Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5912/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/177/26
Категорія ч.2 ст.190 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 25 лютого 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Олевськ Житомирської області, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

- ч. 2 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченої ОСОБА_6 не застосовувався.

Цивільний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області майнову шкоду в розмірі 40 287 (сорок тисяч двісті вісімдесят сім) гривень 23 копійок.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 24.11.2022 у ОСОБА_6 , яка будучи обізнаною у положеннях законодавства щодо підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном (грошовими коштами Державного бюджету України) шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 24.11.2022 ОСОБА_6 звернулась до особи, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження (далі - Особа 1), та керуючись корисливим мотивом висловила прохання щодо реєстрації свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з метою підготовки та подання до Житомирського окружного адміністративного суду позову із внесеними до нього завідомо неправдивими відомостями щодо проживання за вказаною адресою та отримання шляхом обману підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, без фактичного проживання на території радіаційного забруднення, тобто з метою усунення перешкод та створення умов для вчинення кримінального правопорушення. На що Особа 1 погодився та вступив з ОСОБА_6 у попередню злочинну змову, взявши на себе роль пособника вчинюваного кримінального правопорушення.

У подальшому, 24.11.2022 о 16 год. 13 хв. ОСОБА_6 та Особа 1, діючи в межах попередньої змови, керуючись корисливим мотивом, звернулись до Олевської міської ради, що за адресою: Житомирська область, Коростенський район, м. Олевськ, вул. Володимирська, 2 з метою реєстрації місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , та адміністратором Центру надання адміністративних послуг Олевської міської ради прийнято заяву від ОСОБА_6 про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларовного/зареєстрованого місця проживання (перебування) та на підставі згоди власника приміщення Особи 1 зареєстровано місце проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , про що останній видано витяг з реєстру територіальної громади номер 2022/001444122.

Далі, ОСОБА_6 звернулась із письмовим зверненням до ГУ ПФУ в Житомирській області з метою виплати вказаного підвищення до пенсії та 09.12.2022 отримала відмову у виплаті підвищення до пенсії.

В подальшому, 22.12.2022 з метою подальшого оскарження бездіяльності ГУ ПФУ Житомирській області ОСОБА_6 отримала довідку № 2340 про реєстрацію та проживання за адресою: АДРЕСА_2 , від Тепеницького старостинського округу із внесенням відповідних відомостей до погосподарської книги № 6 Тепеницького старостинського округу.

В цей же день, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами ГУ ПФУ Житомирській області, 22.12.2022 ОСОБА_6 звернулась з адміністративним позовом про зобов`язання проведення перерахунку і виплати коштів із внесеними до нього завідомо неправдивими відомостями про її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС, а саме с. Тепениця Коростенського району Житомирської області до Житомирського окружного адміністративного суду.

Після цього, 09.03.2023 за результатом розгляду вказаного адміністративного позову ОСОБА_6 ухвалено рішення у справі № 240/34548/22, яким позов ОСОБА_6 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволено частково та зобов`язано ГУ ПФУ Житомирській області здійснити з 25.11.2022 нарахування та виплату ОСОБА_6 підвищення до пенсії у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.

На підставі вказаного рішення Житомирського окружного адміністративного суду у період з 01.05.2023 по 28.03.2024 ГУ ПФУ Житомирській області, працівники якого не були обізнані про злочинні наміри групи, ОСОБА_6 виплачено грошові кошти в сумі 40287 грн 23 коп, як підвищення до пенсії непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення.

Таким чином, ОСОБА_6 діючи умисно та цілеспрямовано, за попередньою змовою з Особою 1, як пособником вчинюваного кримінального правопорушення, шляхом обману заволоділи грошовими коштами Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на загальну суму 40287 грн. 23 коп., чим спричинили матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 дійсно проживала в АДРЕСА_2 , факт її не проживання у період отримання доплат не підтверджений жодними належними доказами, при цьому в обвинуваченні до даного часу так і не конкретизовано, що має на увазі обвинувачення та суд під терміном «не проживання» та чим це підтверджено.

Стверджує, що приватна житлова нерухомість непридатна для проживання повинна відбуватися за заявою власника на підставі рішення органу місцевого самоврядування про неможливість використання непридатного для проживання житлового будинку.

Однак, у даному випадку відсутні будь-які докази, що власник будинку ОСОБА_9 звертався до органу місцевого самоврядування про визнання будинку непридатним для проживання, органом місцевого самоврядування не приймалось жодних рішення з цього приводу.

Захисник вказує, що судом не встановлено та у вироку не обґрунтовано, які саме певні правила поведінки порушила ОСОБА_10 з якими саме обставинами пов`язується нібито її не проживання на території радіоактивного забруднення, якими саме конкретними нормами сформульовані такі правила поведінки, за яких особа вважається такою проживає або не проживає в певному місці, яких вона недотрималась,

Крім того, зазначає, що ОСОБА_10 звертаючись до суду з позовом щодо протиправних дій ГУ ПФУ в Житомирській області, в чому саме полягав умисел та змова з пособником та які мотив був у пособника, що могло б свідчити також про наявність прямого умислу у ОСОБА_6 , у протиправному заволодінні коштами ГУ ПФУ в Житомирській області.

На переконання сторони захисту, реєстрація ОСОБА_6 відбулася за її заявою з дозволу власника, після чого вона отримала право на проживання в даному будинку та право на отримання соціальних доплат, чим вона і скористалась, що ніяким чиною не свідчить протиправність її дій.

Перед початком розгляду захисник ОСОБА_7 подав до суду клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку зі зміною обстановки, просив скасувати вирок і вважати вказане клопотання зміною та доповненням до апеляційної скарги, яку також підтримала обвинувачена ОСОБА_11 .

Вказує, що на даний час ОСОБА_6 визнає вину, повністю щиро кається, повернула на рахунок Пенсійного фонду неправомірно отримані кошти в сумі 40 287 грн.

Крім того, змінила місце реєстрації.

На переконання сторони захисту, на даний час існують обставини для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.190 КК України на підставі ст. 48 КК України.

Потерпіла сторона у кримінальному провадженні ГУ Пенсійного фонду України були належним чином повідомлені про розгляд справи та направили клопотання про здійснення розгляд апеляційної скарги захисника без їх участі, тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченої, які підтримали змінену апеляційну скаргу, клопотали про закриття кримінального провадження на підставі ст. 48 ККК України, думку прокурора, який не заперечував щодо закриття провадження з наведених підстав, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга зі змінами не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку.

В суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 вину не визнала. Надала показання, що до лютого 2022 року проживала в АДРЕСА_3 . Водночас зареєстрована була за адресою АДРЕСА_4 , де проживала її мати.

З березня 2022 року змінила місце проживання та зняла будинок за адресою АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_12 .

Проживаючи у с. Тепениця була обізнана, що як непрацюючий пенсіонер має право на доплату до пенсії, як особі, яка проживає у зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС. Проте, оскільки не була зареєстрована у будинку, в якому проживала, не мала можливості отримати вказану доплату.

У цей час зустрілася із знайомим ОСОБА_9 , який запропонував їй зареєструватися у належному йому будинку за адресою АДРЕСА_2 , щоб мати можливість отримувати до пенсії відповідну доплату.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченої, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку спростував вказані показання обвинуваченої та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Так, свідок ОСОБА_13 пояснила, що протягом 2023-2024 років проживала за адресою АДРЕСА_2 . Поруч з її городом знаходиться будинок, адреса якого АДРЕСА_2 . Вказаний будинок перебуває у занедбаному стан та не придатний для проживання. ОСОБА_9 та обвинувачену не знає.

Аналогічні пояснення надав і свідок ОСОБА_14 ..

Свідок ОСОБА_15 надав показання, що з 2016 року працює старостою Тепенівського старостівського округу. Відомо, що АДРЕСА_2 знаходиться будинок, який непридатний для проживання. Власником цього будинку є ОСОБА_9 . За своїм підписом видавав довідку ОСОБА_6 про її реєстрацію в будинку АДРЕСА_2 . Особисто ОСОБА_6 не знає. Пізніше стало відомо, що у вказаному будинку власником зареєстровано значну кількість осіб. Попереджав ОСОБА_9 , щоб він припинив приписувати у цьому будинку осіб.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 25.12.2023, фототаблиць домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 перебуває у занедбаному стані та не придатний для проживання.

Згідно довідки Олевської міської ради Житомирської області № 4 від 02.01.2024, видану ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований АДРЕСА_2 . Будинку, який непридатний для проживання і його сім`я складається з 28 осіб, зокрема, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ще 26 квартирантів;

Відповідно з протоколом огляду від 22.02.2024, оптичний DVD-R-диск до нього, згідно якого оглянуто домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а саме встановлено, що в будинку давно ніхто не проживає та для проживання відсутні будь-які умови;

Непридатність для проживання вказаного будинку також підтверджено актом обстеження житлового будинку в АДРЕСА_2 від 20.03.2024, лист-відповідь AT «Житомиробленерго» № 027/9515 від 26.03.2024, зі змісту якого фактичне споживання електроенергії, починаючи з січня 2020 року по теперішній час, відсутнє;

- листом старости Олевської міської ради Житомирської області ОСОБА_16 від 27.02.2024 за № 15, згідно якого на момент обстеження будинку в АДРЕСА_2 факту проживання за місцем реєстрації на момент обстеження не встановлено.

- листом Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 4246/24-2024 від 26.03.2024, згідно якого, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.06.2021 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 № 240/34548/22 Головним управлінням ПФУ в Житомирській області ОСОБА_6 з 25.11.2022 нараховано підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, визначеного статтею 39 Закону у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, тобто 4962,00 грн (2481,1 грн.х2).

За період з 25.11.2022 по 30.04.2023 нарахована доплата пенсії в розмірі 19668,56 грн, яка включена до Реєстру. З 01.05.2023 виплата пенсії ОСОБА_6 здійснюється у розмірі, визначеному на виконання рішення № 240/34548/22.

Сума виплаченого підвищення на виконання рішення № 240/34548/22 період з 01.05.2023 по 31.03.2024 становить 40287,23 грн.;

Будь-яких сумнівів, щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування вироку колегія суддів не вбачає.

На переконання апеляційного суду сукупність досліджених судом доказів підтверджує правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України і такі висновки, виходячи з пояснень захисника та ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції не оспорюються.

Що стосується доводів захисту змін про необхідність звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, у зв`язку зі зміною обстановки, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ст.48 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абз.2, 4, 5 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року судам слід мати на увазі, що в зазначеній статті передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила.

При цьому треба розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому, - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності.

Для застосування ст.48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним.

Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Отже при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, суду необхідно встановити, що саме втратило суспільну небезпечність, вчинене особою діяння, чи сама особа.

Згідно із правовим висновком, викладеним у Постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 161/1390/19 зі змісту положеньст.48 КК України слідує те, що особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки. Однак, для визнання того, що на час розгляду справи в суді обстановка змінилася, суду необхідно встановити не тільки те, яка обстановка існувала під час вчинення злочину, а й те, в чому полягає її зміна на час розгляду справи, та навести в судовому рішенні конкретні дані, які свідчили б про зміну обстановки та втрату діянням чи особою суспільної небезпечності. Таким чином, для застосування положеньст.48 КК України суду належить встановити, як факт вчинення особою злочину, так і обставини, які свідчать про можливість звільнення цієї особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки за конкретних відповідних підстав.

В судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що дійсно ОСОБА_6 раніше не судима, обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину (ч.2 ст.190 КК України), збитки завдані кримінальним правопорушенням відшкодовано після ухвалення вироку, змінила місце реєстрації.

Проте, апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 перестало бути суспільно небезпечними.

Також, судом не встановлено та стороною захисту не надано переконливих підстав, які б вказували на те, що сама обвинувачена та обстановка навколо неї зазнали таких змін, що робить маловірогідним вчинення нею нового тотожного або однорідного кримінального правопорушення, а також те, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним та ОСОБА_6 перестала бути суспільно небезпечною особою.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставіст.48 КК України та для закриття кримінального провадження відносно неї.

Крім того, захисник, при звільненні від кримінальної відповідальності просить врахувати дані, які характеризують ОСОБА_6 , зокрема, її вік, єдине джерело доходу пенсію, наявність матері похилого віку, допомогу ЗСУ, створення прийомної сім`ї, нагородження грамотами, добровільне відшкодування шкоди.

Однак, наведені дані можуть слугувати пом`якшуючими покарання обставинами, і ніяким чином не підтверджують втрату діянням ОСОБА_6 суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки і визнанням її такою, що перестала бути суспільно небезпечною внаслідок зміни обстановки.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.

Судом першої інстанції було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, вчиненим умисно з корисливим мотивом, з метою збагачення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої.

Крім того, суд взяв до уваги дані, що характеризують особу ОСОБА_6 , яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, за місцем свого проживання характеризується позитивно.

На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції мінімальне покарання за санкцією ч.2 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З врахуванням призначеного покарання, яке є за своїм розміром є мінімальним відповідно до санкції статті, апеляційний суд не вбачає підстав для призначення ще більш м`якого покарання, а саме застосування положень ст. 69 КК України, враховуючи і дані про особу ОСОБА_6 , про які вказує захисник у змінах до апеляційної скарги та відсутність таких обґрунтувань в апеляційній скарзі.

Не дають для цього підстав і пояснення обвинуваченої, в суді апеляційної інстанції, яка вказала, що вже визнає свою вину і розкаюється, а також добровільна сплата спричиненої шкоди, оскільки на досудовому розслідуванні та в суді першої інстанції ОСОБА_6 мала протилежну правову позицію, заперечувала свою вину та жодного розкаяння не виявляла, що змушувало сторону обвинувачення доводити її вину, збирати докази, а державу витрачати кошти, що свідчить не про щире каяття, а лише намір пом`якшити покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: