ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/771/26 Справа № 210/4327/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 21 жовтня 2025 року про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 21 жовтня 2025 року залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.

Мотивуючи своє рішення суд вказав, що не знаходить підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення, в сукупності з зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого ОСОБА_6 який судимий за скоєння тяжкого злочину проти життя та здоров`я, має 4 заохочення та 10 стягнень, які погашені, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

З вказаною ухвалою суду не погодився засуджений ОСОБА_6 та оскаржив до апеляційного суду. Вказує, що рішення суперечить вимогам ст.81 КК України, оскільки на момент подання клопотання фактично відбув покарання 5 років 4 місяці. Вказує, що за місцем відбування покарання зарекомендував себе посередньо. Вважає, що він є засудженим який не має дисциплінарних стягнень, оскільки вони є погашеними, останнє стягнення було 12.02.2024 р. Зазначає, що намагається не порушувати правила внутрішнього розпорядку установи, не створює конфліктних ситуацій, не підтримує зв`язку з кримінально налаштованими особами, адекватно реагує на критику на свою адресу, виконує законні вимоги співробітників установи. Вказує, що працевлаштований на виробництві та до трудових відносин відноситься відповідально, за що має 5 заохочень. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати щодо нього ст.81 КК України.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку засудженого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки ОСОБА_6 після прибуття до ДУ «Криворізька виправна колонія (№ 80)» був офіційно працевлаштований у цеху «РЗУ» різником каменю, де працює по теперішній час. До праці ставиться відповідально, проявляє ініціативу у виконанні виробничих завдань, за що 4 рази заохочувався адміністрацією установи. До засудження працював без оформлення трудових відносин на сільськогосподарських роботах. Має диплом про здобуття середньої спеціальної освіти, що свідчить про наявність професійних навичок для можливого працевлаштування після звільнення.

Разом з тим, відповідно до характеристики установи виконання покарань, за період відбування покарання засуджений понад десять разів порушував встановлений порядок відбування покарання, з них сім разів притягувався до дисциплінарної відповідальності за зберігання заборонених предметів, порушення розпорядку дня, зберігання алкогольних речовин, самовільне пересування територією установи, відмову від виконання робіт з благоустрою та законних вимог адміністрації. На час розгляду всі стягнення погашені у встановленому законом порядку.

Крім того, засуджений перебував на профілактичному обліку як схильний до злісних порушень встановленого порядку відбування покарання, з якого на даний час знятий. Неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності саме за відмову від участі у роботах з благоустрою установи та самообслуговування, виявляє небажання брати участь у безоплатних роботах, свідомо уникає їх виконання або перекладає їх на інших засуджених.

Крім того особливу увагу слід приділити увагу щодо ставлення до вчиненого кримінального правопорушення. Встановлено, що згідно з вироком суду засуджений вини не визнав та відмовився від надання показань. Водночас під час відбування покарання змінив свою позицію, визнав вину та висловив каяття, пояснивши вчинене раптово виниклими особистими неприязними відносинами з потерпілим та перебуванням у стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим, відповідно до характеристики, раніше він не брав відповідальності за вчинені дії та мінімізував наслідки правопорушення.

Стосовно ставлення до суспільного життя встановлено, що засуджений має обмежене коло спілкування, підтримує контакти переважно з особами негативної спрямованості, відносить себе до категорії так званих «порядочних», може піддаватися впливу прокримінального оточення.

Щодо сімейних зв`язків, засуджений підтримує спілкування із сестрою, кумою, цивільною дружиною та неповнолітньою дочкою шляхом телефонних розмов та отримання посилок, тричі перебував на короткострокових побаченнях. Разом з тим, повноцінні сімейні зв`язки відновлені не повністю.

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого, за результатами оцінювання за розділами IIVI індивідуальної програми соціально-виховної роботи загальний бал становить 49, що відповідно до встановлених критеріїв свідчить про те, що засуджений не довів свого виправлення та не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення (порогове значення 64 бали і менше). При цьому зазначено, що негативні фактори ризику на даний час не мають істотного впливу на поведінку засудженого, однак у зв`язку з нестабільністю поведінки він потребує постійного контролю.

Також встановлено, що засуджений має заборгованість за виконавчими документами щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілому у сумі 1766,94 грн та 50 000 грн солідарно з іншою особою, при цьому заходи щодо звернення стягнення на доходи до установи не надходили.

Таким чином, хоча засуджений фактично відбув передбачену законом частину строку покарання та має позитивні ознаки у вигляді працевлаштування і заохочень, сукупність даних про нестабільність поведінки упродовж значного періоду відбування покарання, неодноразові дисциплінарні порушення, небажання брати участь у безоплатних роботах, підтримання зв`язків з особами негативної спрямованості, а також висновок про недоведеність виправлення за результатами оцінки ступеня виправлення, не дають підстав вважати, що мета покарання досягнута раніше визначеного вироком строку.

Станом на день розгляду судом першої інстанції питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання.

На час розгляду апеляційної скарги, враховуючи кримінальне правопорушення за яке ОСОБА_6 засуджений, за скоєння тяжкого злочину проти життя та здоров`я та особу засудженого, встановлено, що цілі покарання призначеного ОСОБА_6 не досягнуті в більш короткий термін, ніж це визначено вироком суду.

Отже на даному етапі, враховуючи наведене колегія суддів вважає неефективним та недоцільним застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення.

Підставами для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст.81 КК України є не лише фактичне відбуття засудженим певної частини покарання, а й доведення засудженим свого виправлення.

Доводи апеляційної скарги, які, на думку апелянта, зумовлюють незаконність прийнятого рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не свідчать про порушення судом вимог процесуального закону, які могли б слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення, та не вказують на можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 .

Апеляційний суд зазначає, що обвинуваченому потрібен час для переосмислення своєї поведінки, яка повинна відобразитись у матеріалах справи для оцінки основного і вирішального факту досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого. Наразі наявні матеріали справи не вказують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що на даний час засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в повному обсязі не довів свого виправлення, а тому підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,405,407, 539 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 21 жовтня 2025 року про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді