ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/281/26 Справа № 202/9238/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 15 січня 2026 року у кримінальному провадженні №001000 від 22.09.2025 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо: :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Дніпропетровську, Дніпропетровської області, розлученому, який має на утриманні малолітню дитину, непрацюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 15 січня 2026 року клопотання слідчого задоволено частково та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 лютого 2026 року з визначенням розміру застави, яка складає 962 700 грн. 00 коп.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, що підтверджується долученими до клопотання прокурора процесуальними документами у їх сукупності.

Також, слідчим суддею встановлено, що продовжують існувати ризики переховування від суду, незаконного впливу на малолітню потерпілу та свідків, оскільки ці ризики є дійсними та триваючими.

Враховано дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, однак при цьому офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, є особою мобілізаційного віку, який на облік у ТЦК не став, має професійні навички поліцейського, у зв`язку з чим слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність достатніх соціально-стримуючих важелів у запобіганні вказаним ризикам. У той же час, слідчий суддя зазначає, що з вересня 2025 ОСОБА_6 є підозрюваним у кримінальному провадження та безальтернативно перебуває під вартою, однак, виходячи зі сталого підходу ЄСПЛ у питанні щодо тримання під вартою, за для того щоб виправдати тривале безальтернативне тримання під вартою на завершальних стадіях досудового розслідування необхідно дещо більше ніж «обґрунтована підозра» і воно повинно бути необхідним, а слідчому судді необхідно врахувати, що підозрюваний повинен мати право на заставу до початку судового слідства, якщо держава не зможе переконливо довести існування «доречних та достатніх» підстав, які б виправдовували право слідчого судді не визначати заставу. Вказаний підхід знайшов своє відображення у численних рішеннях ЄСПЛ.

В апеляції:

- прокурор просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_6 задовольнити повністю та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строків досудового розслідування без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає , що ризики є доведеними, підозра є обгрунтованою.

Зазначає, що визначаючи розмір застави, слідчий суддя залишив поза увагою ту обставину, що підозрюваний не має офіційного місця роботи та не отримує доходу та те , що підозрюваний в автомобілі яким пересувався мав 5 комплектів реєстраційних номерів транспортних засобів, що може свідчити не про соціальну вразливість підозрюваного, а про можливу наявність прихованих доходів отриманих злочинним шляхом.

Також прокурор наголошує, що судом не вірно визначено розмір застави у розмірі 962 700 грн., оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб в України становить 3328, 00 грн.,тому 300 прожиткових мінімумів становить 998 400,00 грн.

Вислухавши підозрюваного та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за обставин, викладених в повідомленні про підозру, є достатньо обґрунтованими і такими, що підтверджуються сукупністю матеріалів, доданих до клопотання слідчого і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, встановлення в діях особи складу кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність до інкримінованих йому злочинів.

Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки слідчого судді щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно ОСОБА_6 існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від слідства і суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК України порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків та малолітню потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків та потерпілу у даному провадженні, оскільки останньому відомі їх анкетні дані та місця проживання, враховуючи, що із потерпілою, та свідками, які надають викривальні показання та судом не допитані, ризик незаконного впливу на останніх з метою примушування до надання тих чи інших показань існує і є вагомим.

При наданні оцінки ризику незаконного впливу на потерпілу, враховується, що остання в силу малолітнього віку є психологічно вразливою, у зв`язку з чим психологічного тиску так і будь-яких форм незаконного впливу з метою зміни її показів на користь ОСОБА_6 є вагомим.

Разом з цим, слід прийняти до уваги висновки Європейського суду з прав

людини у справах «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р., де зазначено, що ...ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються .

Так, встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 перебував під вартою 110 днів.

За таких обставин слідчий суддя правильно розглянув можливість застосування до ОСОБА_6 інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.п. 61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України»), існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, та у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, з практики Європейського суду з прав людини випливає, що суд повинен уважно ставиться до того, що зі спливом часу продовження тримання особи під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

Проте з моменту застосування до підозрюваного ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу, а саме з вересня 2025 року, сторона обвинувачення не заявляла про нові ризики, які виправдовують подальше тримання його під вартою.

Після внесення застави підозрюваний ОСОБА_6 в повній мірі виконував покладені на нього обов`язки.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 , тривалість перебування його під вартою з вересня 2025 року колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано визначив заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, і вважає, що саме такий розмір застави достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Доводи прокурора про те, що судом не вірно визначено розмір застави у розмірі 962 700 грн., оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб в України становить 3328, 00 грн., тому 300 прожиткових мінімумів становить 998 400,00 грн. є слушними, однак не є такими, що тягнуть за собою зміну чи скасування судового рішення.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що визначаючи розмір застави ,суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що підозрюваний не має офіційного місця роботи та не отримує доходу та те, що підозрюваний в автомобілі яким пересувався мав 5 комплектів реєстраційних номерів транспортних засобів, що може свідчити не про соціальну вразливість підозрюваного, а про можливу наявність прихованих доходів отриманих злочинним шляхом, є безпідставними, оскільки є припущеннями та не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 182 КПК України визначено, що застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржена ухвала слідчого судді постановлена з належним дотриманням вимог кримінального процесуального закону, є достатньо обґрунтованою та вмотивованою, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу, - без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 15 січня 2026 року у кримінальному провадженні 001000 від 22.09.2025 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4