КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/808/2025
Категорія КК: ч. 1 ст. 286 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , який постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 , тимчасово проживаючого на території Федеративної Республіки Німеччина,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 заподіяну моральну шкоду у сумі 44 581 грн 47 к.

Вирішено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу у сумі 20 000 грн.

За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 16.10.2020, приблизно о 18 год. 50 хв. керував автомобілем «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби, проїзною частиною вулиці Кадетський Гай у м. Києві в східному напрямку. Наближаючись до освітленого нерегульованого пішохідного переходу, розташованого перед перехрестям вулиць І. Пулюя та Кадетського Гаю, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху України /далі - ПДР України/ та дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 ПДР України, ОСОБА_8 , будучи водієм транспортного засобу, відволікся від керування, та в порушення вимог п. п. 1.5, 2.3-Б, 2.3-Д та 12.3 ПДР України, маючи відповідну можливість, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину перед дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України з правої сторони відносно руху автомобілю, заподіявши останній тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини і кваліфікацію дій ОСОБА_8 , просить вказаний вирок змінити та призначити покарання у виді штрафу із застосуванням ст. 69 КК України у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 39 100 грн.

Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн та витрати на правову допомогу, понесені ОСОБА_6 у розмірі 5 000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги захисник вказує про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а також неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність.

Захисник вказує, що у вироку не надано жодного обґрунтування неможливості призначення ОСОБА_8 основного покарання у виді штрафу із застосуванням положень ст. 69 КК України, тобто в розмірі нижче від найнижчої межі, вказаної в санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Поза увагою суду першої інстанції, на думку захисника, залишились дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив нетяжкий злочин з необережності, частково відшкодував завдану шкоду, має на утриманні двох малолітніх дітей та одного повнолітнього сина, який є студентом та продовжує перебувати на утриманні батьків.

Крім того, захисник вважає необґрунтованим визначений розмір відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Вважає, що положення ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» нерозривно пов`язують факт наявності заподіяної моральної шкоди з фактом дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої особі було заподіяно таку шкоду.

Натомість з матеріалів судового провадження вбачається, що потерпіла на час ДТП була особою похилого віку, що свідчить про наявність у неї, як мінімум, незворотних вікових змін, пов`язаних з порушенням функцій організму, і, як максимум, численних захворювань, характерних для осіб даного віку.

Обґрунтовуючи розмір заподіяної їй моральної шкоди, потерпіла вказувала про наявність систематичних головних болів, невпевненість і страх у пересуванні, запаморочення, стрибки тиску, серцеві болі. На думку захисника, в даному випадку негативний стан здоров`я потерпілої ототожнювати виключно з ДТП, є помилково. Зазначена симптоматика та вади здоров`я не є такими, що настали в результаті дій ОСОБА_8 .

Додатково захисник вказує, що судом не було встановлено розмір реальної страхової виплати. Тому обрахована судом сума моральної шкоди 44 581 грн, на думку апелянта, завищена.

Сторона захисту вважає також завищеним розмір витрат на правову допомогу, який був ухвалений судом до відшкодування.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням належить до обставин, які підлягають доказуванню.

Правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 15.08.2019 свідчить про необхідність врахування положень ч. 3 ст. 120, ч. 5 ст. 121 КПК України та положень Постанови Кабінету Міністрів України № 465 від 17.09.2014 «Про затвердження порядку оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів та Методичці обчислення розміру винагороди адвокатів», під час обрахунку витрат на правову допомогу. Тобто з урахуванням розрахунків, викладених у вказаній Постанові, розумним та справедливим розміром понесених потерпілою витрат на правову допомогу, на думку захисника, не може перевищувати 5000 грн. Вказані обставини були доведені захисником до відому суду, однак безпідставно не були враховані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілої та її представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Винність обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена дослідженими судом доказами і в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України є правильною.

Покарання ОСОБА_8 призначене судом з дотриманням ст. 65 КК України. Судом належним чином враховано дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини кримінального правопорушення, наслідки, які настали. Вид та розмір як основного, так і додаткового покарання, на думку колегії суддів, відповідали його меті, визначеній ст. 50 КК України.

Під час апеляційного розгляду, від обвинуваченого ОСОБА_8 надійшло клопотання про закриття кримінального провадженні за його обвинуваченням та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Участь ОСОБА_8 в апеляційному розгляді за апеляційною скаргою сторони захисту здійснювався за клопотанням обвинуваченого дистанційно, у режимі відеоконференції.

В судове засідання, призначене на 09 грудня 2025 року обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, за запрошенням долучитись до відеоконференції, не під`єднався. Клопотань про відкладення апеляційного розгляду стороною захисту не подано.

Відповідно до ч. 6 ст. 336 КПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку тощо несе учасник кримінального провадження, який подав відповідне клопотання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

При цьому згідно норми ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, правовою підставою для застосування норм про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на стадії апеляційногорозгляду, є наявність вказаних вище передумов.

Разом з тим, колегія суддів позбавлена можливості звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з неможливістю роз`яснити наслідки такого звільнення та неможливістю у повній мірі переконатись у наявності умов для такого звільнення.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Як встановлено вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14.07.2023 ОСОБА_8 інкримінувалось вчинення 16.10.2020нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Тобто станом на день апеляційного розгляду, з урахування правил ст. 49 КК України, ОСОБА_8 підлягаєзвільненню від призначеного покарання, а вирок у цій частині - зміні.

За правилами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частиною другою ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Загальніположення про страхування, викладених у Главі 67 ЦК України. Вказані правовідносини у сфері страхування додатково регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» / далі - Закон № 1961-IV»/.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на ту сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів судового провадження потерпілою ОСОБА_6 подано позовну заяву до ОСОБА_8 , в якій вона просила стягнути з останнього матеріальну шкоду в розмірі 8515 грн 64 к, моральну шкоду в розмірі 100 000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 грн. В подальшому, потерпілою змінено позовні вимоги, вона просила стягнути з ОСОБА_8 витрати на правову допомогу в розмірі 44 000 грн.

Судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди з огляду на положення Закону № 1961-IV та наявного договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-202920125, а також зменшено суму відшкодування моральної шкоди до 44 581 грн 47 к з цих же підстав.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, настання страхового випадку, а саме заподіяння страхувальником джерелом підвищеної небезпеки потерпілому шкоди, є підставою для виплати страховиком страхового відшкодування в розмірах, зазначених у договорі та в порядку, передбаченому ст. 26 Закону № 1961-IV. В іншій частині, шкода, завдана потерпілому, яка не покрита страховою виплатою, відшкодовується особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги захисника про завищену оцінку моральних страждань, які зазнала потерпіла в результаті вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення колегія суддів вважає безпідставними. Припущення захисника про наявність у потерпілої ряду захворювань з огляду на її вік, є необгрунтвоаними.

Позовна заява потерпілої містить достатньо доказів, на підтвердження заявлених нею позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Так само необґрунтованими, на думку колегії суддів, є доводи апеляційної скарги захисника про зменшення розміру витрат на правову допомогу, яку вирішено стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої.

Суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, ретельно проаналізував витрати на правову допомогу, з огляду на реальність понесених потерпілою витрат, складність даного кримінального провадження, численні судові засідання, на яких був присутній представник потерпілої, який готував процесуальні документи, необхідні для захисту ОСОБА_6 , часу, витраченого для її консультування.

Тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому вона підлягає залишенню без змін. Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 підлягає зміні та звільненні обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

В решті Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/808/2025

№ 760/26773/20

Категорія КК: ч. 1 ст. 286 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , який постійно проживає за адресою АДРЕСА_2 , тимчасово проживаючого на території Федеративної Республіки Німеччина,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

В решті Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення.

Повний текст ухвали проголосити 15 грудня 2025 року о 14 годині 30 хвилин.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3