Справа № 405/2815/26
провадження № 1-кс/405/1377/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2026 м. Кропивницький

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Кропивницького ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 25.04.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000174 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Тополі Гайворонського району, Кіровоградської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, -

встановив:

до Подільського районного суду м. Кропивницького заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 надійшло клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання про застосування запобіжного заходу слідчим мотивовано тим, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України; існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість їх запобігання в разі застосування менш суворого запобіжного заходу.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за викладених у клопотання підстав, додав, що з місця злочину підозрюваний зник; допитані під час досудового розслідування свідки є знайомими ОСОБА_4 ; в березні 2026 року притягнутий до відповідальності за ст. 130 КУпАП, після чого за ст. 126 КУпАП; просить не визначити підозрюваному альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Захисник заперечив щодо задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою за такого: вважає повідомлення про підозру, а саме ч. 1 ст. 135 КК України необгрунтованою, оскільки місце дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 не залишав, а навпаки повернулись на місце дорожньо-транспортної пригоди; алкогольні напої /пиво/ його підзахисний вживав на наступний день після дорожньо-транспортної пригоди; вважає заявлені слідчим, прокурором перелік ризиків необґрунтованими, оскільки переховуватись його підзахисний не має наміру, навпаки своєю поведінкою /визнання вини, надав біологічні зразки, інше/ сприяє встановленню істини у кримінальному провадженні; просить врахувати, що його підзахисний: має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, наявність на утриманні трьох дітей, сплачує аліменти, заборгованості по сплаті аліментів не має, по місцю проживання позитивно характеризується, закордонного паспорту ОСОБА_4 не має, усі свідки уже допитані, має поранення; за наведених обставин просить застосувати до його підзахисного менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту; у разі застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою просить визначити розмір альтернативного запобіжного заходу, що не перевищує 70-80 тис. грн., оскільки така сума посильна для нього.

Підозрюваний підтримав позицію захисника та додав, що має закордонний паспорт, у березні 2026 року протягувався до відповідальності за ст. 130 КУпАП, посвідчення водія не отримував, має на утриманні трьох дітей, одна дитина проживає з першою дружиною.

Вивчивши клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дослідивши матеріали, якими стороною обвинувачення обґрунтовано клопотання, заслухавши доводи прокурора, думку підозрюваного, захисника, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 25.04.2026 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000174за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

За підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, 25.04.2026 о 16 год. 49 хв., затримано ОСОБА_4 на підстав ст. 208 КПК України.

26.04.2026 слідчим, у порядку та в строки передбачені 277 КПК України, повідомлено ОСОБА_4 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1, ч.1 ст.135 КК України. Згідно повідомлення про підозру від 26.04.2026, ОСОБА_4 підозрюється у тому, що: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.04.2026 близько 21 години 00 хвилин, порушуючи вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України) (п. 2.9. Водієві забороняється: a) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння…), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та в порушення п.2.1 "а" ПДР (п.2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії), не маючи посвідчення водія на право керування будь-якої категорії, керував легковим автомобілем «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить БО "БФ Єдина сила України" та рухався по автомобільній дорозі Т-0207 сполученням "м.Гайворон с.Хащувате" на території Гайворонської міської територіальної громади, зі сторони міста Гайворон в напрямку села Хащувате Голованівського району Кіровоградської області.

ОСОБА_4 , як водій, цілеспрямовано порушуючи законодавство України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, щодо прямої заборони керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи рух на вказаному транспортному засобі, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) через наявний стан алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху, та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

Під час подальшого руху, 24.04.2026 близько о 21 год. 00 хв. рухаючись ділянкою дороги з необмеженою видимістю, водій ОСОБА_4 , проявивши неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху у вигляді пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка здійснювала рух у попутному напрямку біля правого краю проїзної частини, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля, аж до повної зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.3, 13.1 та 13.3 ПДР України (п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п. 13.3 Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху), в результаті чого 24.04.2026 близько 21 години 00 хвилин, на відстані 1 метру від правого краю дороги та 573 м від електроопори № 133 наявної біля правого краю проїзної частини автомобільної дороги "м. Гайворон - с. Хащувате" допустив наїзд на останню.

У результаті наїзду пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала тілесні ушкодження від яких загинула на місці пригоди.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено ОСОБА_4 , 24.04.2026 близько 21 години 00 хвилин, порушуючи вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР) перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та в порушення п.2.1 "а" ПДР, не маючи посвідчення водія на право керування будь-якої категорії, керував легковим автомобілем «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить БО "БФ Єдина сила України" та рухався по автомобільній дорозі Т-0207 сполученням "м. Гайворон с. Хащувате" на території Гайворонської міської територіальної громади, зі сторони міста Гайворон в напрямку села Хащувате Голованівського району Кіровоградської області.

ОСОБА_4 , як водій, цілеспрямовано порушуючи законодавство України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, щодо прямої заборони керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи рух на вказаному транспортному засобі, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР через наявний стан алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху, та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

Під час подальшого руху, 24.04.2026 близько о 21 год. 00 хв. рухаючись ділянкою дороги з необмеженою видимістю, водій ОСОБА_4 , проявивши неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху у вигляді пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка здійснювала рух у попутному напрямку біля правого краю проїзної частини, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля, аж до повної зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим грубо порушив вимоги п.п. 12.3, 13.1 та 13.3 ПДР в результаті чого 24.04.2026 близько 21 години 00 хвилин, на відстані 1 метру від правого краю дороги та 573 м від електроопори № 133 наявної біля правого краю проїзної частини автомобільної дороги "м. Гайворон - с. Хащувате" допустив наїзд на останню.

Після вчинення наїзду на пішохода автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 отримав механічні пошкодження правої передньої частини: деформації переднього правого крила, капоту, розбиття правої передньої фари, проте останній продовжив рух на пошкодженому автомобілі, тим саме з місця вчинення кримінального правопорушення втік, чим грубо порушив вимоги п. 2.10 (а, б, в, г, ґ, д, е) ПДР (п. 2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті г пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди).

ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку із чим він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан та останній позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану через отримані ним внаслідок ДТП тілесні ушкодження, при цьому, маючи змогу допомогти ОСОБА_7 , у тому числі шляхом безпосереднього доставлення до лікувального закладу, повідомлення закладу охорони здоров`я чи поліції, а також сторонніх осіб для здійснення аналогічних чи інших дій з цією ж метою, завідомо залишив її без допомоги у небезпечному для життя стані та покинув місце дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Так, діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Рішенням ЄСПЛ у справі "Кавала проти Туреччини" (заява №28749/18) встановлено відсутність потреби, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

Надані стороною обвинувачення докази, а саме: протоколи огляду місця події від 25.04.2026, висновок, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.04.2026 №1, яким установлено перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння /2,7 ‰/, протокол додаткового допиту потерпілого ОСОБА_8 від 25.04.2026; протоколи допиту свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 25.04.2026, ОСОБА_12 від 26.04.2026, , в своїй сукупності свідчать про обґрунтованість підозри про яку повідомлено ОСОБА_4 вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

Протоколи огляду місця події узгоджуються із показаннями свідків щодо механізму дорожньо-транспортної пригоди, а висновок медичного огляду підтверджує перебування підозрюваного у стані алкогольного сп`яніння саме у часовому проміжку, наближеному до моменту ДТП.

Обставини залишення місця події після наїзду, характер механічних пошкоджень транспортного засобу та характер події об`єктивно свідчили для підозрюваного про можливість спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання про встановлення ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, слідчим суддею наголошується, що при встановлення наявності/відсутності таких ризиків, слідчий суддя має виходити виключно з конкретної оцінки фактів, сукупність яких може доводити або спростовувати вірогідність вчинення підозрюваним протиправних дій. При цьому, оцінка до вчинення підозрюваним таких дій виходить із: суворості можливого покарання, особи підозрюваного, характеризуючих даних, та інших обставин, які в кожному випадку є індивідуальними та давали слідчому судді прийти до обґрунтованого переконання, що такі дії підозрюваним можуть бути вчиненні, і без застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід, його неможливо уникнути, і така поведінка підозрюваного є потенційно можливою та прогнозованою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризики, які наведені слідчим в клопотанні та підтримані прокурором у судовому засіданні, які передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає доведеними, за наступного:

- щодо ризику передбаченого п. 1 більш тяжке кримінальне правопорушення за ч.3 ст. 286-1 КК України у якому підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким кримінальним правопорушенням, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років. Означене покарання в разі визнання ОСОБА_4 винуватим може бути призначене до реального відбування без можливості застосування правил ст. 75 КК України (пільговий інститут призначення покарання), що в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для підозрюваного переховуватися від суду. Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ. Зокрема в рішенні від 26.06.2001 у справі «Ilijkov v. Bulgaria» (§ 80, заява № 33977/96) суд зазначив, що суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Крім тяжкості можливого покарання, суд враховує поведінку підозрюваного після вчинення ДТП, а саме залишення місця події, неповідомлення правоохоронних органів та необхідність проведення оперативно-розшукових заходів для встановлення його місцеперебування, що свідчить про схильність уникати відповідальності.

Наявність у підозрюваного паспорта для виїзду за кордон у сукупності з іншими встановленими обставинами враховується слідчим суддею при оцінці ризику переховування.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження;

-щодо ризику передбаченого п. 3 протокол допиту свідків, які дають викривальні покази, разом з їх анкетними даними та місцем проживання, відкриті стороні захисту, оскільки додані до клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що створює передумови для можливої спроби поза процесуального впливу на свідків. Отже, загроза того, що підозрюваним може здійснити дії, спрямовані на вплив у поза процесуальний спосіб на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою ненадання суду достовірних показань щодо обставин можливого вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення для уникнення останнім кримінальної відповідальності. Зокрема свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 безпосередньо перебували в автомобілі під час ДТП, а тому їх показання мають істотне значення для встановлення: механізму пригоди; стану підозрюваного; його поведінки після ДТП; обставин залишення місця події. З огляду на особисте знайомство підозрюваного зі свідками та їх проживання в одному населеному пункті, ризик неформального впливу не може вважатися абстрактним.

Ризик впливу на свідківне лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, але й на стадії судового провадження до моменту його безпосереднього допиту в суді.

-щодо ризику передбаченого п. 5 за наданими слідчим та прокурором матеріалами, ОСОБА_4 не має /не отримував/ посвідчення водія, що підтвердив підозрюваний у судовому засіданні; до цього у березні 2026 притягував до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння або під впливом медичних препаратів, а також відмову у проходженні на такий стан; притягувався до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особо, яка не має права керування таким транспортним засобом; на розгляді в суді перебуваю протоколи про притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, ч. 4 ст. 126 КУпАП. Наведене свідчить, що ОСОБА_4 свідомо ігнорує норми Правил дорожнього руху, оскільки керує транспортним засобом за відсутності у нього посвідчення водія, в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про ризик вчинення нового кримінального правопорушення у сфері безпеки руху та експлуатації транспортного засобу.

Слідчий суддя зазначає, що систематичне керування транспортними засобами без посвідчення водія та у стані алкогольного сп`яніння свідчить про стійке ігнорування вимог законодавства у сфері безпеки дорожнього руху. Незважаючи на попереднє притягнення до адміністративної відповідальності, підозрюваний не припинив протиправну поведінку.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголошено на тому, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, раніше не судимий, а тому, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, до нього може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При застосуванні відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує також обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем роботи, матір 1967 року народження, постійне місце роботи, з 25.02.2022 проходив військову службу в складі ЗСУ, а 09.03.2026 звільнений з військової служби, має постійне місце проживання, наявність доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, у вчиненні якого він підозрюється.

Слідчий суддя перевірив можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, однак дійшов висновку про їх недостатність, оскільки: підозрюваний вже продемонстрував схильність уникати відповідальності шляхом залишення місця ДТП; контроль за його поведінкою в умовах домашнього арешту не забезпечить недопущення позапроцесуального спілкування зі свідками; ризик повторного керування транспортними засобами всупереч закону залишається актуальним.

Отже, наведені вище обставини свідчать, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів, які б свідчили про наявність підстав та необхідність застосування до ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки менш суворий запобіжний захід не може гарантувати належну поведінку підозрюваного, строк якого слід обліковувати з моменту затримання підозрюваного.

Водночас, стороною захисту не спростовано тих доказів та фактів, на які посилаються слідчий та прокурор, а отже не доведено підстав для застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд врахував доводи захисту щодо: наявності сім`ї; позитивної характеристики; військової служби; наявності дітей, однак зазначені обставини самі по собі не усувають встановлених ризиків. Наявність соціальних зв`язків не перешкодила підозрюваному залишити місце дорожньо-транспортної пригоди.

Слідчий суддя часткового погоджується з твердженням захисту, що злочину, який ставиться в провину ОСОБА_4 є неумисним, однак слідчим суддею встановлено обґрунтованість підозри в тому, що порушуючи вимоги ПДР, ОСОБА_4 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, з місця дорожньо-транспортної пригоди зник, і саме в ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено винуватця події.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що сторонами кримінального провадження не надані докази, які б свідчили про достатність застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання зазначеним вище ризикам, суд дійшов висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати винятковий запобіжний захід тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Слідчий суддя враховує, що інкриміноване кримінальне правопорушення спричинило загибель людини, а поведінка підозрюваного після ДТП свідчить про відсутність належного рівня правосвідомості та відповідальності. Застава як стримуючий механізм не здатна нейтралізувати встановлені ризики.

Враховуючи положення частини четвертої статті 183 КПК України, а також встановлені у даному кримінальному провадженні обставини, характер інкримінованого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення та наявність обґрунтованих ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя доходить висновку, що визначення ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Отже, наведені вище обставини свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає про обґрунтованість клопотання слідчого та наявність підстав для його застосування.

На підставі викладеного, керуючись вимогами статей 131-132, 176-178, 182-183, 194, 196 - 197, 309, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 16 год. 49 хв. 25.04.2026 до 23.06.2026 включно, в межах строку досудового розслідування.

Вручити копію цієї ухвали прокурору, підозрюваному, захиснику негайно після її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_13