ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9062/26

Провадження № 11-сс/820/225/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2026 року у кримінальному провадженні №0000137, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 березня 2026 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Республіки Казахстан, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Хмельницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 березня 2026 року за № 0000137, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у березні 2026 року ОСОБА_7 , не бажаючи займатися законною трудовою діяльністю, прагнучи збагатитися будь-яким способом, у тому числі злочинним шляхом, діючи умисно, з корисливим мотивом, з метою наживи, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх злочинних дій, достовірно знаючи, що передача свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 здійснюється з метою подальшої трудової експлуатації у вигляді заняття жебрацтвом, вирішив передати останнього ОСОБА_9 - особі зі зміненими анкетними даними, який залучений працівниками поліції для проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту (надалі ОСОБА_9 ), з метою його подальшої експлуатації у вигляді заняття жебрацтвом, за кошти у сумі 2000 гривень.

26.03.2026, в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, ОСОБА_9 , з використанням власного мобільного телефону здійснив дзвінок до ОСОБА_8 на його мобільний телефон № НОМЕР_1 , в ході якого відбулась розмова щодо передачі неповнолітнього сина останнього з метою подальшої трудової експлуатації у вигляді заняття жебрацтвом на території м. Хмельницького на один день за грошову винагороду в розмірі 2000 гривень, при цьому ОСОБА_7 , забажав отримати частину із вказаної грошової суми, а саме 500 гривень в якості завдатку шляхом переказу йому на банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_2 , номер якої задиктував під час телефонної розмови та решту суми грошових коштів, а саме 1500 гривень, безпосередньо при передачі свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , на що ОСОБА_9 погодився.

В подальшому ОСОБА_9 , діючи відповідно до домовленості з ОСОБА_7 , здійснив оплату через термінал, розташований в м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 22/3 в приміщенні продуктового магазину «Родина» на вказаний ОСОБА_7 банківський рахунок, в сумі 500 грн.

На наступний день, 27.03.2026, о 07 год. 04. хв. ОСОБА_9 зателефонував до ОСОБА_8 та домовився з останнім про зустріч та передачу йому неповнолітнього неподалік сільського будинку культури по вул. Центральній, с. Гречана, Волочиської ТГ, Хмельницького району, Хмельницької області.

Далі, 27.03.2026 близько 07 год. 45 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік сільського будинку культури по вул. Центральній, с. Гречана, ОСОБА_10 , Хмельницького району, Хмельницької області, спільно зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на отримання грошових коштів за незаконну передачу свого неповнолітнього сина для трудової експлуатації у вигляді заняття жебрацтвом, діючи з корисливих мотивів, передав ОСОБА_9 свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , для подальшої трудової експлуатації у вигляді заняття жебрацтвом на території міста Хмельницький, за що отримав від ОСОБА_9 решту раніше обумовленої грошової винагороди в розмірі 1500 гривень.

Після передачі неповнолітнього та отримання грошових коштів, ОСОБА_7 був викритий працівниками поліції.

27 березня 2026 року о 07.57 год. ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та того ж дня ОСОБА_7 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149 КК України.

27 березня 2026 року старший слідчий слідчого управління ГУНП в Хмельницькій області лейтенант поліції ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням, яке погоджено з процесуальним прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 . В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, який є особливо тяжким злочином, існують передбачені ст.177 КПК України ризики, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, з метою зміни показань на свою користь.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2026 року стосовно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 травня 2026 року включно. Визначено заставу у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2026 року та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю або заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає те, що зповним текстом ухвали ознайомився лише 02.04.2026, у зв`язку з чим просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали.

Щодо підстав для оскарження ухвали слідчого судді, то захисник вважає зазначену ухвалу незаконною та належним чином необґрунтованою і невмотивованою.

Так, оголошена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_12 , а також того, що ОСОБА_12 є неповнолітнім чи малолітнім, адже у даних осіб відсутні будь-які документи, що посвідчують особу, а із державних реєстрів ОДР теж відповідної інформації не отримано, зокрема про день народження потерпілого, а ці факти та обставини впливають на кваліфікацію кримінального правопорушення. Голослівні заяви поліції про родинні відносини як батька та сина не можуть бути взяті судом до уваги.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 не зміг надати будь-які документи на підтвердження своїх анкетних даних, зокрема про свій день народження, а також чітко зазначав, що ОСОБА_7 теж працював у сусідів. зокрема допомагав рубати дрова, а його до примусової праці чи жебракування не примушував. Він усвідомлював свої дії та приймав за своєю волею самостійні рішення про роботу у дядька, з яким дорослі випивали, бо хотів заробити собі на телефон і саме тому свідомо та самостійно пішов до дядька. ніхто нікому його не передавав. А цей дядько задовго до затримання приходив до них додому, приносив горілку і обіцяв допомогти сім`ї як фінансово, так і житлом в орендованій квартирі в Хмельницькому. ОСОБА_12 дійсно працював і раніше в інших людей, але отримавши кошти витрачав їх на придбання їжі для сім,ї, отже не був у матеріальній чи іншій залежності від ОСОБА_7 .

Таким чином, підозра саме у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.149 КК України є явно необґрунтованою.

Захисник припускає, що можливо ОДР мав би вбачати ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статтею 150 чи статтею 150-1 КК України та здобути належні допустимі докази цього, а не провокувати ОСОБА_7 , тобто попередньо здійснювати дії з надання коштів на утримання дітей, обіцянки допомогти в отриманні житла в м. Хмельницькому, неодноразово приносити із собою в його дім спиртне та продукти з тим, щоб потім викрити його у вчиненні якогось злочину.

Адже ОДР залучив до конфіденційного співробітництва його знайомого по імені ОСОБА_13 - особу із зміненими анкетними даними ОСОБА_14 , котрий і здійснював ці дії.

Оскільки матеріали НРСД на даний час є не розсекреченими, то ні слідчий, ні прокурор в судовому засіданні по обранню запобіжного заходу не мали права їх використовувати, а суддя не мала права на даній стадії брати їх до уваги як докази.

На думку сторони захисту, підозрюваний ОСОБА_7 не може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду бо не має такої можливості, оскільки у нього відсутні будь-які документи, а в Україні запроваджено воєнний стан та комендантську годину; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки ОДР маючи на руках ухвалу про проведення обшуку, такою можливістю не скористався; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки потерпілий вже є допитаним по ст.225 КПК, а свідки обвинувачення відсутні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підозрюваний є раніше не судимою особою, тому таке припущення є необґрунтованим.

Також захисник просить врахувати, що на утриманні ОСОБА_7 є його цивільна дружина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її 5 дітей, а саме: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Від держави вони отримують всього 3 000 грн., при цьому ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, котра має міцні соціальні зв?язки в місці його постійного проживання, і у котрої наявна родина й утриманці; а майновий стан є надто низьким, при цьому розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, є сміхотворно малим.

Позиції учасників судового провадження

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу, просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або зменшити розмір застави, з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Прокурор у судовому засіданні просила залишити ухвалу слідчого судді без змін, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного є доцільним, оскільки інші запобіжні заходу не зможуть запобігти наявним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши надані матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Щодо поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження

Відповідно до вимог пункту 3 частини 2, частини 3 статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів судової справи вбачається, що 28 березня 2026 року слідчий суддя постановив оскаржувану ухвалу за участі підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_21 , повний текст ухвали було проголошено 30 березня 2026 о 09 год. 20 хв. за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, сформованого у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч.2 ст.376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали. У разі, якщо повний текст було складено пізніше, у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1ст.117 КПК України.

Колегія суддів вважає зазначений висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду релевантним і у цьому провадженні.

Згідно положень частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що строк апеляційного оскарження апелянтом пропущений з поважних причин та вважає за необхідне поновити захиснику ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2026 року.

Щодо оскарження прийнятого рішення по суті.

Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 оскаржує обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри та наявність ризиків для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до вимог частини 1, пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з вимогами частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити перелічені вище дії. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

На підставі частини 3 статті 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного, відповідно до вимог статей 193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини справи, вказані у клопотанні слідчого та додані до клопотання докази, і дійшов вмотивованого висновку, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 149 КК України, а також підтверджують існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, зазначених слідчим в клопотанні.

У колегії суддів не виникає сумнівів щодо висновків слідчого судді про обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення з боку органу досудового розслідування, оскільки існує достатньо об`єктивної інформації, що підозрюваний міг вчинити вказане кримінальне правопорушення, про що свідчать матеріали кримінального провадження та доведено прокурором.

У відповідності до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Норми кримінального процесуального закону не містять визначення поняття «обґрунтованої підозри», тому колегією суддів враховується практика Європейського суду з прав людини з питання визначення поняття «обґрунтованої підозри» (по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria)), відповідно до якої слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення».

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення ЄСПЛ «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

При вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оцінка наданих доказів здійснюється не з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а лише для визначення певної вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, а також того чи є підозра обґрунтованою настільки, щоби виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати вже суд під час розгляду кримінального провадження за суттю.

Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Така інформація щодо ОСОБА_7 в матеріалах справи існує та доведена прокурором, тож обґрунтованість підозри для поточної стадії досудового розслідування є достатньою для можливості застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі, захисник зазначає про необґрунтованість оголошеної ОСОБА_7 підозри через відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_8 , а також, що ОСОБА_8 є неповнолітнім чи малолітнім.

В цій частині, під час судового засідання, прокурор пояснила, що дійсно, в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_8 , а також, що ОСОБА_8 є неповнолітнім чи малолітнім, однак зазначила, що органами досудового розслідування було здійснено запити до Служби у справах дітей та територіальної громади з даного приводу, на що отримано відповідь, що у ОСОБА_8 відсутні будь-які документи, а тому вони і відсутні у матеріалах справи. Однак Службою у справах дітей розпочато процедуру по відновленню свідоцтва про народження ОСОБА_8 . Крім того, прокурор зазначала, що під час допиту потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що знає, що йому 14 років, однак коли саме в нього день народження він не знає, святкують його тоді, коли йде сніг.

Колегія суддів звертає увагу, що стороною захисту не спростовується факт спільного проживання з ОСОБА_7 неповнолітнього ОСОБА_8 , який називає підозрюваного батьком, з наданих пояснень батька підозрюваного ОСОБА_22 та цивільної дружини ОСОБА_15 , які було оголошено під час апеляційного розгляду вбачається, що ОСОБА_7 забрав ОСОБА_8 з пологового будинку приблизно 14 років тому та передав своїм батькам на виховання, потім ОСОБА_7 забрав ОСОБА_8 , вони проживають разом та спілкуються між собою як батько та син, через повагу один до одного, але відсутні будь-які документи на підтвердження, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_8 .

З урахуванням встановленого та враховуючи також практику Європейського суду з прав людини з питання визначення поняття «обґрунтованої підозри», колегія суддів вважає, що ця початкова стадія досудового розслідування не передбачає сукупності доказів, достатньої для прийняття процесуального рішення за суттю кримінального провадження, тих відомостей, які зібрані досудовим розслідуванням на поточному етапі та доведені прокурором, достатньо для обґрунтованості підозри ОСОБА_7 , тоді як наявність родинних зв`язків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та вік ОСОБА_8 , зважаючи на відсутність у нього будь-яких документів, буде перевірятися в ході досудового розслідування.

З викладених вище підстав, колегія суддів вважає апеляційні доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри безпідставними.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

У рішеннях по справах «Каучор проти Польщі» від 03.02.2009 року, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року та «Александр Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року, Суд вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою, а врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства.

У рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства» Суд виснував, що «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Так, на переконання колегії суддів, рішення слідчого судді про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ухвалено з дотриманням вищенаведених вимог національного законодавства та з урахуванням практики ЄСПЛ.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Слідчий суддя зазначив, що є вагомі докази того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи можливе покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, встановлено наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого, здійснюючи тиск на останнього із метою зміни його показів або надання неправдивих показів на його користь, тому є всі підстави вважати, що у випадку застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, він шляхом вмовлять та погроз, зможе незаконно впливати на потерпілого, з метою зміни показань. Враховуючи даний ризик, слід зазначити, що показання потерпілого є суттєвими і їх зміна під час судового розгляду може впливати на прийняття судового рішення за результатами розгляду справи по суті.

Також аналізуючи наявність ризику продовження зайняття підозрюваним протиправною діяльністю, слідчий суддя дійшов висновку, що такий ризик є достатньо високим.

Таким чином, ухвалюючи рішення за клопотанням слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя врахував як наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, так і обставини, визначені у ст.178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; соціальні зв`язки підозрюваного, вік, майновий та сімейний стан, наявність місця проживання, а також те, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, ніде не працює, тобто не має постійного заробітку та будь-якого доходу, та дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено, що запобіжний захід лише у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків.

Колегія суддів цілком погоджується з висновками слідчого судді.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, на які посилається захисник (те, що підозрюваного відсутні будь-які документи, запроваджений в Україні воєнний стан та комендантську годину, підозрюваний є раніше не судимим) не є безумовними підставами для зміни запобіжного заходу та обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки не спростовують та не зменшують наявних ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою щодо підозрюваного досліджувалися слідчим суддею та колегією суддів апеляційного суду, але не знайшли свого підтвердження. З огляду на сукупність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, даних про особу підозрюваного, який проживає разом з потерпілим та іншими малолітніми дітьми своєї цивільної дружини, застосування до підозрюваного іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на цій початковій стадії досудового розслідування не забезпечить його належної процесуальної поведінки та не зможе запобігти встановленим ризикам.

Сторона захисту не погоджуючись із рішенням слідчого судді в частині існування ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків зазначає, що такий ризик відсутній, оскільки потерпілий вже є допитаним по ст. 225 КПК, а свідки обвинувачення відсутні.

В цій частині колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді суду першої інстанції, яким враховано встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримують шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засідання (ч. 1, 2 ст.23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них (ч. 4 ст.95 КПК України).

Також колегія суддів звертає увагу на вимоги ч.3 та ч.4 ст.225 КПК України, що при ухваленні судового рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження суд може не врахувати докази, отримані в порядку, передбаченому цією статтею, лише навівши мотиви такого рішення. Суд під час судового розгляду має право допитати особу, яка допитувалася відповідно до правил цієї статті, зокрема у випадках, якщо такий допит проведений за відсутності сторони захисту або якщо є необхідність уточнення показань чи отримання показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту під час досудового розслідування.

Таким чином, ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого, свідків та дослідження їх судом.

Твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки як клопотання слідчого, так і ухвала слідчого судді містять обґрунтування наявності потреб досудового розслідування та завдань кримінального провадження, для реалізації яких перебування підозрюваного ОСОБА_7 саме під вартою є необхідним та виправданим для забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості. Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, про який йдеться у клопотанні слідчого, оскільки з застосуванням цього запобіжного заходу правопорушення буде належно розслідуване і будуть виконані завдання, для виконання яких слідчий та прокурор звернулися з клопотанням.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в такому випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

З огляду на наведене, у колегії суддів є достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які визнані слідчим суддею доведеними, тому доводи захисту про відсутність доказів, які би підтверджували ці обставини, є неспроможними.

Крім того, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя визначив заставу - 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, з урахуванням ризиків, визначених ст.177 КПК України, та не буде завідомо непомірним для нього.

З урахуванням наданих матеріалів справи і встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави стосовно ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а висновок про неможливість застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, правильним, обмеження його права на свободу у цьому випадку є виправданим і необхідним, через неможливість у жодний інший спосіб запобігти втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні вимоги сторони захисту є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити захиснику підозрюваного ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2026 року.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2026 року про застосування до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.149КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2026 року включно, із визначенням застави в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 грн., залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2