Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/77/26 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 394/912/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 121 (101) В ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2026 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000051 за апеляційною скаргою прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 на вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03.10.2025, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підвисоке Новоархангельського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, одруженого, має одну на утриманні одну неповнолітню дитину, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого АДРЕСА_1 ,

визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного призначеного покарання, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину. Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі:

Прокурор Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність винипросив вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим за ч.2 ст. 125 КК України, призначивши йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік; за ч.1 ст.121 КК України, призначити останньому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Із застосуванням ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Суд встановивши у фактичних обставинах вчинених кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_7 обтяжуючу обставину - вчиненні кримінальних правопорушень у стані алкогольного спяніння - її повністю проігнорував, ненадавши належної оцінки та зробив помилкові твердження в мотивувальній частині оскаржуваного вироку про їх відсутність. Крім цього, суд першої інстанції у тексті оскаржуваного рішення, всупереч положенням ч.3 ст.370 КПК України, не обґрунтовано визначив наявною пом`якшуючу обставину наявність (контузій) поранень у обвинуваченого, отриманих в бойових діях, що не підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду, а лише власними свідченнями обвинуваченого ОСОБА_7 , який самовільно залишив місце розташування підрозділу ЗСУ в якому проходив військову службу.

Водночас, суд першої інстанції у своєму рішенні проігнорував обставини, які ніким не оспорюються, а саме те, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем та проходячи службу за призовом під час мобілізації в умовах введеного в державі воєнного стану, наявності прямої загрози національній безпеці держави, коли від військовослужбовців особливо вимагається бути високо-дисциплінованими та мати високу моральну та патріотичну свідомість, усупереч викладеному самовільно залишивши місце дислокації підрозділу, незаконно перебував за місцем свого проживання та не виконував обов`язків із несення військової служби, використовуючи вільний час на власний розсуд, вчинив кримінальний проступок та тяжке кримінальне правопорушення протягом нетривалого періоду часу у стані алкогольного сп`янінням та із застосуванням гострого металевого предмета «швайки» наніс потерпілому ОСОБА_11 , близько 10-12 ударів в область ребер, грудної клітки та лопатки справа а потім зліва, чим спричинив тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння 10-12 колото-різаних ран , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження, та звичний життєвий улад якої не відновлено до сьогодні внаслідок непоправної втрати працездатності - вчинення злочину з особливою жорстокістю відносно потерпілого, що також є обставиною, що обтяжує покарання.

Натомість суд першої інстанції, усупереч положенням ст. 412 та ст. 370 КПК України, наведені обставини, які не ставились під сумнів сторонами як і характер насильства, застосованого до потерпілих, його тривалість і кількість протягом короткого періоду часу, проігнорував.

Наведені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в порушення вимог ст.412 КПК України не ґрунтуються на вимогах закону, та з істотним порушенням кримінального процесуального закону, постановив оскаржуваний втрок, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Суд першої інстанції належним чином не врахував усіх обставин, які характеризують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень і його особу, адже проігнорував обставини, що обтяжують покарання останнього, передбачені п.п.8,10 ст.67 КК України, зміст яких розкрито вище.

Відповідно до приписів ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, в тому числі є: неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

У ході судового розгляду, на думку сторони обвинувачення вибачення ОСОБА_7 були формальними, без достатнього осуду власних дій. Водночас суд вказаному факту належної оцінки їм не надав. Призначене ОСОБА_7 покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення зазначеним вище вимогам не відповідає, воно є диспропорційним характеру скоєних дій, їх небезпечності, не буде достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Порушення вищевказаного не знайшло свого відображення в мотивуванні застосування до підсудного ст.75 КК України в оскаржуваному вироку суду, що є неповнотою судового розгляду.

Невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , допущені судом першої інстанції істотні порушення норм кримінального процесуального закону та неправильне застосування цим судом закону України про кримінальну відповідальність під час постановлення оскаржуваного вироку, є підставами для скасування вироку Новоархангельського районного суду від 03 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні №0000051 від 22.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.125, ч.1 ст.121 КК України.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та спричинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння., за наступних обставин.

ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем призваним по мобілізації 26.08.2023 року, перебуваючи на посаді стрільця - помічника гранатометника першого стрілецького відділення першого стрілецького взводу третьої стрілецької роти першого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, в порушення вимог ст. ст. 3, 65, 68 Конституції України, ст.ст.11,13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин, а саме: 21.03.2025 року близько 23.00 год., перебуваючи в кухні домоволодіння АДРЕСА_2 , разом зі співмешканкою ОСОБА_12 та її сестрою ОСОБА_13 , де з останніми вживав алкогольні напої.

В подальшому, між ОСОБА_14 та обвинуваченим на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин сталася сварка, під час якої останній усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , внутрішньою частиною долоні лівої руки здійснив один удар в область носа останній, чим спричинив потерпілій ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани в ділянці спинки носа, крововиливу на ліву половину обличчя, уламкового перелому кісток носа, струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем призваним по мобілізації 26.08.2023 року, перебуваючи на посаді стрільця - помічника гранатометника першого стрілецького відділення першого стрілецького взводу третьої стрілецької роти першого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, в порушення вимог ст.ст.3,65,68 Конституції України, ст.ст.11,13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин, а саме: 22.03.2025 року близько 02.00 год., перебував зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 поблизу домоволодіння АДРЕСА_2 .

В той час, до місця знаходження останніх приїхав ОСОБА_11 , з яким обвинувачений перебуває у неприязних відносинах.

Після цього, на ґрунті вказаних неприязних відносин, між ОСОБА_11 та обвинуваченим сталася бійка, під час якої останній усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , завдав один удар кулаком лівої руки в область грудної клітки, від якого ОСОБА_11 упав на живіт.

Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , обвинувачений дістав з кишені металевий загострений предмет (швайку), яку тримаючи між пальцями лівої руки, зжатої в кулак, здійснив близько 10-12 ударів в область ребер, грудної клітки та лопатки справа, а потім зліва, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани в ділянці обох плечей, обох половин грудної клітини, спини, колото-різане поранення грудної клітини проникаюче в праву плевральну порожнину. Посттравматичний правобічний гемо-пневмоторакс малого об`єму. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від травматичної дії предмета /предметів/ які володіють колото-різаними властивостями та в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння згідно з пунктом 2.1.3.й «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , які заперечили стосовно задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурорів, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом положень ч.1 та 2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим, заявляючи клопотання про повторне дослідження доказів, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність та допитати ОСОБА_7 , прокурор не зазначив, у чому саме виразилася неповнота їх дослідження судом першої інстанції або які істотні порушення вимог кримінального процесуального закону були допущені при їх дослідженні, а також не навів обґрунтування, які саме нові чи додаткові обставини можуть бути з`ясовані шляхом повторного дослідження характеризуючи даних обвинуваченого та дослідження обставин, що обтяжують та мопякшують покарання.

Згідно висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року по справі №676/5972/17, незгода прокурора з оцінкою певних конкретних доказів судом першої інстанції не є підставою для їх повторного дослідження в суді апеляційної інстанції.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ст.404 ч.1 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст.349 ч.3 КПК України докази не досліджувались.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.125, ч.1 ст.121 КК України.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив, що вину визнає та шкодує про вчинене.

Адвокат підтвердила, що цивільного позову заявлено не було.

Перевіряючи апеляційну вимогу сторони обвинувачення щодо м`якості призначеного покарання колегія суддів встановила, що суд першої інстанції ретельно дослідив всі обставини справи і відповідно до приписів ст.50 та 65 КК застосував покарання, яке співмірне скоєному та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , врахувавши усі необхідні обставини справи.

Суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Обвинувачений, раніше не судимий, за місцем проживання та служби характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Судом першої інстанції враховано стан здоров`я обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Необхідно зазначити, що застереження щодо притягнення особи ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.5 ст.407 КК України не можуть впливати на призначене покарання за вчинення злочину проти особи.

Посилання прокурора, про те що суд встановивши у фактичних обставинах вчинених кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_7 обтяжуючі обставини - вчиненні кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочинів з особливою жорстокістю - її повністю проігнорував, ненадавши належної оцінки та зробив помилкові твердження в мотивувальній частині оскаржуваного вироку про їх відсутність.

Колегія суддів ввжає дане твердження безпідставним та необґрунтованим, оскільки обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.125, ч.1 ст.121 КК України було затверджено прокурором ОСОБА_6 , та обставин, які обтяжують покарання в ході досудового розслідування не встановлено.(т.1 а.с. 1-9).

Колегія суддів звертає увагу, що суд розглянув кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Відсутність обтяжуючих обставин, передбачених ст.67 КК України, яка була відсутня в обвинувальному акті, та не оспорювалася учасниками судового розгляду, стало підставою для здійснення судового розгляду, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Тому обставини, які не оспорювалися сторонами під час судового розгляду не можуть бути оспорені в апеляційному порядку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції діяв у межах дискрецій, визначених нормою ст.75 КК, врахувавши конкретні обставини справи, тому відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення обвинуваченому реального покарання.

Прокурор в апеляційній скарзі не наводить переконливих та достатніх доводів, які б вказували на те, що призначене обвинуваченому покарання є дійсно надто м`яким і недостатнім для його виправлення.

Наведені прокурором в судовому засіданні доводи щодо неврахування місцевим судом при призначенні покарання даних про особу винного та характер вчинених ним дій, наявність обставин, що обтяжують покарання та відсутність обставин, які його пом`якшують, є неаргументованими. Всі ці обставини були враховані судом першої інстанції в достатній мірі при призначенні ОСОБА_7 покарання, з видом і розміром якого погодився апеляційний суд.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції визнає вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, не встановлено.

З огляду на викладене апеляційний суд не вбачає підстав, які б вказували на незаконність рішення суду першої інстанції.

Виходячи з вищезазначеного, вирок суду першої інстанції необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 03.10.2025, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 та ч.1 ст.121 КК України залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2