Справа № 642/1567/26
Провадження № 1-кп/642/340/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Харків

Суддя Холодногірського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2026 року до Холодногірського районного суду м. Харкова з Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова надійшов вищезазначений обвинувальний акт.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, зазначивши, що існують ризики передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, враховуючи тяжкість пред`явленого обвинувачення, незаконний вплив на потерпілого та свідків, яких він знає, а також продовження злочинної діяльності, оскільки ОСОБА_5 не працює та законних джерел доходів не має.

Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання, вважали ризики недоведеними, посилання прокурора про наявність вини є передчасним, а тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 не є самостійною підставою для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, хоча і не працює, але має родину, тому вважали за можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту.

Суд враховує, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 спливає, але судовий розгляд справи лише розпочато, а ризики щодо нього, які було встановлені ухвалою слідчого судді від 06.02.2026, не сплинули в повній мірі та є реальними.

Згідно із ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Стороною захисту жодним чином не спростовано ризики, та не подано доказів про їх хибність. При цьому суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшились, оскільки обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, впливати на потерпілого та свідків, або вчинити новий злочин.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме переховування від суду існує на теперішній час, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачене суворе покарання у виді позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_5 не має законних джерел отримання заробітку та усвідомлюючи незворотність настання покарання, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 України, а саме незаконно впливати на потерпілого, свідка, підтверджується тим, оскільки йому знайомі вказані особи. Існування ризику здійснення тиску на свідків, потерпілого визнається на початкових стадіях провадження, проте також визнається, що такий стверджуваний ризик може згодом зменшуватися у ході розгляду справи.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 України, що полягає у вчиненні інших, у тому числі і аналогічних кримінальних правопорушень об`єктивно підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 не має законних джерел отримання заробітку.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Діючий запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються ОСОБА_5 , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк дії даного запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, характер та обставини інкримінованого злочину, суд доходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, впливати на свідків, потерпілого з метою змінити їх покази, вчинити інше кримінальне правопорушення. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314-316, 331, 334 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без зміни визначеного розміру застави.

Строк дії ухвали до 28 травня 2026 року включно

Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення.

Повний текст ухвали складено 30.03.2026 року.

Суддя ОСОБА_1