Справа № 126/2624/25
Провадження №11-кп/801/287/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 28.01.2026, якою задоволено клопотання прокурора про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000375 від 20.05.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 28.01.2026 було задоволено клопотання прокурора та закрито кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала мотивована тим, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився у травні 2025 року, а тому, із огляду на вказане, оскільки особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення, у ході досудового розслідування не встановлено, а строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення, який становить 10 років, закінчився, кримінальне провадження № 0000375 від 20.05.2015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, підлягає закриттю на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції прокурор у кримінальному провадженні прокурор Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання прокурора про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000375 від 20.05.2015.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 28.01.2026 закрито кримінальне провадження № 0000375 від 20.05.2015 за ч. 3 ст. 185 КК України на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив із того, що в період з 10.05.2015 по 19.05.2015 у с. Лугова Бершадського району невстановлена особа, проникнувши через вікно до приміщення їдальні НВК «ЗНЗ І-ІІ ст. ДНЗ», таємно викрала продукти харчування на загальну суму 656 грн 61 коп., чим завдала майнової шкоди потерпілій стороні.

Проте суд першої інстанції не взяв до уваги, що законодавство зазнало змін, які безпосередньо впливають на правову оцінку таких дій. Так, 18.07.2024 Верховною Радою України прийнято Закон № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, яким, зокрема, внесено зміни до ст. 51 КУпАП та визначено, що викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо його вартість не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому прокурор наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон, який пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином покращує становище особи, має зворотну дію в часі, а відтак підлягає застосуванню і до спірних правовідносин.

З огляду на це, апелянт звертає увагу, що встановлена судом вартість викраденого майна 656 грн 61 коп. не перевищує встановленого законодавством порогу, а отже такі дії за своєю правовою природою підпадають під ознаки дрібного викрадення, відповідальність за яке передбачена ст. 51 КУпАП, а не кримінальним законом.

У зв`язку з наведеним, на думку прокурор, відсутні підстави вважати, що у даному випадку мало місце кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України, оскільки вчинене діяння фактично декриміналізовано.

Більше того, як зазначається в апеляційній скарзі, за таких обставин суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність закриття кримінального провадження, оскільки встановлені фактичні дані свідчать не про кримінальне правопорушення, а про можливе адміністративне правопорушення.

Отже, апелянт вважає, що у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження слід було відмовити, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовільнити, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовільнити.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора та зіставивши їх із фактичними обставинами кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції даним вимогам не відповідає.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, не врахував у повному обсязі змін кримінального та адміністративного законодавства, які безпосередньо впливають на правову кваліфікацію інкримінованого діяння.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує 2 (двох) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2015 року становить 1 218 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2023 рік становив 609 грн., а 2 неоподаткованих мінімумів становить 1 218 грн.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07.10.2024 по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як убачається з матеріалів провадження та встановлено судом першої інстанції, вартість викраденого майна становить 656 грн 61 коп., що є меншою за встановлений законом поріг, а відтак за своїм характером таке діяння підпадає під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, який пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином покращує становище особи, має зворотну дію в часі, у зв`язку з чим підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли до набрання ним чинності.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що діяння, яке було предметом даного кримінального провадження, фактично втратило ознаки кримінально караного, а відтак відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України.

Водночас, суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність закриття кримінального провадження, неправильно визначив правову підставу такого закриття, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до принципу верховенства права, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судове рішення повинно ґрунтуватися на правильному застосуванні закону та забезпечувати справедливий баланс між публічними інтересами та правами особи.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що принцип законності передбачає передбачуваність застосування кримінального закону, а також заборону притягнення особи до кримінальної відповідальності за діяння, яке на момент розгляду втратило кримінальну караність.

Таким чином, продовження існування кримінального провадження або застосування кримінально-правових наслідків у ситуації, коли відповідне діяння декриміналізовано, суперечило б як національному законодавству, так і міжнародним стандартам захисту прав людини.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, з урахуванням того, що у даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, а дії утворювати адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 задовільнити.

Ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 28.01.2026, якою задоволено клопотання прокурора про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000375 від 20.05.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності скасувати.

У клопотанні прокурора у кримінальному провадженні прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000375 від 20.05.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відмовити.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4