ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/352/26
Провадження № 1-кп/131/15/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2026 р. м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Іллінці кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000509 від 22.11.2025, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301-1 КК України,-

Учасники провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачена ОСОБА_3 ,

захисник обвинуваченої ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

законний представник потерпілої ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Іллінецького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000509 від 22.11.2025, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду у закритому судовому засіданні за графіком не менше одного разу на місяць, посилаючись на відсутність підстав повернення обвинувального акту прокурору, а також визначення іншої підсудності.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник, адвокат ОСОБА_5 , з приводу призначення справи до судового розгляду не заперечували.

При цьому, захисник обвинуваченої заявив клопотання про виклик свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Зазначив, що вказані свідки можуть надати показання щодо обставин, що підлягають доказуванню під час зазначеного кримінального провадження.

В судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не заперечувала про призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши зміст обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, дійшов наступного висновку.

Кримінальне провадження підсудне Іллінецькому районному суду Вінницької області.

Підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України відсутні. Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Пам`ятка про права обвинуваченої, передбачена КПК України, обвинуваченій вручена.

Клопотань щодо розгляду кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів не заявлено.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що обвинувальний акт може бути призначений до судового розгляду, який слід призначити у закритому судовому засіданні, оскільки наявні підстави, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 31 КПК України провести суддею одноособово.

При вирішенні клопотання, заявленого стороною захисту про виклик в судове засідання свідків, судом враховується наступне.

Відповідно до ч.1, 2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації інших процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 65 КПК України визначено, що свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Пунктом 4 частини 2 статті 315 КПК України встановлено, що під час підготовчого судового засідання з метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту.

Крім того, право на допит свідків, що дають показання на користь обвинувачення або захисту є невід`ємною складовою змагальності (ст. 23 КПК України) і права обвинуваченої особи подавати докази (ст. 42 КПК України), передбачених КПК України. Пункт «d» частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожній обвинуваченій особі право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення.

Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 6 § 3(d) в принципі залишає на розсуд суду рішення щодо необхідності виклику свідка. Вона не вимагає виклику і допиту кожного свідка захисту: її головна мета, як вбачається зі слів «на тих самих умовах», досягнути повної рівності сторін у цьому питанні (Perna v. Italy [GC], no. 48898/99, § 29, ECHR 2003-V; Solakov v. the former Yugoslav Republic of Macedonia, no. 47023/99, § 57, ECHR 2001-X). Також це положення не надає обвинуваченому необмеженого права на виклик свідків до суду. Зазвичай національні суди мають вирішити, чи є допит свідка необхідним або бажаним (S.N. v. Sweden, no. 34209/96, § 44, ECHR 2002-V;Accardi and Others v. Italy (dec.), no. 30598/02, ECHR 2005-II).

У рішенні в справі Муртазалієвої проти Росії ЄСПЛ, оцінюючи, чи було дотримано право сторони захисту на виклик для допиту свідка, сформулював підхід, який передбачає оцінку трьох факторів: 1) чи було клопотання про допит свідка достатньо обґрунтованим та дотичним до предмету обвинувачення; 2) чи надали національні суди оцінку релевантності цих свідчень та достатнє обґрунтування своєму рішенню не допитувати свідків у суді, та 3) чи не підривало рішення не допитувати свідків загальну справедливість розгляду.

Як правило, значимість показань і достатність доказів, висунутих стороною захисту в обставинах конкретної справи, будуть визначати обсяг і ступінь деталізації оцінки внутрішньодержавними судами необхідності забезпечення присутності на суді й допиту свідка. Відповідно, чим сильніші й вагоміші доводи сторони захисту, тим суворішою повинна бути перевірка й тим переконливішою мотивація судів, якщо вони відмовляють стороні захисту в клопотанні допитати свідка (п.166 рішення у справі «Муртазалієва проти Росії» від 18 грудня 2018 року).

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що заявлене клопотання не суперечить вимогам КПК України та загальним засадам кримінального провадження, визначеним статтею 7 КПК України, що дає підстави для задоволення клопотання частково, про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Також, захисник обвинуваченої, адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про заміну законного представника потерпілої ОСОБА_7 та призначити законного представника з органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 59 КПК України, якщо потерпілим є неповнолітня особа або особа, визнана в установленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник. Питання участі законного представника потерпілого у кримінальному провадженні регулюється згідно з положеннями ст. 44 КПК України.

Відповідно ч. 2, ч. 3 ст. 44 КПК України, як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний. Про залучення законного представника слідчий, прокурор виносить постанову, а слідчий суддя, суд - постановляє ухвалу, копія якої вручається законному представнику.

Таким чином, суд приходить до висновку, що клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 , щодо заміни законного представника слід залишити без розгляду.

Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченій раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою., який закінчується 22 березня 2026, мотивуючи тим, що завершити судовий розгляд справи з об`єктивних причин до завершення строку дії ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неможливо, а ризики, які стали підставою для обрання та неодноразового продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 , продовжують існувати, що виправдовує її тримання під вартою та унеможливлює застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_3 заперечували проти продовження дії застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважали за можливе застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту

В судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтримала думку захисника ОСОБА_5 .

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченої суд приходить до слідуючого висновку.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 24.11.2025 р. щодо ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.01.2026.

Ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 19.01.2026 р. щодо ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.02.2026.

Ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 13.02.2026 р. щодо ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.03.2026 із визначенням застави у розмірі 242240 грн.

Згідно статті 331 КПК України під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні питання про продовження терміну дії обраного обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 177 КПК України, а саме, те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також, запобігання спробам: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також суд, враховує зміст статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі.

Наявність підстав для залишення обвинуваченої під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява № 34578/97 від 31.07.2000).

У правовій позиції Європейського суду з прав людини в рішенні у справі «Харченко проти України» висловлено наступне «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченої переховуватися від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який не зважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Суд не вправі на даному етапі судового розгляду оцінювати докази, які прокурором не долучалися до матеріалів кримінального провадження. На даному етапі суд тільки встановлює наявність чи відсутність ризиків передбачених статтею 177 КПК України для вирішення підставності продовження чи не продовження обвинуваченому запобіжного заходу і не вправі досліджувати докази по справі.

З вказаного слідує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає вимогам КПК України, але й постановлено з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

При вирішенні питання про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з того, що ризики, які були підставою для обрання останній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зникли та не зменшились, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301-1 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років, та яке, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як особливо тяжкий злочин, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує їй у разі визнання ОСОБА_3 винною за вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, чинити тиск на потерпілу у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого обвинувачена на даний час судом не допитана, триває дослідження письмових доказів, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися. В разі переховування обвинуваченої, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового провадження, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою обвинуваченої.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжний захід, з урахуванням її тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченої, характеру та тяжкості діянь вчинених нею, кореспондується з характером суспільного інтересу, тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, на переконання суду наразі жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити виконання належної процесуальної поведінки обвинуваченої під час судового розгляду даного кримінального провадження. Крім того в суду відсутні відомості про неможливість утримання ОСОБА_3 в слідчому ізоляторі за станом здоров`я.

При цьому слід визначити розмір застави, достатньої для виконання ОСОБА_3 покладених на неї процесуальних обов`язків в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 256720 грн., шляхом їх внесення обвинуваченою або заставодавцем в будь-який момент на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В разі внесення застави покласти на ОСОБА_3 , наступні обов`язки на строк два місяці:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не відлучатися із свого зареєстрованого місця проживання в без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування із потерпілою і свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон.

Крім того, ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, крім зазначеного, суд враховує також те, що суду не надано переконливих доказів, які б могли свідчити, про те, що у разі перебування обвинуваченої під домашнім арештом буде належно виконувати свої процесуальні обов`язки з огляду також на спільне місце проживання ОСОБА_3 та малолітньої потерпілої її дочки у будинку по АДРЕСА_1 .

Таким чином, з урахування вищенаведеного, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з метою забезпечення її належної поведінки під час розгляду справи, запобіганню уникнення правосуддя, вчинення інших кримінальних правопорушень, що буде відповідати змісту КПК України та приписам статті 5 Конвенції про захист основоположних прав та свобод людини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194. 314, 315, 316 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд у кримінальному № 0000509 від 22.11.2025, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301-1 КК України на 13:30 год. 30 березня 2026 року у закритому судовому засіданні в приміщенні Іллінецького районного суду Вінницької області в залі судових засідань № 2.

Розгляд справи на підставі ст. 31 КПК України здійснювати суддею одноособово.

У судове засідання викликати учасників судового розгляду, а саме: прокурора, обвинувачену, захисника, потерпілу, законного представника та свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

Задоволити частково клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 , про виклик свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_5 , щодо заміни законного представника залишити без розгляду.

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 днів, починаючи з 18.03.2026 до 16.05.2026 включно.

Визначити розмір застави, достатньої для виконання ОСОБА_3 покладених на неї процесуальних обов`язків в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 256720 грн., шляхом їх внесення обвинуваченою або заставодавцем в будь-який момент на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В разі внесення застави покласти на ОСОБА_3 , наступні обов`язки на строк два місяці:

- прибувати за кожною вимогою суду;

- не відлучатися із свого зареєстрованого місця проживання в без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування із потерпілою і свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон.

Копію ухвали направити до державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1» для виконання.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Ухвала є остаточна та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 24.03.2026.

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1