру встановлювати їх. Для переконливості своїх намірів, які в майбутньому не збирався виконувати, ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_12 заповнив безномерний бланк договору від 14.05.2025 про обов`язок організувати роботи по виготовленню та встановленню металопластикових вікон та дверей згідно з розцінками виконавця в розмірі 25 000 грн., у якому в графі «Виконавець» зазначив «ФОП ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_4 », після чого завірив своїм підписом та передав його підписати ОСОБА_12 , отримавши після цього від потерпілої грошові кошти в сумі 13 000 грн. в якості авансового платежу, розпорядившись у подальшому ними на власний розсуд, таким чином повторно заволодівши шляхом обману коштами потерпілої, спричинивши тим самим ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 18.05.2025 близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_7 , прийшовши до житлового будинку по АДРЕСА_7 , де проживає ОСОБА_13 , домовився з ним про встановлення металопластикового вікна в одній із кімнат будинку вартістю 6 600 грн., не маючи наміру його встановлювати. Для переконливості своїх намірів, які в майбутньому не збирався виконувати, ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_13 заповнив безномерний бланк договору від 18.05.2025 про обов`язок організувати роботи по виготовленню та встановленню металопластикового вікна згідно з розцінками виконавця в розмірі 6 600 грн., у якому в графі «Виконавець» зазначив «ФОП ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_4 », після чого завірив своїм підписом та передав його підписати ОСОБА_13 , отримавши після цього від потерпілого грошові кошти в сумі 4 000 грн. в якості авансового платежу, розпорядившись у подальшому ними на власний розсуд, таким чином повторно заволодівши шляхом обману коштами потерпілого, спричинивши тим самим ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 09.08.2025 близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_7 , прийшовши до житлового будинку по АДРЕСА_8 , де проживає ОСОБА_14 , домовився з нею про встановлення металопластикових вікон у веранді будинку вартістю 16 500 грн, не маючи наміру встановлювати їх. Для переконливості своїх намірів, які в майбутньому не збирався виконувати, ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_14 заповнив безномерний бланк договору, не зазначивши дати складання, про обов`язок організувати роботи по виготовленню та встановленню металопластикових вікон згідно з розцінками виконавця в розмірі 16 500 грн., у якому в графі «Виконавець» зазначив «ФОП ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_4 », після чого завірив своїм підписом та передав його підписати ОСОБА_14 , отримавши після цього від потерпілої грошові кошти в сумі 8 000 грн. в якості авансового платежу. Потерпла ОСОБА_14 , зрозумівши, що ОСОБА_7 не має намірів виконувати умови договору, вмовила повернути їй частину авансового платежу в розмірі 4 000 грн. Іншими коштами потерпілої ОСОБА_14 розпорядився у подальшому на власний розсуд, таким чином повторно заволодівши шляхом обману коштами потерпілої, спричинивши тим самим ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 4 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинуваченим подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнає та не визнавав в суді першої інстанції. Вважає, що суд допустив порушення та не дослідив матеріали кримінального провадження в повному обсязі, зокрема, умови договорів поставок, за якими замовники мали сплатити повну суму для передачі їм у власність виготовлених конструкцій.

Захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її у повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити скаргу без задоволення, а вирок суду - без змін.

Представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Інші потерпілі в судове засідання не прибули, заяв про відкладення не надсилали, тому суд, згідно з частиною 4 статті 405 КПК України, ухвалив рішення провести розгляд скарги без їх присутності.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора та представника потерпілої щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Приписами ст. 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК.

Надані обвинуваченим покази в ході судового розгляду мають бути відображені, проаналізовані та оціненими судом у вироку суду.

При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин та сутнісні визнавальні покази обвинуваченого в ході всього розгляду справи є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.349 КПК України, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року в справі №727/9754/18, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст.349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Водночас, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції вимог, передбачених ст. 370 КПК та ч. 3 ст. 349 КПК України в повній мірі не дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема звукозапису судового засідання 18 грудня 2025 року, судом з`ясовано думку обвинуваченого щодо розгляду матеріалів кримінального провадження в спрощеному порядку, який зазначив, що вину визнає повністю, не заперечує проти спрощеного порядку, а тому судом прийнято рішення про розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які його характеризують, а також заподіяної ним шкоди, та щодо речових доказів.

Так, з вироку суду слідує, що допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив обставини, викладені в обвинувальних актах, фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, а також правову кваліфікацію не оспорював. Більш детальних показів обвинуваченого у вироку суду не відображено.

Між тим, із звукозапису судового засідання за 18.12.2025 вбачається, що ОСОБА_7 хоч і визнавав на початковому етапі свою вину, але в подальшому при детальному допиті та в ході судових дебатів пояснював, що не мав наміру обманювати потерпілих. У зв`язку тим, що йому не вистачало коштів на закупку пластикових конструкцій, він не зміг здійснити їх замовлення та провести поставки людям. Звертав увагу, що згідно з умовами укладених договорів (п.4.1) він мав обов`язок поставити людям вікна протягом 35 днів тільки після повної сплати всіх коштів. Висловлював про свій дійсний намір виконати замовлення та встановити конструкції. Грошові кошти планував повернути потерпілим.

На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про повне визнання обвинуваченим своєї вини та не заперечення ним фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, є передчасним та суперечливим, оскільки під час надання детальних показань суду та в ході судових дебатів ОСОБА_7 фактично в дійсності не погодився з висунутим обвинуваченням та зазначав про відсутність з його боку умислу на вчинення шахрайських дій по відношенню до потерпілих.

Крім того, із звукозапису судового засідання вбачається, що суд першої інстанції підійшов формально до з`ясування суттєвих обставин справи щодо наявності чи відсутності в обвинуваченого умислу на вчинення шахрайських дій та фактично не допитував ОСОБА_7 у порядку ст. 351 КПК України та не виклав детально його показів у вироку суду, а лише поверхово з`ясував чи визнає він свою вину за обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

При таких обставинах, на думку апеляційного суду, неможливо з дотриманням вимог статті 370 КПК України зробити однозначний висновок про те, що обвинувачений усвідомлює та повністю визнає вину у рамках пред`явленого обвинувачення.

З урахуванням такої позиції обвинуваченого ОСОБА_7 , який фактично заперечив свою вину, суд мав вирішити питання про необхідність зміни та дослідження доказів у справі та з`ясувати всі обставини кримінального правопорушення.

За відсутності факту з`ясування усіх обставин вчинення цього кримінального правопорушення, його об`єктивних та суб`єктивних ознак, суд першої інстанції був позбавлений можливості зробити висновки про те, що обвинувачений у повній мірі визнав свою вину у його вчиненні, тобто не оспорював фактичних обставин кримінального провадження у цій частині. Ухваливши за цих обставин рішення про можливість проведення розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, тобто без дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке на думку колегії суддів є істотним та таким, що позбавило можливості місцевий суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є неприпустимим при судовому розгляді, оскільки, в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст.7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чуднівського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року задовольнити.

Вирок Чуднівського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

ОСОБА_7 продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 10 квітня 2026 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: