ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/44/26
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_8 з доповненнями та захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 04 листопада 2025 року в кримінальному провадженні №0000660 від 06 квітня 2023 року стосовно,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Херсон, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 04 листопада 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна.

Ухвалено строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 у строк покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення з 15 липня 2023 року по день набрання цим вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Вироком також вирішені питання щодо судових витрат та заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, що скоєний за наступних обставин.

28.03.2023 року о 14:15 год., знаходячись біля подвір`я будинку АДРЕСА_3 , маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом відчинення незачинених водійських дверей, незаконно проник до автомобіля OPEL ZAFIRA реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому, ОСОБА_8 реалізуючи свій злочинний умисел, достовірно усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, передбачаючи при цьому суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою викрадення зник з місця вчинення кримінального правопорушення на викраденому автомобілі, тим самим незаконно, без згоди власника ОСОБА_9 , заволодів вищевказаним транспортним засобом та в подальшому використовував його у власних цілях, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду відповідно на суму 265490 гривень.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційні скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Херсонського міського суду від 04 листопада 2025 року змінити та перекваліфікувати його дії на ч.1 ст.289 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що у даному кримінальному провадженні важливим є встановлення дійсної вартості автомобіля, який був предметом незаконного заволодіння. Водночас у даній справі встановлено середню ринкову ціну продажу автомобіля.

Зазначає, що із такими доводами сторони захисту погодився і суд, призначивши судову автотоварознавчу експертизу. Дана ухвала залишилась невиконаною. При цьому не було з`ясовано куди зник транспортний засіб.

Натомість судом була взята до уваги експертиза від 04 травня 2023 року №СЕ-19/122-23/947-АВ, проведена експертом ОСОБА_10 , який повідомив у залі суду, що міг особисто дослідити тільки копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Також зазначає, що показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та самого потерпілого ОСОБА_9 не відповідають обставинам справи.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою суперечності в показаннях потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_12 , зокрема в частині перебування його ( ОСОБА_8 ) за адресою проживання ОСОБА_15 . Зокрема потерпілий зазначив, що не бачив його, тоді як свідок ОСОБА_12 стверджував, що ОСОБА_8 перебував там.

Крім того, суд залишив поза увагою те, що на запитання захисника потерпілий в судовому засіданні зазначив, що того дня перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Також показання свідка ОСОБА_12 щодо добрих погодних умов 28 березня 2023 року суперечать відомостям наданим на запит сторони захисту, згідно з якими в той день був дощ. Крім того свідок ОСОБА_13 повідомила, що коли ОСОБА_8 приїхав до неї то був весь мокрий.

Зазначає, що факт його перебування в той день у тітки підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтвердили, що він 28 березня 2023 року з 09:00 год. знаходився у місті Снігурівка. Зазначені обставини також підтверджується скрін-шотами переписки в соцмережі Viber.

Вважає безпідставними сумніви щодо доказового значення даних скріншотів, оскільки така переписка існує і наданий час у свідка ОСОБА_13 та його матері ОСОБА_16 , і ніхто не заперечує щодо можливості їх надання на перевірку.

Крім того обвинувачений зазначає, що суд допустив неповноту судового розгляду, оскільки в судовому засіданні не досліджувався відеозапис, наданий свідком ОСОБА_17 .

Також суд не взяв до уваги та не розглянув його клопотання щодо роз`яснення ухвали про призначення експертизи від 17 жовтня 2024 року.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.2 ст.289 КК України на ч.1 ст.289 КК України, призначивши покарання в межах санкції даної норми.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що суд першої інстанції безпідставно врахував суму, що зазначена у висновку експерта №СЕ-122-23/947-АВ від 04 травня 2025 року. У вказаному висновку експерт вказав «середню ринкову ціну продажу КТЗ марки «OPEL» моделі «ZAFIRA». Хоча в рамках кримінального провадження мала бути встановлена вартість транспортного засобу.

При цьому експерту було надано лише копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Зазначає, що сторона захисту звертала увагу суду на необхідність встановлення саме вартості транспортного засобу. У зв`язку із цим судом було призначено у справі автотоварознавчу експертизу. Ухвалою суду потерпілого ОСОБА_9 було зобов`язано під час огляду вказаного транспортного засобу чи після такого огляду надати інформацію про його комплектність, технічний стан, обсяг і характер пошкоджень, пробіг та інші відомості про транспортний засіб актуальні на момент вчинення кримінального правопорушення.

Однак ухвала суду виконана не була внаслідок ненадання ОСОБА_9 автомобіля експерту і відмови надати будь-які відомості на питання, зазначені в ухвалі суду. При цьому суд не надав жодної оцінки таким діям потерпілого.

Також суд залишив поза увагою порушення експертом вимог Методики товарознавчої експертизи транспортних засобів. Зокрема не враховано комплектність, укомплектованість і фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, у яких він експлуатувався. Крім того експертом невірно застосований коефіцієнт ринку регіону (замість коефіцієнта 0,97 застосовано коефіцієнт 1). Також експертом не було здійснено коригування вартості транспортного засобу.

Захисник зазначає, що висновок експерта не містить обов`язкової інформації, перелік якої встановлено пунктом 4.4 Розділу IV Методики «Вимоги до оцінки КТЗ та викладення її результатів».

Наслідком допущених експертом порушень, стало те, що фактично було встановлено значення середньої ціни об`єкта порівняння, а не вартості об`єкта оцінки, яким був цілком конкретний автомобіль.

Натомість суд першої інстанції не надав належної оцінки порушенням, що були допущені експертом.

Також, на думку захисника, показання свідків та потерпілого містять суттєві суперечності. Зокрема частина свідків особисто не бачила, що ОСОБА_8 заволодів транспортним засобом, а чули це від інших осіб, зокрема ОСОБА_11 .

Водночас ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що з машини, яка врізалася в дерево вийшов ОСОБА_8 . Однак під час пред`явлення особи для впізнання впізнав на фотографіях іншу особу.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно відкинув показання свідка ОСОБА_13 через те, що вона є тіткою обвинуваченого, однак її показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 та з інформацією Херсонського обласного центру з гідрометеорології від 12.10.2025.

На думку захисника суд упереджено поставився до доказів сторони захисту, зокрема показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також скріншоту з мобільного телефону ОСОБА_13 . Суд лише зазначив про своє критичне ставлення до вказаних доказів, однак жодним чином не мотивував своє рішення.

При цьому суд вдався до припущень щодо наявності достатнього часу у ОСОБА_8 для прибуття до м.Снігурівка.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційних скарг.

Прокурор заперечив проти доводів апеляційних скарг, вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

В останньому слові обвинувачений ОСОБА_8 просив задовольнити апеляційні скарги сторони захисту.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, позиції сторін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частина 1 ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно із ч.1 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка кожного доказу є компетенцією суду, який ухвалив вирок, виходячи з точки зору належності, достовірності, допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності до критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.289 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і такі висновки відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно зі ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався, повно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, детально дослідив і проаналізував усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Наведені в апеляційних скаргах сторони захисту доводи цих висновків суду не спростовують.

Так, під час судового розгляду обвинувачений частково визнав свою вину, зазначив, що сів за кермо автомобіля без дозволу власника в не тверезому стані, але не уганяв автомобіль, бо був знайомий з потерпілим. 28.03.2023 року він з 9-00 години ранку був у м.Снігурівка у тітки ОСОБА_13 , приїхав на її день народження, яке мало бути 30.03. Раніше він працював на ОСОБА_9 , той доручав йому керувати автомобілем Опель. 26.03.2023 року він за дорученням потерпілого їхав на його машині, щоб відігнати до його двору, та оскільки з`явився на дорозі ще транспортний засіб, для уникнення зіткнення з`їхав та попав в дерево. Після ДТП підходили військові, вважає, що відбулася ДТП з їх вини. Пояснив, що 26.03.2023 року він був в нетверезому стані. Після ДТП його бачив свідок ОСОБА_18 , він і покликам ОСОБА_19 . 27.03.2023 року до нього приходив ОСОБА_9 , але вони так і не домовились остаточно, як відшкодовувати шкоду після зіткнення, оскільки він за пів року був винен обвинуваченому заробітну плату. Вирішили, що восени будуть про це розмовляти. Крім того, стверджує, що машина потерпілого раніше попадала в ДТП та мала пошкодження. Зазначив, що телефону не має. Його затримали у м.Одеса, де він хотів отримати роботу.

В той же час, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини щодо вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.289 КК України, вина ОСОБА_8 у скоєнні вказаного злочину повністю підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, які місцевим судом згідно з вимогами ст.94 КПК України детально досліджено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності та взаємозв`язку.

Так, судом враховано показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 .

Потерпілий ОСОБА_9 під час розгляду справи в суді першої інстанції пояснив, що є власником ОСОБА_21 , яка стояла під двором товариша ОСОБА_15 в с.Лиманець. Коли вийшли потерпілий, ОСОБА_15 та ОСОБА_22 , її не було. Вони пішли шукати, військові сказали, що його автомобіль в дереві стоїть розбитий. Повідомили, що ОСОБА_8 був за кермом. Одразу не звернувся до поліції, ходив до Годуна чотири дні, його не було, хотів мирно вирішити. Ця подія була давно, в минулому році весною.

Вказав, що автомобіль стояв заведений, бо акумулятор не заряджався. ОСОБА_8 автомобілем не користувався, а мотоцикл давав йому в якості допомоги, щоб щось відвезти. Всі знали, що машина належить потерпілому, оскільки така машина одна в цьому населеному пункті. Дозволу на користування автомобілем ОСОБА_8 не давав. Батько затягнув автомобіль трактором у двір, потім шукали ОСОБА_23 . Заяву в поліцію написала жінка, вона через чотири дня приїхала, побачила машину та повідомила поліції. Військові віддали ключі від авто та техпаспорт батьку потерпілого. В той день з ОСОБА_8 не вживав алкогольні напої, за день до події вживав з ним спиртні напої. В дворі проводили огляд автомобіля. Внаслідок ДТП машина отримала пошкодження на доларів п`ятсот, віддав її військовим.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засідання пояснив, що у 2023 році більш точну дату не пам`ятає, був у себе в дворі в АДРЕСА_4 , побачив, як чорна машина проїхала та врізалась, з неї виліз ОСОБА_8 та почав відходити від машини, хлопці військові їхали, зупинились, підійшли до нього, свідок пішов до них, ОСОБА_8 був в нетверезому стані, сказав що машину вкрав, військові забрали в нього ключі. В кишені ховав щось, забрали в нього документи, а вони на ім`я ОСОБА_19 . ОСОБА_8 сів назад в автомобіль на переднє сидіння, потім вийшов і пішов в центр. Крім ОСОБА_8 в машині нікого не було.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що сусіди йому повідомили, що машина сина (потерпілого) врізалась в дерево. Коло машини стояв ОСОБА_8 , спитав його де син, він каже немає і не знає де він. Пішов додому до сина, там його не було. Коли йшов назад, то ОСОБА_8 пішов по вулиці в іншу сторону, військові під`їхали, почали перевіряти документи, сказали необхідно машину прибрати.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що проживає в с.Лиманець. Два роки тому десь у кінці березня у першій половині дня, свідок разом із ОСОБА_24 зайшли до ОСОБА_15 , там у дворі ще був ОСОБА_25 . Спілкувались з ОСОБА_15 , вийшли, машини вже не було, машину ОСОБА_19 не глушив. Пішли шукати машину, ОСОБА_26 подзвонили та сказали, що автомобіль в центрі села розбитий стоїть об дерево, сказали, що ОСОБА_27 був за кермом. Після цього взагалі ОСОБА_23 не бачив. З потерпілим ходили до Годуна додому, шукали його, щоб по-людськи вирішити, але не знайшли його. Машина погано заводилась, тому потерпілий і залишив її заведеною. Дощу в той день не пам`ятає.

Також суд допитав свідків сторони захисту ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_8 її рідний племінник та 28.03.2023 року він приїхав до неї в м. Снігурівка на день її народження зранку, може о 9-00, був дощ. Приїхав за два дні до дня народження. Про його приїзд вона повідомила своїй родичці у Вайбері, про що є скріншот. Не задавала йому питання, бо він приїхав на день народження тітки. Він у неї був до 11.07.2023 року. Він допомагав по господарству, наймався до людей косити траву, її чоловіку також допомагав. 11.07.2023 року поїхав шукати роботу, бо не було нормального заробітку. Думала, що він після деокупації приїде одразу, можливо він не знав, що її родина повернулась, телефону він не мав, не зв`язувався із нею до приїзду. Він приїхав без речей, тільки в чому, в чому був одягнений, мокрий весь був. Занесли ліжко, бо в неї жили ще люди..

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що проживає у м.Снігурівка. ОСОБА_8 знає - він племінник її свахи ОСОБА_28 . Сваха розповідала, що щось з крадіжкою трапилось у ОСОБА_8 , це розповідала сваха через деякий час. Свідок деякий час проживала у ОСОБА_28 . 28.03.2023 року пішла на роботу, приблизно в обід подзвонила сваха та повідомила, що приїхав родич. Ввечері прийшла додому десь біля шостої години вечора і побачила ОСОБА_8 . В той день був дощ. Після цього він був довгий час там, допомагав з ремонтом будинку свідку.

Водночас показання даних свідків суд першої інстанції оцінив критично.

Показання вказаних свідків суд оцінив у взаємозв`язку з письмовими доказами, що були надані стороною обвинувачення.

Зокрема суд врахував як докази вини ОСОБА_8 наступні письмові докази:

Протокол огляду місця події від 05.04.2023 з фототаблицями до нього, відповідно до якого оглянуто ділянку місцевості біля домоволодіння АДРЕСА_3 . Під час зазначеної слідчої дії виявлено пошкодження стовбуру дерева на висоті 40-60 см.

Протокол огляду місця події від 05.04.2023 з фототаблицями до нього, відповідно до якого проведено огляд за місцем проживання потерпілого, за адресою АДРЕСА_5 де оглянуто автомобіль Opel Zafira р.н. НОМЕР_1 . Під час зазначеної слідчої дії було зафіксовано пошкодження передньої частини автомобіля, а також виявлено та вилучено змив із поверхні керма, змиви із внутрішньої поверхні лобового скла, кепка типу «Блайзер» з надписом «EVERLAST». (т.1 а.п.227)

Протокол огляду від 17.07.2023 відповідно до якого оглянуто відеозапис, наданий свідком ОСОБА_17 під час допиту останнього. На відео оглянуто файл з назвою 28.03.2023 року, де зафіксовано чоловіка зовні схожого на ОСОБА_8 , який стоїть біля водійських дверей автомобіля Opel Zafira р.н. НОМЕР_1 , який здійснив наїзд на дерево (т.1 а.п.217).

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2023 згідно з яким ОСОБА_11 впізнав на фото № 2 ОСОБА_8 , який керував 28.03.2023 автомобілем Опель під час ДТП. Відповідно до довідки на фото № 2 зображено ОСОБА_8 .

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.05.2023 згідно з яким ОСОБА_20 впізнав на фото № 1 ОСОБА_8 , який розбив 28.03.2023 автомобіль його сина. Відповідно до довідки на фото № 1 зображено ОСОБА_8 .

Також судом було враховано висновок транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/122-23/947-АВ від 04.05.2023 згідно з яким середня ринкова ціна продажу КТЗ марки «Opel» моделі, «Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 28.03.2023 складала 265490,00 грн. (двісті шістдесят п`ять тисяч чотириста дев`яноста гривень нуль копійок).

Вказані докази отримано з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства. Дані, що містяться в наведених доказах узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_29 злочину (часу, місця, способу, знаряддя вчинення злочину, характеру та локалізації тілесних ушкоджень) та не містять істотних суперечностей, у зв`язку із чим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв їх до уваги, вказавши на їх відповідність критеріями належності, допустимості, достатності та достовірності.

Крім того, зі змісту вироку вбачається, що суд надав належну та вірну оцінку доводам сторони захисту щодо неналежності як доказу висновку експерта.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту з приводу недопустимості та неналежності як доказу висновку експерта апеляційний суд вважає безпідставними.

Як вже зазначалося, судом було враховано висновок транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/122-23/947-АВ від 04.05.2023 згідно з яким середня ринкова ціна продажу КТЗ марки «Opel» моделі, «Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 28.03.2023 складала 265490,00 грн. (двісті шістдесят п`ять тисяч чотириста дев`яноста гривень нуль копійок).

Посилання обвинуваченого та захисника з приводу того, що вказаним висновком експерта не встановлено саме вартість транспортного засобу, що був предметом кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними.

Так, дійсно в резолютивній (заключній) частині висновку експерта вказано про середню ринкову ціну продажу транспортного засобу. Однак мотивувальна частина висновку експерта містить визначення даного поняття. Середня ринкова ціна (Сср) КТЗ величина, яка визначається статистичними методами, еквівалентна найбільш вірогідній вартості продажу (пропозиції до продажу), сукупності КТЗ визначеної моделі з відповідним строком експлуатації і пробігом на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості з дотриманням вимог, що відповідають поняттю «ринкова вартість».

Згідно з п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (Далі Методика товарознавчої експертизи), що затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2 003 року поняття дійсної вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості.

Що стосується доводів захисника про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою порушення експертом вимог Методики товарознавчої експертизи транспортних засобів, зокрема не врахував комплектність, укомплектованість, фактичний технічний стан, строк експлуатації, величину пробігу, умови, у яких він експлуатувався, то такі посилання є непереконливими, оскільки у висновку експерта наведені конкретні ідентифікуючі ознаки транспортного засобу, вартість якого встановлювалася: марка OPEL, модель ZAFIRA, тип транспортного засобу загальний легковий, тип кузову мінівен, колір чорний, тип палива двигуна дизельне паливо, тип двигуна Z19DTH, потужність двигуна 110kW, об`єм двигуна 1910 см3, коробка перемикання передач механічна (6-ти ступінчаста), ідентифікаційний номер W0L0AHM756G157280, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік виготовлення 2006, прийнята дата виготовлення 27.06.2006, строк експлуатації 16 років, 9,033 місяців. Також згідно додатку 2 до висновку експерта експертом було враховано пробіг транспортного засобу по бюлетню з урахуванням середнього річного нормативного пробігу.

За наведеного використане експертом формулювання, з огляду на його визначення, а також зміст дослідницької частини висновку експерта, у даному випадку свідчить про встановлення середньої ринкової ціни (ринкової вартості) конкретного автомобіля, що був предметом кримінального правопорушення.

Посилання захисника на те, що експертом невірно застосований коефіцієнт ринку регіону (замість коефіцієнта 0,97 застосовано коефіцієнт 1) апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки використання зазначеного коефіцієнту експертом обґрунтоване у висновку. Таке обґрунтування експерта відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи.

Згідно пункту 7.4 вказаної Методики коефіцієнт ринку регіону, який враховує відмінність поточних цін продажу та пропозиції до продажу у відповідному регіоні від цін з довідкової літератури. Значення коефіцієнта ринку регіону приймається рівним 1,0. Це значення може змінюватись відповідно до даних таблиці 3.2 додатка 3 до цієї Методики. Значення, відмінні від 1,0, мають бути обґрунтовані.

З огляду на викладене, експертом визначено коефіцієнт ринку регіону відповідно до Методики товарознавчої експертизи. Обґрунтованих доводів про те, що у даному випадку має бути застосований інший коефіцієнт ніж той, що врахований експертом стороною захисту не наведено.

Що стосується доводів захисника про те, що експертом не було здійснено коригування вартості транспортного засобу, то з огляду на Методику товарознавчої експертизи таке коригування було можливе лише у разі надання експерту на огляду транспортного засобу. Однак у даному випадку транспортний засіб експертом не оглядався.

Доводи захисника про те, що експерту на дослідження було надано лише копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки Методика товарознавчої експертизи не передбачає обов`язкового огляду транспортного засобу для визначення його вартості. Таке експертне дослідження може бути проведене за наявними документальними матеріалами.

Зі змісту висновку експерта вбачається, що слідчим на експертизу було надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на КТЗ «OPEL» моделі «ZAFIRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , завірена відбитком штампу «З оригіналом згідно», завірена печатним текстом «Т.в.о. старшого слідчого СВ ВП №1 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області майор поліції ОСОБА_30 » та підписом т.в.о. старшого слідчого на 1-му аркуші.

При цьому експерт вказав, що слідчий у постанові про призначення експертизи зазначив про відсутність об`єкта дослідження, у зв`язку із чим просив провести експертизу за наявними копіями матеріалів кримінального провадження.

Зі змісту висновку експерта вбачається, що наданих йому на дослідження документів було достатньо для дослідження. Будь-яких клопотань експерта про надання додаткових даних чи відомостей матеріали провадження не містять.

В ході судового розгляду за клопотанням сторони захисту було допитано експерта ОСОБА_10 , який вказав, що експертиза проводилась без огляду транспортного засобу відповідно до методики, оскільки було вказано про відсутність транспортного засобу.

Таким чином, факт ненадання експерту для огляду транспортного засобу не є обставиною, що може свідчити про невірність висновків експерта.

В даному контексті слід звернути увагу, що експерта ОСОБА_10 було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст.384, 385 КК України.

Що стосується невідповідності змісту висновку експерта вимогам розділу IV Методики товарознавчої експертизи, то вказані посилання є непереконливими, оскільки зміст висновку експерта в повній мірі відповідає вимогам зазначеного розділу. Зокрема експерт зазначав всю наявну у його розпорядженні інформацію.

Що стосується призначення в ході судового розгляду повторної експертизи, яку не було проведено з підстав відсутності предмету дослідження то вказана обставина не є такою, що ставить під сумнів вартість автомобіля «OPEL» моделі «ZAFIRA», ВТ0737 СА, встановлену висновком транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/122-23/947-АВ від 04.05.2023.

Щодо тверджень обвинуваченого про те, що суд не розглянув його клопотання від 07 серпня 2025 року щодо роз`яснення та встановлення виконання ухвали про призначення експертизи від 17 жовтня 2024 року, то вказані посилання є безпідставними.

Так в матеріалах провадження наявне клопотання обвинуваченого від 07 серпня 2025 року. Водночас зі змісту вказаного клопотання вбачається, що фактично ОСОБА_8 наведено обґрунтування щодо на його думку безпідставності позиції сторони обвинувачення з приводу скоєння ним кримінального правопорушення. В прохальній частині обвинувачений просив роз`яснити йому «…з урахуванням встановлених обставин, згідно пред`явленого обвинувачення, яке саме 28.03.2023 кримінальне правопорушення він скоїв.

З огляду на зміст вказаного клопотання, озвучені у ньому обвинуваченим питання підлягали вирішенню судом саме під час ухвалення рішення по суті, що фактично і було зроблено.

Разом із тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості як доказу показань свідка ОСОБА_31 , який в суді першої інстанції не допитувався та показання якого суд отримав з протоколу допиту.

На переконання апеляційного суду місцевий суд не мав процесуальних підстав приймати до уваги як допустимий доказ вказаний протокол допиту свідка.

Згідно з ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Оскільки дослідження судом показань свідка ОСОБА_31 шляхом безпосереднього сприйняття під час судового засідання на виконання вимог п. 4 ст. 95 КПК України виключалося у зв`язку зі смертю свідка, при цьому його показання під час досудового розслідування не були отримані в установленому ст. 225 КПК України порядку, тому суд першої необґрунтовано визнав показання свідка ОСОБА_31 , зафіксовані в зазначеному протоколі, допустимим доказом.

Зазначене узгоджується із правовою позицією ККС ВС, що викладена в постанові від 13 березня 2025 року у справі №192/857/19.

За наведеного, вирок суду першої інстанції з підстав, передбачених п. 3.ч. 1 ст. 409, ч.1 ст. 412 КПК підлягає зміні, а з мотивувальної частини вироку підлягає виключенню посилання суду на протокол допиту свідка ОСОБА_31 від 14 квітня 2023 року.

Виключення зазначено доказу із вироку в цілому не впливає на висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Щодо доведеності вини.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає жодних підстав для визнання врахованих судом першої інстанції доказів неналежними чи недопустимими. Доводи апеляційної скарги захисника про протилежне не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження.

За встановлених обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши у сукупності та взаємозв`язку представлені стороною обвинувачення письмові докази, а також показання свідків дійшов вмотивованого висновку про те, що ОСОБА_8 вчинив злочину передбачений ч.2 ст.289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Зокрема зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції надав належну та детальну оцінку кожному із елементів вказаного складу злочину та в повній мірі обґрунтував свої висновки посилаючись на наявні у матеріалах кримінального провадження відомості.

Враховуючи узгодженість між собою досліджених місцевим судом та визнаних допустимими доказів колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані достовірними доказами обвинувачення.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №728/578/19, від 20 жовтня 2021 року у справі №759/14119/17).

За змістом п.1 примітки до ст. 289 КК України, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Таке заволодіння може бути вчинене таємно чи відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства чи погроз.

Закінченим злочин вважається з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися унаслідок запуску двигуна чи буксирування або ж перевезення на іншому транспортному засобі, а якщо заволодіння відбувається під час руху такого засобу, з моменту встановлення контролю над ним.

Об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у вчиненні відповідних дій, направлених на незаконне заволодіння транспортного засобу. При цьому воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні транспортним засобом), або подавляється (при застосування насильства або погрози його застосування), або фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).

Із суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст.289 КК України, характеризується умислом.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначив, що під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Заволодіння транспортним засобом повинно бути незаконним, мати протиправний характер.

Суб`єктивна сторона злочину виражається тільки в прямому умислі. Особа розуміє, що протиправно заволодіває транспортним засобом, усвідомлює суспільну небезпеку цього діяння і бажає так діяти. Заволодіння може відбуватися з будь-якою метою: для привласнення транспортного засобу, для доставки вантажу, для того, щоб доїхати до певного місця, або навіть покататися, тощо.

Змістом кримінально-правової заборони заволодіння транспортним засобом може бути як заволодіння ним з наміром ніколи не повертати його власникові (законному володільцю), так і з наміром використати його для проїзду у певний пункт або для прогулянки, а потім повернути власникові (законному володільцю) чи кинути на дорозі.

Суб`єктом злочину є особа, яка не має права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснюється незаконне заволодіння.

Суб`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК України, не можна визнавати осіб, які є співвласниками або законними користувачами транспортного засобу; працівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, котрі без належного дозволу здійснили поїздку на закріпленому за ними транспортному засобі; а також службових осіб, наділених повноваженнями щодо використання чи експлуатації транспортних засобів.

Кваліфікуючими ознаками даного кримінального правопорушення є

-в чинення його повторно,

-в чинення його за попередньою змовою групою осіб,

-у поєднанні з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства

-з проникненням у приміщення чи інше сховище,

-з використанням електронних пристроїв для втручання в роботу технічних засобів охорони,

-якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2 ст.289 КК України).

На переконання апеляційного суду сукупність досліджених судом першої інстанції доказів в повній мірі та поза розумним сумнівом доводять факт скоєння ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Відповідно до свідоцтва НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу, власником Opel Zafira р.н. НОМЕР_1 станом на момент скоєння кримінального правопорушення був ОСОБА_9 .

Згідно показань потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 , які узгоджуються між собою, в день події вказаний транспортний засіб перебував біля домоволодіння, належного ОСОБА_32 в с.Лиманець. Вказаний транспортний засіб стояв із заведеним двигуном.

Надалі коли потерпілий ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_33 вийшли з двору транспортного засобу вже не було та вони пішли його шукати.

Вподальшому потерпілого повідомили, що його транспортний засіб стоїть розбитий в центрі села. При цьому за кермом перебував ОСОБА_8 .

При цьому потерпілий акцентував увагу, що дозволу но користування автомобілем ОСОБА_8 не надавав.

Факт заволодіння, належним ОСОБА_9 транспортним засобом, саме ОСОБА_8 в повній мірі підтверджується сукупністю письмових доказів та показань свідків.

Так, відповідно до протоколу огляду від 17.07.2023 оглянуто відеозапис, наданий свідком ОСОБА_17 , відповідно до якого на відео зафіксовано чоловіка зовні схожого на ОСОБА_8 , який стоїть біля водійських дверей автомобіля Opel Zafira р.н. НОМЕР_1 , який здійснив наїзд на дерево.

Відповідні обставини, щодо перебування за кермом вказаного автомобіля саме ОСОБА_8 в повній мірі підтверджуються також показаннями свідка ОСОБА_11 , який зазначив, що у 2023 році більш точну дату не пам`ятає, був у себе в дворі в АДРЕСА_4 , та бачив, як чорна машина проїхала та врізалась, з неї виліз ОСОБА_8 та почав відходити від машини… ОСОБА_8 був в нетверезому стані сказав, що машину вкрав, військові забрали в нього ключі… ОСОБА_8 сів назад в автомобіль на переднє сидіння, потім вийшов і пішов в центр. Крім ОСОБА_8 в машині нікого не було.

Частково зазначені обставини також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_20 , який зазначив, що сусіди йому повідомили, що машина сина врізалась в дерево. Коло машини стояв ОСОБА_8 , спитав його де син, він каже не має і не знає де він. Пішов додому до сина, там його не було. Коли йшов назад, то ОСОБА_8 пішов по вулиці в іншу сторону.

Посилання сторони захисту на наявність суттєвих суперечностей у показаннях свідків та потерпілого апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вказані показання у своїй сукупності дозволяють в повній мірі відтворити обставини події, з моменту перебування транспортного засобу біля домоволодіння свідка ОСОБА_31 до моменту його виявлення розбитим біля дерева під керуванням ОСОБА_8 .

Твердження захисника про те, що частина свідків особисто не бачила, що ОСОБА_8 заволодів транспортним засобом, а чули це від інших осіб, апеляційний суд до уваги не приймає. Так, дійсно, потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_12 показали, що про заволодіння ОСОБА_8 транспортним засобом вони дізналися від інших осіб, які повідомили, що бачили розбиту машину, за кермом якої перебував ОСОБА_8 .

Водночас в ході судового розгляду допитано свідків, які особисто сприймали відповідну інформацію. Так свідок ОСОБА_11 який особисто бачив, як в дерево в`їхав чорний автомобіль та з нього виліз ОСОБА_8 . Крім того свідок ОСОБА_20 зазначив, що прибув на місце ДТП та спілкувався з ОСОБА_8 , який перебував біля машини.

Повідомлені вказаними свідками відомості у взаємозв`язку зі змістом протоколу огляду відеозапису від 17 липня 2023 року в повній мірі підтверджують факт заволодіння саме ОСОБА_8 транспортним засобом Opel Zafira р.н. НОМЕР_1 , який вподальшому під керуванням ОСОБА_8 здійснив наїзд на дерево.

Посилання захисника на те, що свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що з машини, яка врізалася в дерево вийшов ОСОБА_8 , однак під час пред`явлення особи для впізнання впізнав на фотографіях іншу особу, спростовуються наявними в матеріалах справи відомостями, зокрема протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 квітня 2023 року за участю свідка ОСОБА_11 , який на фото під номером 2 впізнав особу ОСОБА_8 , який 28.03.2023 керував а/м OPEL під час ДТП. Згідно довідки до вказаного протоколу на фотознімку №2 зображений ОСОБА_8 . Більшо того під час допиту в суді першої інстанції вказав саме на ОСОБА_8 , як особу, яка після зіткнення з деревом вийшла з пошкодженого автомобіля.

Твердження обвинуваченого про те, що суд першої інстанції під час судового розгляду не дослідив наданий свідком ОСОБА_17 відеозапис, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки зі змісту вироку вбачається, що суд дослідив протокол огляду вказаного відеозапису, в якому детально відображено зміст зазначеного відеозапису.

Посилання обвинуваченого на те, що показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 містять суперечності щодо його перебування на території домоволодіння ОСОБА_31 , апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки неузгодженість показань потерпілого та свідка в цій частині не є такими, що спростовують факт заволодіння саме ОСОБА_8 транспортним засобом, що прямо підтверджується показаннями свідка ОСОБА_34 , ОСОБА_20 та письмовими доказами. Натомість вказані зазначеними особами відомості обумовлені їх особистим сприйняттям подій, що відбувались.

Доводи обвинуваченого про стверджуване потерпілим перебування в стані алкогольного сп`яніння жодним чином не вказує на неналежність чи недопустимість показань потерпілого ОСОБА_9 , оскільки його показання в частині місцезнаходження транспортного засобу до його зникнення та подальше його виявлення в повній мірі узгоджуються із показаннями інших свідків та письмовими доказами.

Крім того, слід зазначити, що безпосередньо ОСОБА_8 за кермом транспортного засобу та біля нього після ДТП бачили свідки ОСОБА_35 та ОСОБА_20 . В матеріалах провадження відсутні будь-які відомості, які б ставили під сумнів показання зазначених свідків.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисника та обвинуваченого з приводу того, що суд першої інстанції безпідставно відкинув показання свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та скріншоту наданого свідком ОСОБА_13 то на переконання суду апеляційної інстанції вони є безпідставними.

Так, позиція сторони захисту, яка ґрунтується на показаннях даних свідків та знімку екрану телефону зводиться до того, що вранці 28 березня 2023 року ОСОБА_8 перебував в м.Снігурівка у свідка ОСОБА_13 , куди приїхав на день народження останньої.

Водночас відповідно до показань вказаних свідків, про приїзд ОСОБА_8 до м.Снігурівка 28 березня 2023 року зазначила лише свідок ОСОБА_13 . Однак, така інформація не підтверджується будь-якими іншими належними та допустимими доказами, що надані стороною захисту.

Зокрема свідок ОСОБА_14 зазначила, що свідок ОСОБА_13 щодо приїзду ОСОБА_8 її повідомила лише в обід.

Що стосується копії переписки, наданої свідком ОСОБА_13 то суд першої інстанції обґрунтовано відкинув зазначений документ, оскільки з нього неможливо встановити хто відправник, хто отримувач, а також про кого саме йдеться у даному повідомленні.

Посилання обвинуваченого на неузгодженість показань свідка ОСОБА_12 щодо погодних умов в день скоєння кримінального правопорушення з інформацією, наданою стороною захисту, апеляційний суд вважає непереконливими. Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції надав належну оцінку вказаному питанню.

Як вірно вказав місцевий суд, надана стороною захисту довідка про погодні умови вона не спростовує вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, крім того не містить відомостей про погодні умови безпосередньо в с.Лиманець та в м. Снігурівка.

Що стосується вартості транспортного засобу, яким заволодів ОСОБА_8 то вона встановлена висновком транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/122-23/947-АВ від 04.05.2023 згідно з яким середня ринкова ціна продажу КТЗ марки «Opel» моделі, «Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 28.03.2023 складала 265490,00 грн. Апеляційним судом надано оцінку вказаному доказу згідно доводів апеляційних скарг сторони захисту та не встановлено будь-яких підстав вважати зазначений висновок недопустимим доказом.

При цьому суд першої інстанції вірно вказав, що для кваліфікації дій за ч.2 ст.289 КК України має значення не вартість ремонтних робіт, а саме вартість автомобіля, про що свідчить зміст диспозиції зазначеної норми.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» дотримано, адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні судом 1-ої інстанції, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України вчинений і обвинувачений є винним у його вчинені.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував характер та ступінь вчиненого злочину. Крім того суд врахував особу обвинуваченого і призначив обвинуваченому, з урахуванням характеру вчиненого злочину мінімальне покарання, що є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Будь-яких доводів щодо незгоди сторони захисту із призначеним судом покаранням апеляційна скарга захисника не містить, з огляду на що апеляційний суд не вбачає підстав для перегляду висновків суду із вказаного питання.

Враховуючи викладене, з огляду на наявність підстав для зміни вироку, апеляційні скарги захисника та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 412, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями та захисника ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 04 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 04 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_8 посилання суду на протокол допиту свідка ОСОБА_31 від 14 квітня 2023 року, як доказ вини.

В іншій частині вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Верховного суду

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4