Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/6309/25
Провадження № 1-кс/279/290/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м.Коростень

Слідчий суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участі особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача Коростенського РУП ГУ НП у Житомирській області про відмову у визнанні його потерпілим,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2026 року на адресу суду надійшла скарга ОСОБА_3 у порядку ст. 303 КПК України на постанову дізнавача про відмову у визнанні його потерпілим.

Розгляду зазначеної скарги призначений на 09:20 годин 09.03.2026 року, який за клопотанням прокурора було відкладено на 15:30 годин 11.03.2026 року.

ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав, надав пояснення по суті, зазначивши, що 03.02.2026 ним подано клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000140, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України (самовільне зайняття земельної ділянки). У клопотанні було детально викладено обставини, які свідчать про завдання заявнику шкоди внаслідок вчинення зазначеного кримінального правопорушення, зокрема вказано, що внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності та самовільного розміщення споруд безпосередньо перед фасадною частиною його земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , йому заподіяно моральну та майнову шкоду у вигляді обмеження можливості повноцінного користування належною заявнику земельною ділянкою, що полягає у порушенні прав як власника суміжної земельної ділянки; створенні перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою; погіршено санітарний стан прилеглої території внаслідок розміщення споруд та відходів тваринницького походження; завдано моральної шкоди, пов`язаної з тривалим порушенням прав та необхідністю їх захисту у численних інстанціях. Факт заподіяння шкоди підтверджується, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, яким заявника визнано потерпілим; листами Ушомирської сільської ради; матеріалами екологічного обстеження; іншими документами, долученими до матеріалів кримінального провадження.

02.03.2026 дізнавачем винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим. Вважаючи зазначену постанову незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просив скасувати постанову дізнавача Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області про відмову у визнанні його потерпілим та зобов`язати орган досудового розслідування повторно розглянути його клопотання з урахуванням викладених у скарзі обставин та поданих доказів.

Прокурор, дізнавач в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв, клопотань, заперечень з приводу скарги не надав. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача, прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши зміст скарги та долучені до неї документи, з урахуванням пояснень скаржника, слідчий суддя встановив таке.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 1 ст.303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Зокрема, п.5 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Під час розгляду скарги встановлено, що сектором дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000140, відомості за яким 05.07.2025 р. внесені до ЄРДР з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.197-1 КК України за фактом самовільного заняття земельної ділянки комунальної форми власності Ушомирської сільської ради по вул.Промисловіій в с.Лісовщина Коростенського району.

В рамках кримінального провадження №0000140 ОСОБА_3 подав клопотання від 03.02.2026 року, в якому просив визнати його потерпілим у кримінальному провадженні з наведенням обгрунтування заподіяння йому шкоди.

Постановою старшого дізнавача СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 02.03.2026 року у задоволенні клопотання від від 03.02.2026 року було відмовлено.

Вказана постанова обгрунтована тим, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 є заявником, матеріали провадження не містять відомостей про спричинення йому кримінальним правопорушенням шкоди, землі, що стали предметом розгляду у кримінальному провадженні, є землями комунальної власності Ушомирської сільської ради і не належать ОСОБА_3 , тому клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч.5 ст.55 ЦПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Так, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння).

Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, надання згоди на визнання потерпілим (у разі, якщо така заява ним не подавалась) або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого. Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 статті 55 КПК України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення проти нього кримінального правопорушення.

У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Особа у кримінально-правовому розумінні є потерпілим з моменту вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а не з моменту подання нею відповідної заяви, як це передбачено у частині 2 статті 55 КПК України.

Таким чином, потерпілий в кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення цього посягання, незалежно від того, чи закріплений (юридично легалізований) такий статус процесуально.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у свій постанові від 16 січня 2019 року у справі № 439/397/17, (провадження № 13-66кс18), що є обов`язковими для застосування в силу ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Тобто для набуття статусу потерпілого достатньо подання заяви про вчинення щодо особи кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, висновки про що викладені у постанові Верховного Суду у справі № 539/3185/17.

Викладені дізнавачем у постанові мотиви відмови у визнанні потерпілим обмежуються лише констатацією того, що самовільно зайняті землі належать до комунальної власності, тому відсутні відомості про заподіяння ОСОБА_3 шкоди.

Разом з тим, під час розгляду скарги встановлено, що заявник посилався на заподіяння йому як власнику суміжної земельної ділянки шкоди, завданої обмеженням можливості повноцінного користування належною земельною ділянкою, погіршенням санітарного стану прилеглої території внаслідок розміщення споруд та відходів тваринницького походження; моральної шкоди, пов`язаної з тривалим порушенням його прав та необхідністю їх захисту у численних інстанціях, про що надав дізнавачу відповідні докази.

Однак вказаним доводам заявника не надано належної оцінки, постанова дізнавача прийнята без відповідного обгрунтування, зокрема не містить посилань на обставини, встановлені у ході досудового розслідування, які б спростовували аргументи ОСОБА_3 та слугували підставою для прийняття вмотивованого рішення про відмову у визнанні його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Водночас, слідчий суддя відзначає, що вид і розмір заподіяної шкоди або обставини її відсутності мають встановлюватися під час досудового розслідування, проте дізнавачем не вказано жодної слідчої дії, спрямованої на встановлення цих обставин щодо заподіяної шкоди, обов`язковість доказування яких визначена п.3 ч.1 ст.91 КПК України.

Враховуючи викладене, у своїй постанові про відмову у визнанні потерпілим дізнавач мав посилатися на докази, зібрані у ході досудового розслідування, які доводять, що зазначеними у заяві ОСОБА_3 діями, останньому шкоди не заподіяно.

Отже, викладені обставини свідчать про недодержання дізнавачем вимог ст.55 КПК України щодо підстав відмови, а так само вимог КПК України щодо вмотивованості і обґрунтованості постанови, а тому така постанова підлягає скасуванню із зобов`язанням дізнавача у відповідності до п.3 ч.2 ст.307 КПК України повторно розглянути подану заяву про залучення потерпілого у кримінальному провадженні від 03.02.2026 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.55, 110, 303-307,309, 369-376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача, якою відмовлено у визнанні його потерпілим задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 від 02.03.2026 року, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000140.

Зобов`язати орган дізнання Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області повторно розглянути заяву про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000140 з урахуванням всіх обставин та прийняти обгрунтоване рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_6