КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/2567/2026 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2026 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366-2 КК України, у кримінальному провадженні №0001457 від 25 грудня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2026 року клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів проти довкілля слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби - залишено без задоволення.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Київ, українця, громадянина України, зареєстрованого у встановленому законом порядку та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора у межах кримінального провадження №0001457 від 25 грудня 2024 року, суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання відповідним органами Державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з указаною ухвалою прокурор першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Київської міської прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити та застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у межах строку досудового розслідування, тобто до 26 березня 2026 року включно.

Уважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою та не відповідає фактичним обставинам справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами в їх сукупності.

Зазначає, що приймаючи рішення про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд, всупереч вимогам статті 178 КПК України, проігнорував вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання (до 5 років позбавлення волі), що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим в інкримінованому злочині; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Вказує, що в ході проведення досудового слідства встановлено, що ОСОБА_7 може: переховуватися від органів досудового розслідування, суду, оскільки підозрюваний має змогу виїздити за кордон у період дії воєнного стану та може почати переховуватися від органу досудового розслідування та в подальшому від суду за кордоном; незаконно впливати на свідків, які на теперішній час допитані на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом підозрюваного можуть змінити показання, у тому числі в залі судового засідання під час судового розгляду, оскільки підозрюваному з матеріалів справи відоме їх місце проживання; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як на теперішній час не виявлено та не встановлено документів чи інших підтверджень стосовно набуття та зберігання вказаних у декларації грошових коштів.

На переконання прокурора, дії підозрюваного та загроза можливого покарання за них свідчать про те, що вказана особа з метою ухилення від кримінальної відповідальності може реалізувати будь-яку з вищевказаних дій, що становлять ризики, визначені статтею 177 КПК України.

Посилаючись на те, що враховуючи характер кримінального правопорушення, яке пов`язане із службовою недбалістю, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, визначеним статтею 178 КПК України, сторона обвинувачення вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту надасть можливість запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні. Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобігання зазначеним ризикам і не забезпечить дієвість кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, вислухавши пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні СУ ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001457 від 25 грудня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366-2КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді директора Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 02 березня 2023 року до моменту вчинення кримінальне правопорушення, будучи суб`єктом декларування та суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення, згідно п.п. «в» пункту 1 частини першої статті 3 України Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закону), діючи умисно, всупереч вимогам частини першої статті 45 Закону, завідомо не вказав у поданих деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік (далі - Декларації), відомості, які відрізняються від достовірних, на загальну суму 22 368 390, 36 грн, тобто вніс завідомо недостовірні відомості до Декларацій, що відрізняються від достовірних на суму понад 2 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, чим порушив вимоги, передбачені чинним законодавством України, за наступних обставин.

01 серпня 2020 року ОСОБА_7 прийняв присягу державного службовця України.

Згідно з розпорядженням Київського міського голови від 28 лютого 2023 року №153 ОСОБА_7 призначено на посаду директора Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Зазначена посада є посадою державної служби категорії «Б», відтак відповідно до положень п.п. «в» пункту 1 частини першої статті 3 України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), ОСОБА_7 є суб?єктом, на якого поширюється дія Закону.

Згідно частини першої статті 45 Закону особи, зазначені у пункті 1, підпункті «а», «в» - «I» пункту 2 частини першої статті 3 Закону, зобов?язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному вебсайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_7 є суб?єктом декларування.

Відповідно до затвердженого Положення про Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Рішення від 20 квітня 2023 року № 6299/6340).

Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), утворений відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у складі виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за рішенням Київської міської ради від 20 червня 2002 року №28/28 «Про утворення виконавчого органу Київської міської ради та затвердження його структури і загальної чисельності». Департамент перейменовано з Головного управління промислової, науково-технічної та інноваційної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та є правонаступником реорганізованих Головного управління з питань регуляторної політики та підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головного управління внутрішньої торгівлі та побутового обслуговування населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до рішення Київської міської ради від 15 березня 2012 року №198/7535 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)». 2. Департамент підзвітний і підконтрольний Київській міській раді, підпорядковується Київському міському голові, входить до структури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), виконує функції органу місцевого самоврядування та, у визначених законодавством України випадках, виконує функції державної виконавчої влади. Департамент із питань виконання функцій державної виконавчої влади взаємодіє з Міністерством економіки України, Міністерством з питань стратегічних галузей промисловості України та Державною регуляторною службою України. Департамент координує та спрямовує діяльність структурних підрозділів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та районних в місті Києві державних адміністрацій з питань промисловості, торгівлі, підприємництва та споживчого ринку. 3. Департамент у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, рішеннями Київської міської ради, розпорядженнями Київського міського голови і розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням.

А тому згідно положення підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 3 Закону зазначена посада є посадою державної служби категорії «Б», а тому ОСОБА_7 є суб?єктом, на якого поширюється дія Закону. Відповідно на нього поширюється його дія в частині обов`язку декларування.

З огляду на викладене, враховуючи норми Закону України «Про запобігання корупції», статті 81, 169 Цивільного кодексу України та відповідно до Положення про Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_7 будучи державним службовцем категорії «Б» з 02 березня 2023 року по теперішній час безперервно являвся суб`єктом декларування та мав відповідні обов`язки у сфері фінансового контролю, передбачені розділом 7 Закону України «Про запобігання корупції», а отже є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-2 КК України.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» на ОСОБА_7 , було покладено обов`язок як суб`єкта декларування до 01 квітня 2024 року подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за минулий 2023 рік вказавши в ній достовірну інформацію. Вчинити вказані дії шляхом заповнення затвердженої форми на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно пунктів 2, 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) у декларації відображаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право; отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи; наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються у банку, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, якщо сукупна вартість всіх грошових активів не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року;

Наказом Національного агентства від 23 липня 2021 року №449/21 «Про затвердження форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 липня 2021 року за №987/36609, затверджено Порядок заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Порядок), та Форму декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до Форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на початку заповнення декларації суб`єкт декларування ознайомлюється з Правилами заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Після ознайомлення проставляється відповідна відмітка, без якої подальша робота з документом не можлива.

Згідно пункту 1 розділу II Порядку декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування шляхом заповнення відповідної електронної форми після автентифікації у персональному електронному кабінеті. Суб`єкт декларування до початку заповнення декларації повинен підтвердити ознайомлення із цим Порядком шляхом проставлення відповідної відмітки (пункт 3 розділу ІІ Порядку).

У пункті 4 розділу ІІ Порядку визначено, що після заповнення усіх необхідних розділів декларації суб`єкту декларування надається можливість перевірити повноту та достовірність зазначеної ним інформації. Перед підписанням декларації суб`єкт декларування підтверджує повноту та достовірність даних, вказаних у ній, ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку суб`єкт декларування підписує декларацію шляхом накладання на неї особистого кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису відповідно до вимог законодавства.

За вказаних обставин, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, посягаючи на встановлений законодавством порядок функціонування системи запобігання корупції в Україні, з особистих мотивів, будучи суб`єктом декларування, в порушення вимог пункту 2 частини першої статті 46 Закону, у невстановлений досудовим розслідування час, місці, але не раніше 21 лютого 2024 року вирішив зазначити завідомо неправдиву інформацію у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» - суб?єкт декларування, не зазначив відомостей про гараж загальною площею 17,3 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2, м. Київ, вартістю 67 560,00 грн, який належить на праві власності члену сім?ї (особі, з якою суб?єкт декларування спільно проживає та не перебуває у шлюбі) на підставі договору дарування гаража від 24 липня 2023 року НОМЕР_2 (далі у цьому пункті - Договір дарування), що підтверджується відомостями ДРРП.

Під час перевірки встановлено, що 24 липня 2023 року відповідно до пункту 1 Договору дарування суб?єкт декларування подарував, а член сім?ї (особа, з якою суб?єкт декларування спільно проживає та не перебуває у шлюбі) прийняв у дар зазначений об?єкт нерухомості.

Згідно пункту 3 Договору дарування зазначений гараж сторони оцінили у 67 560,00 грн, на підставі Довідки про оціночну вартість об?єкта нерухомості від 10 липня 2023 року. Водночас, відповідно до інформації, наданої Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що вартість цього об?єкта нерухомості станом на 24 липня 2023 року могла становити від 190 000,00 до 220 000,00 гривень.

У розділі 11 «Доходи, в тому числі подарунки» - суб?єкт декларування не зазначив відомостей про дохід, отриманий ним у вигляді пенсії, у розмірі 45 925,00 грн, що підтверджується відомостями Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України. Суб?єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 45 925,00 гривень. Суб?єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про розмір доходу, отриманого ним від Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у вигляді заробітної плати за основним місцем роботи, вказавши - 573 756,00 гривень. Під час перевірки встановлено, що розмір такого доходу становив 760 480,09 грн, що підтверджується відомостями Київської міської державної адміністрації та ДРФО. Суб?єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 186 724,09 гривні. Таким чином, суб?єкт декларування у розділі 11 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на загальну суму 232 649,09 грн, чим не дотримав вимоги пункту 7 частини першої статті 46 Закону.

У розділі 12 «Грошові активи» декларації - суб?єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про свої готівкові кошти у розмірі 8 720 766,00 грн, 525 000,00 дол. США (в еквіваленті курсу на 31 грудня 2023 року - 19 940 760,00 грн), 73 000,00 євро (в еквіваленті курсу на 31 грудня 2023 року - 3 081 176,70 грн), що в загальному розмірі станом на 31 грудня 2023 року становить 31 742 702,97 гривень. Під час аналізу фінансового та майнового стану суб?єкта декларування встановлено, що при поданні декларації за 2019 рік (перша декларація суб?єкта декларування) у розділі 12 «Грошові активи» декларації він зазначив власні грошові кошти у розмірі 8 422 659,00 грн, 525 000,00 дол. США (в еквіваленті курсу на 31 грудня 2019 року - 12 435 255,00 грн) та 73 000,00 євро (в еквіваленті курсу на 31 грудня 2019 року - 1 928 806,00 грн), що в загальному розмірі станом на 31 грудня 2019 року становило 22 786 720,00 гривень. Водночас, станом на 2019 рік, згідно з відомостями ДРФО розмір отриманих ним доходів (із законних джерел) з 1998 по 2019 роки включно становив 7 536 628,46 гривень. Виходячи із задекларованих відомостей суб?єктом декларування у декларації за 2019 рік, інших доходів, які не включені до ДРФО та які б могли впливати на його фінансовий стан, він не мав. Підприємницькою діяльністю суб?єкт декларування до 1998 року не займався, що підтверджується відомостями ЄДР.

Окрім того, встановлено, що у 2010 році суб?єкт декларування здійснив видаток на придбання легкового автомобіля INFINITI FX37S, 2010 р.в., VIN-код: НОМЕР_1 , із зазначеною вартістю 440 000,00 гривень. Враховуючи наведене, станом на 31 грудня 2019 року суб?єкт декларування мав фінансову можливість заощадити (не враховуючи утримання (відрахування) податків та зборів, понесених витрат у вигляді прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, загальножиттєвих витрат, витрат на утримання неповнолітніх дітей, витрат на відпочинок тощо) не більше ніж 7 096 628,46 гривень (7 536 628,46 - 440 000,00). Згідно з відомостями ДРФО розмір отриманих суб?єктом декларування доходів (із законних джерел) за період з 2020 по 2023 роки включно становив 2 642 813,45 гривень. Виходячи із задекларованих відомостей суб?єктом декларування у деклараціях за зазначені періоди, інших доходів та видатків, які не включені до ДРФО та які б могли впливати на його фінансовий стан, він не мав.

Таким чином, станом на 31 грудня 2023 року, суб?єкт декларування мав фінансову можливість заощадити (не враховуючи утримання (відрахування) податків та зборів, понесених витрат у вигляді прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, загальножиттєвих витрат, витрат на утримання неповнолітніх дітей, витрат на відпочинок тощо) не більше ніж 9 739 441,91 гривень (7096 628,46 + 2 642 813,45).

Також установлено, що зазначені готівкові кошти не можуть вважатись спільно набутим у шлюбі майном враховуючи таке. Відповідно до рішення про розірвання шлюбу від 06 жовтня 2021 року №757/43262/21-ц, ухваленого Печерським районним судом м. Києва, шлюб суб?єкта декларування з ОСОБА_10 розірвано.

У деклараціях, поданих за період під час та після розлучення (2021 та 2022 роки), суб?єкт декларування продовжує зазначати кошти у розмірі та валютах, ідентичних тим, що вказані у декларації за 2023 рік (звітний період).

Таким чином, зазначені кошти не можуть вважатись спільно набутим у шлюбі майном, оскільки після розірвання шлюбу суб?єкт декларування не передавав частину цих коштів колишній дружині, що виключає можливість їх спільного (під час шлюбу) накопичення (заощадження).

Отже, станом на 31 грудня 2023 року, з урахуванням вищезазначеного, суб?єкт декларування не мав фінансової можливості заощадити вказані готівкові кошти в повному обсязі. Враховуючи викладене, є підстави вважати, що інформація про грошові активи суб?єкта декларування не відповідає дійсності, оскільки загальний гривневий еквівалент зазначених суб?єктом декларування грошових активів на кінець звітного періоду значно перевищує можливу суму грошових коштів, доступних для заощадження, відтак у суб?єкта декларування відсутні фінансові можливості для накопичення (заощадження) задекларованих грошових активів.

Суб?єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 22 003 261,06 гривень.

Суб?єкт декларування не зазначив відомостей про залишки коштів на банківському рахунку станом на 31 грудня 2023 року, відкритому ним у АТ «ОЩАДБАНК» (код ЄДРПОУ - 00032129), у розмірі 34 454,82 грн, що підтверджується відомостями, наданими банківською установою.

Суб?єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 34 454,82 гривні.

Суб?єкт декларування не зазначив відомостей про залишки коштів на банківських рахунках станом на 31 грудня 2023 року, відкритих ним АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570), у розмірі 30 465,39 грн, що підтверджується відомостями, наданими банківською установою.

Суб?єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 30 465,39 гривні. Таким чином, суб?єкт декларування у розділі 12 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на загальну суму 22 068 181,27 грн, чим не дотримав вимоги пункту 8 частини першої статті 46 Закону.

За результатами повної перевірки декларації щодо з?ясування достовірності задекларованих відомостей встановлено, що суб?єкт декларування при поданні декларації вказав відомості, що не відповідають дійсності, на загальну суму 22 368 390,36 грн, чим не дотримав вимог пунктів 2, 7, 8 частини першої статті 46 Закону.

26 січня 2026 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366-2 КК України.

29 січня 2026 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів проти довкілля слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366-2 КК України, у кримінальному провадженні №0001457 від 25 грудня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2026 року клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів проти довкілля слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби - залишено без задоволення.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Київ, українця, громадянина України, зареєстрованого у встановленому законом порядку та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора у межах кримінального провадження №0001457 від 25 грудня 2024 року, суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання відповідним органами Державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Згідно частини другої статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За змістом частин першої-четвертої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до пункту «с» статті 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Відповідно до пункту 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Зенцов і інші проти Російської Федерації» до визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і мета даного положення, по суті, вимагає попереднього звільнення, якщо тривале утримання під вартою більш не являється обґрунтованим.

Особа, обвинувачувана у вчиненні злочину, має бути завжди звільнена до суду, за винятком випадків, коли Держава може довести, що існують «істотні і достатні» причини для обґрунтування безперервного утримання під вартою».

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби та можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчим суддею при дослідженні матеріалів справи, доданих до клопотання, встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366-2 КК України.

Також установлено, що наявні ризики, передбачені у пунктах 1, 2, 3 частини першої статті 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків.

При цьому, слідчим суддею враховано особу підозрюваного, його вік, соціальний стан, те, що останній раніше не судимий.

Крім того, як вірно зазначено слідчим суддею, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого/прокурора про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

З такими висновками погоджується колегія суддів та звертає увагу на недоведеність органом досудового розслідування тих обставин, що ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, мають такий ступінь небезпеки та вірогідності, яким зможе запобігти лише запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , що відносяться до категорії не тяжких злочинів та передбачає покарання у вигляді штрафу від шести тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, даних, що характеризують особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місця проживання, та інші обставини, передбачені статтею 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обґрунтовано застосував щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не вбачає.

При цьому, апеляційна скарга не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваного, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 176-178, 179, 181, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Київської міської прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 лютого 2026 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4