Справа № 155/592/25 Провадження №11-кп/802/215/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2025 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Скобелка Горохівського району Волинської області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця на посаді розвідника 3 розвідувального відділення 2 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого: вироком Горохівського районного суду Волинської області від 20 листопада 2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, вироком Горохівського районного суду Волинської області від 19 листопада 2024 року за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, встановлений іспитовий строк 1 (один) рік;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років 3 місяці.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Горохівського районного суду Волинської області від 19 листопада 2024 року, з урахуванням вимог ст. 72 КК України, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, та остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 строк його попереднього ув`язнення до строку відбування покарання за даним вироком за період з 01 лютого 2025 року до дня набрання даним вироком законної сили з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_10 залишено попередній тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про стягнення майнової та моральної шкоди задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 13340 (тринадцять тисяч триста сорок) гривень 00 копійок та моральну шкоду у розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Вироком вирішено питання про процесуальні витрати, арешт майна та речові докази.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_10 25 січня 2023 року був призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Закону України «Про призов військовозобов`язаних рядового та сержантського складу запасу на військову службу під час мобілізації».

Згідно з вимогами ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, а громадяни України проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_10 , відповідно до вимог ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Однак, всупереч вимог вищевказаних нормативно-правових актів солдат ОСОБА_10 01 лютого 2025 року в період часу з 02 години по 06 годину (більш точного часу під час проведення досудового розслідування не встановлено), знаходячись у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, викликаних суперечкою під час спільного вживання алкогольних напоїв, умисно наніс ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , численні удари кулаками та ногами по голові та тулубу, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої черепно-мозкової травми, крововиливу під оболонки головного мозку, тупої травми тулуба, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні у момент їх заподіяння, що в подальшому потягли за собою настання смерті останнього близько 06 години того ж дня.

У поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі ОСОБА_10 , безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано особу ОСОБА_10 , пом`якшуючі обставини, те, що він з 2014 року знаходиться на обліку у лікаря нарколога, під час проходження військової служби отримав численні контузії, які вплинули на його поведінку. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити та призначити менш суворе покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В заперечені на апеляцій скаргу потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_9 просять залишити вирок без змін, вказуючи про не вжиття ОСОБА_10 заходів з метою відшкодування завданої шкоди.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу просили задовольнити, прокурора та потерпілих, які апеляційну скаргу заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_10 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинувачено ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України є правильною і також не оскаржується.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а саме, те, що останній раніше неодноразово судимий, відбув реальне покарання у виді позбавлення волі, судимість не знята та не погашена, на шлях виправлення не став, вчинив умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи в період іспитового строку, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність, за місцем проживання та служби характеризується посередньо, те, що обвинувачений вину не визнав, у вчиненому не розкаявся, цивільний позов потерпілої не визнав.

При цьому враховано судом першої інстанції щодо міри покарання позиція потерпілих, які просили призначити суворе покарання.

А також судом враховано стан здоров`я ОСОБА_10 .

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 , суд визнав активне сприяння розкриттю злочину, а обтяжуючі обставини рецидив кримінальних правопорушень та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, і це не оспорюється апелянтом.

Твердження захисника про можливість призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України не беруться до уваги, з огляду на положення зазначеної статті.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції захисник, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відбуття покарання обвинуваченим реально саме у виді позбавлення волі, разом з тим, остаточного покарання шляхом часткового приєднання не відбутого покарання.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Доводи захисника, які наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Горохівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2025 року стосовно останнього, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді