Справа № 308/1157/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_7 , погоджене заступником начальника відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000414, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.09.2025 року за ч. 4 ст. 240 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого, який є інвалідом 2 групи, на утриманні якого перебуває неповнолітня дитина , директора ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод»,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Із клопотання слідчого ОСОБА_7 , погодженого заступником начальника відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 вбачається , що у відповідності до протоколу № 7 засідання Загальних Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» від 31.03.2014 ОСОБА_4 , призначений на посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» , з 02.04.2014 рокут , та такий виконуючи визначені статутом товариства з обмеженою відповідальністю «Сокирницький цеолітовий завод» , а саме Розділом 7 «Виконавчий орган Товариства» яким передбачено, що виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю Товарисвта, Виконавчим органом Товариства є Директор. Директор вирішує всі питання діяльності Товариства за винятком тих, що віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників Товариства. Директор призначається загальними зборами учасників на невизначений термін, поки загальні збори учасників не припиняють його повноваження. Директор є посадовою особою Товариства. Директор діє від імені Товариства без довіреності в межах повноважень, передбачених цим Статутом. Пунктом 7.6 передбачено Директор Товариства: діє без довіреності від імені Товариства в межах своєї компетенції, видає накази та розпорядження, у відповідності з трудовим законодавством наймає на роботу і звільняє працівників, розпоряджається майном і коштами Товариства, виступає розпорядником кредитів, представляє Товариство у відносинах з вітчизняними і зарубіжними юридичними та фізичними особами; укладає в Україні та за її межами договори, вчиняє інші юридичні дії та видає доручення про укладання таких договорів та представництво інтересів Товариства іншими особами; здійснює керівництво поточною діяльністю товариства і несе персональну відповідальність за виконання покладених на нього завдань, розподіляє обов`язки між керівниками структурних підрозділів і визначає їх повноваження у розв`язанні завдань діяльності товариства; призначає на посади працівників Товариства, його філій та представництв, інших підрозділів переводить на іншу роботу, накладає стягнення, а також звільняє з роботи, укладає трудові договори (контракти) з працівниками; представляє інтереси Товариства в органах державної влади та місцевого самоврядування у суді, громадських організаціях, перед іншими підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності та фізичними особами; відкриває та закриває у банках поточні та інші рахунки Товариства, у тому числі в іноземній валюті. Отже, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду директора ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод», будучи наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, згідно з ч. 3 ст. 18 КК України, являється службовою особою.

Слідчий у клопотанні зазначає, що на підставі аукціону (електронних торгів) № 3-14 від 21.02.2014 Держгеонадра надали ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» () спеціальний дозвіл на користування надрами № 2336 від 20.12.2000 з метою видобування цеолітів Сокирницького родовища (частина блоку В-4, між 7 та 8 розрізами), розташованого у північно-західній околиці с. Сокирниця Хустського району Закарпатської області.

Зокрема, слідчий посилається на те, що географічні координати кутових точок ліцензійної площі Сокирницького родовища (частина блоку В-4, між 7 та 8 розрізами), зазначені у бланку спеціального дозволу на користування надрами № 2336 від 20.12.2000 наступні: 1. ПнШ48°08'28" СхД23°24'26", 2. ПнШ48°08'39"СхД23°24'40", 3. ПнШ48°08'31"СхД23°24'49", 4. ПнШ48°08'23"СхД23°24'32". Площа об`єкту надрокористування 9,3 га.

Згідно з «Короткою довідкою про особливості геологічної будови, проведених геологорозвідувальних роботах та результатах підрахунку запасів на Сокирницькому родовищі цеолітів Закарпатської області УРСР» до протоколу ДКЗ СРСР від 23.05.1990 № 10854, потужність цеолітовміщуючих порід верхнього покладу, яка увійшла у підрахунок запасів, складає від 6,0 до 67,1 метрів, у середньому 43,2 м.

Зокрема слідчий вказує на те, що у період з 2019 по 2020 роки, директор ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» ОСОБА_4 , з метою продовження терміну дії спеціального дозволу на користування надрами № 2336 від 20.12.2000 за своїм підписом скерував до Держгеонадр документи, а саме лист ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» №10/02-20 від 10.02.2020, заяву ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» №20 від 16.08.2019 відповідно до Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, зареєстрованої в Держгеонадрах за вхідним номером 16740/02/12 від 21.08.2019 та каталог географічних координат кутових точок Сокирницького родовища цеолітів (частина блоку В-4, між 7 та 8 розрізами), розташованого в Хустському районі Закарпатської області, після розгляду яких спеціальний дозвіл на видобування корисних копалин № 2336 продовжено до 20.12.2039.

Досудовим розслідування встановлено, що видобування цеолітів здійснювалося шляхом вибуху. Буровибухові роботи на кар`єрі на замовлення ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» проводилися філією «Карпатвибухпром» ДП НВО «Павлоградський хімічний завод» у відповідності до договору №87/22 від 05.07.2022.

Водночас, директор ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» ОСОБА_4 , маючи великий досвід у галузі видобування корисних копалин, будучи обізнаним про невідповідність місць фактичного розташування свердловин, з місцем їх розташування у відповідності до наданого спецдозволу, усвідомлюючи факт самовільного користування надрами, діючи з прямим умислом з метою збагачення, в порушення вимог статей 19, 24 КУпН, в тому числі спеціального дозволу на користування надрами, у період з 2022 по 2025 роки, організував незаконне видобування корисної копалини загальнодержавного значення цеолітів, поза межами кутових точок ліцензійної площі, зазначеної у спецдозволі № 2336, шляхом проведення вибухових робіт.

Зокрема, організоване ОСОБА_4 незаконне видобування, без дозвільного документа спеціального дозволу на користування надрами, здійснювалося на території Сокирницького родовища, з кар`єру, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0002, площею 3,6000 га, цільове призначення «11.01 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами», розташована за адресою Закарпатська область, Хустський район, за межами населеного пункту с. Сокирниця, урочище «Галош», та на праві власності належить Хустській міській раді (), і перебуває в оренді ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» (), та яка в свою чергу входить у площу ділянки надр, наданій у користування ПрАТ «Закарпатнерудпром» () за спеціальним дозволом на користування надрами № 1927 від 12.07.1999.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_4 , ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод», за межами наданого спеціального дозволу на користування надрами № 2336 від 20.12.2000, здійснено незаконне видобування цеолітів, які відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2025 № 600) як сировина агрохімічна, адсорбційна та цементна відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення, об`ємом 8 890 тон, в результаті чого спричинено інші тяжкі наслідки у вигляді збитків державним інтересам на суму 11 112 500 грн.

26.02.2026 року ОСОБА_4 , вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, повністю підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування.

Також обґрунтовуючи клопотання слідчий вказує про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, з огляду на те, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні злочину який відносяться до категорії тяжких злочинів, орган досудового розслідування вважає, що останній з метою уникнення від кримінальної відповідальності, та усвідомлюючи про неминучість покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Вказаний ризик, на думку сторони обвинувачення має місце, враховуючи обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення у якому він підозрюється, а також, те що злочин, передбачений ч. 4 ст. 240 КК України є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також, слідчий вказує про наявність ризику незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні. Даний ризик обгрунтовує тим, що підозрюваний ОСОБА_4 є керівником ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод», у підпорядкуванні якого перебуває штат працівників товариства, які ще не допитані з приводу обставин підозри, а саме охоронці, водії, бухгалтери. У свою чергу, підозрюваний буде здійснювати тиск та вплив на свідків з метою дачі ними завідомо неправдивих показів чи відмови від дачі показів, як тих які допитані в даному кримінальному провадженні так і на недопитаних ще по даному кримінальному провадженні осіб з яким тісно спілкувався, з приводу видобування та реалізації незаконно добутої корисної копалини, чинити на них психологічний тиск чи здійснювати фізичний вплив щоб останні змінили або відмовилися від своїх показів, або схилити їх до дачі неправдивих показань про обставини вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень.

Крім того слідчий у клопотанні стверджує, що ОСОБА_4 , може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто перешкодити явці свідків до органу досудового розслідування та в суд, для проведення слідчих дій та дачі показів, а також наданні доступу до документів які знаходяться у володінні ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод», доступ до яких є необхідним для забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду даного кримінального провадження.

Окрім того, на переконання органу досудового розслідування, ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити вчиняти правопорушення в якому підозрюється, оскільки спеціальний дозвіл на користування надрами № 2336 від 20.12.2000 (видобування корисної копалини) на території Сокирницького родовища (частина блоку В-4, між 7 та 8 розрізами) є діючим, а для фактичного видобування за межами дозволу в товариства продовжує перебувати в оренді земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0002, площею 3,6000 га, цільове призначення «11.01 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами», розташована за адресою Закарпатська область, Хустський район, за межами населеного пункту с. Сокирниця, урочище «Галош», та на праві власності належить Хустській міській раді (), і перебуває в оренді ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод» (), та яка в свою чергу входить у площу ділянки надр, наданій у користування ПрАТ «Закарпатнерудпром» () за спеціальним дозволом на користування надрами № 1927 від 12.07.1999.

Слідчий у клопотанні стверджує, що з метою запобігання вчинити підозрюваним ОСОБА_4 будь-якої з вищеописаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

При цьому, слідчий зазначає, що при визначенні розміру застави, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, в тому числі з корисливих мотивів, а також беручи до уваги, що злочином спричинено збитки державі на загальну суму 11 112 500,00 грн, слідчий у клопотанні просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, з можливістю внесення застави у розмірі 11 112 500,00 грн.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане клопотання підтримав, просив обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зокрема, прокурор звернув увагу на те, що ОСОБА_4 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, а наведені в клопотанні ризики є дійсними і триваючими. Крім того, враховуючи, що кримінальним правопорушенням державі завдано збитків в сумі 11 112 500,00 грн., просив, при визначенні розміру застави врахувати цю обставину та визначити таку у розмірі 11 112 500,00 грн, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним покладених обов`язків.

Захисники підозрюваного адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судовому засіданні, заперечили проти задоволення клопотання, зазначили, що клопотання є не обґрунтованим та безпідставним, ризики наведені слідчим у клопотанні та підозра є недоведеними. Також слідчим не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним покладених обов`язків. Щодо розміру застави, зазначили, що такий є надмірним та не посильним для підозрюваного, з огляду на його доходи, які становлять 932691,00 грн. за 2025 рік. Просили врахувати особу підозрюваного, його міцні соціальні зв`язки, а саме наявність у підозрюваного постійного місця проживання, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, на утриманні у нього перебуває мама ОСОБА_9 , 1937 року народження, яка має порушення функцій організму та не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду. Крім того, просили врахувати і стан здоров`я самого підозрюваного, який є інвалідом ІІ групи. У зв`язку з наведеним просили відмовити у задоволенні клопотання слідчого. У разі, якщо слідчий суддя дійде до висновку про необхідність застосування до нього запобіжного заходу, просили обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав пояснення своїх захисників, зазначив, що наміру переховуватися від органів досудового слідства чи суду, впливати на свідків, знищити будь який доказ у даному кримінальному провадженні, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, не має.

Заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного та його захисників, дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні Головного управління Національної поліції в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000414 від 11.09.2025 року.

26.02.2026 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене службовою особою з використанням службового становища, шляхом вибуху, які спричинили інші тяжкі наслідки, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 194 КПК України.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, її вік, стан здоров`я, розмір майнової шкоди, майновий стан, наявність родини та утриманців, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Вивчивши матеріали поданого клопотання, зокрема дослідивши долучені: копії спеціального дозволу на користування надрами № 2336 від 20.12.2000 року; угоди № 2336 про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин від 04.12.2020 року; характеристики ділянки надр; програми робіт з видобування корисних копалин; виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Сокирницький цеолітний завод»; протоколів огляду місця події від 20.11.2025 року; довідки про прийняття участі у проведенні огляду земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0002 та :04:001:0007; довідки про результати участі у слідчих діях дослідження діяльності ТОВ «Сокирницький цеолітний завод»; протоколів допиту свідків ОСОБА_10 від 14.01.2026 року, ОСОБА_11 від 29.12.2025 року, ОСОБА_12 від 29.12.2025 року, ОСОБА_13 від 11.09.2025 року, інших матеріалів кримінального провадження, вважаю обґрунтованою пред`явлену ОСОБА_4 підозру, про що свідчать додані до клопотання копії матеріалів кримінального провадження, які з достатньою імовірністю підтверджують існування «розумної підозри» щодо причетності особи до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, в межах розслідування якого ставиться питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином , ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, яке у відповідності до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які містяться в клопотанні слідчого, а документи, які містять такі дані, надані до суду разом з клопотанням. Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наявні в матеріалах провадження дані слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України.

Окрім цього, виходячи з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

В свою чергу, всі обставини провадження та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 мають з`ясовуватися судом під час судового розгляду у встановленому законом порядку.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є визначальною підставою для обрання йому найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту.

Доводи прокурора про необхідність обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення уникнення ризиків передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає не переконливими, оскільки, такі ґрунтуються виключно на припущеннях, а не на конкретних фактах.

Крім того, слідчий суддя вважає недоведеним наявність ризиків, передбачених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчим суддею враховується і той факт, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідальність за яке, передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, та усвідомлюючи неминучість покарання, підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Про актуальність цього ризику вказують і умови, в яких перебуває Україна. На думку слідчого судді, з урахуванням введення воєнного стану, ресурси контролю за поведінкою підозрюваних у контексті встановлення місцезнаходження, перетину державного кордону є більш обмеженими. Це вимагає вжиття додаткових заходів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваних. На даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання слідчого судді, ризик переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду наразі є високим.

Також слідчий суддя вважає доведеним ризик можливості незаконного впливу підозрюваного на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни їх показів вигідних для нього.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За наведених вище обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя зазначає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Таким чином, стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Щодо наявності ризику можливості підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити вчиняти правопорушення в якому підозрюється, слідчий суддя вважає, що такий слідчим не доведений та жодним чином не обґрунтований.

При цьому, в клопотанні слідчим жодним чином не обґрунтовано, ані у судовому засіданні прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Так, при вирішенні питання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Також при обранні конкретного виду запобіжного заходу ОСОБА_4 , слідчим суддею враховуються й вимоги положення 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та Практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.

У контексті достатності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як найбільш суворого, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "В. проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року дійшов висновку, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки в залежності від суворості можливого покарання. ЇЇ треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховуватись від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. У рішенні у справі «Мамедова проти РФ» від 01 червня 2006 року Суд констатував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).

Тому, посилання на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та у разі визнання його судом винним до нього може бути застосоване покарання виключно у виді позбавлення волі, не може безумовно свідчити про те, що підозрюваний у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від органів досудового слідства або суду. Більш того, прокурор ОСОБА_3 , не вказала риси особистості або поведінки підозрюваного, які б виправдали висновок про наявність небезпеки, що ОСОБА_4 має намір незаконно впливати на свідків. Окрім цього, слідчим суддею береться до уваги й те, що підозрюваний є інвалідом ІІ групи та має постійне місце проживання, дружину, на утриманні такого перебуває неповнолітня дитина, а також на утриманні такого перебуває мама похилого віку, яка за станом здоров`я не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду, про що свідчить відповідний медичний висновок № 26 від 23.02.2026 року.

Вказані вище обставини, свідчать про міцні соціальні зв`язки підозрюваного.

Крім того, слідчий суддя враховує і стан здоров`я самого підозрюваного ОСОБА_4 , який є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 .

Окрім того, слідчий суддя бере до уваги і те, що підозрюваний після вручення йому повідомлення про підозру, не будучи затриманим правоохоронним органом, на виклик до суду з`явився, що на переконання слідчого судді, свідчить про можливість забезпечення його належної процесуальної поведінки та виконання покладених обов`язків і без застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Виходячи з встановлених слідчим суддею обставин, з урахуванням даних про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_4 та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, прокурором доведено обставини, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту слід відмовити.

Разом з тим, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 4 ст. 240 КК України, слідчий суддя вважає за можливе застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби, без застосування засобу електронного контролю, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім для потреб досудового розслідування та зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_4 слід покласти наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за їх першою вимогою; 2) заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду в нічний період доби з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв.; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; 4) здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Також роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Керуючись ст. ст. 176, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 310 КПК України, слідчий суддя ,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_7 , погоджене заступником начальника відділу Спеціалізованої екологічної прокуратури (на правах відділу) Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні № 0000414, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.09.2025 року за ч. 4 ст. 240 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого, інваліда 2 групи, на утриманні якого є неповнолітня дитина, директора ТОВ «Сокирницький цеолітовий завод», підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. без застосування електронних засобів контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за їх першою вимогою;

2) заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду в нічний період доби з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв.;

3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання обов`язку до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Встановити строк дії ухвали про тримання ОСОБА_4 під домашнім арештом до 23 квітня 2026 року включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 5.03.2026 року о 16 годині 00 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1