Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/747/26
Провадження № 1-кп/382/102/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_14 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_15 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_16 ,

в режимі відеоконференції захисників: обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_17 , обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_18 , обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_19 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0000348, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.07.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК України, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні.

Ухвалою від 02.04.2026 року призначено підготовче судове засідання.

Прокурор подала клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, яке обґрунтовано тим, що на даний час ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися. Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_10 , може ухилятися від суду, оскільки злочини які інкримінують ОСОБА_10 є особливо тяжкими за які передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від дев?яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує за інкриміновані злочини для уникнення покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України виражається у тому, що отримавши матеріали клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_10 володітиме інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних, даних свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази стосовно нього та інших учасників організованої групи, у зв?язку з чим останній перебуваючи на волі матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів. Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України -обґрунтовується тим, що ОСОБА_10 маючи певний авторитет серед жителів Київської області та зв?язки у злочинних колах може перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також враховуючи те, що на теперішній час досудове розслідування триває та перевіряється причетність всіх учасників, в тому числі ОСОБА_10 , до інших злочинів, розслідуванню яких він може перешкодити Ураховуючи те, що зазначені вище злочини вчинялися ОСОБА_10 з корисливих мотивів, метою яких було незаконне вимагання грошових коштів, стало одним з основних доходів ОСОБА_10 , слід прийти до висновку, що у випадку обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу більш м?якого ніж тримання під вартою, призведе до вчинення останнім інших кримінальних правопорушень з метою особистого збагачення. Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що ОСОБА_10 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності. Зухвалість вищевказаних кримінальних правопорушень свідчить про відсутність у обвинуваченого будь-яких моральних принципів та дає підстави вважати, що ОСОБА_10 , розуміючи невідворотність покарання за вчинені ним діяння, знаючи про чисельність вчинених ним інших злочинів, обставини на даний час встановлюються органом досудового розслідування, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності. Ураховуючи характер вчинених обвинуваченим злочинів та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, є всі підстави вважати, що обвинувачений може залишити місце свого постійного проживання або реєстрації та виїхати за межі м. Києва та Київської області, де буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами через залякування впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначених злочинів, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжуватиме вчиняти злочини, з метою запобігання вказаним ризикам, об?єктивно необхідним є застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Відповідно до ст. 178 КПК України, у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне: зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_20 до вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України; обвинувачений ОСОБА_10 вчинив особливо тяжкі кримінальні правопорушення (злочини), за які законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, тож тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 . У разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні (злочині), у вчиненні якого він обвинувачується, є достатньою та співрозмірною для продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; вік та стан обвинуваченого ОСОБА_10 дозволяють йому перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого; обвинувачений ОСОБА_21 не має постійного місця роботи та стабільного доходу, а тому може продовжувати свою злочинну діяльність з метою отримання матеріальних благ. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов?язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну ОСОБА_20 процесуальну поведінку обвинуваченого Застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки зважаючи на особу обвинуваченого він не може самоорганізуватися для здійснення належного самоконтролю. Не можливе і застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 і запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді з вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про продовження відносно обвинуваченого саме такого запобіжного заходу. Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло не зможе унеможливити вчинення останнього кримінальних правопорушень (злочинів). Викладене вище унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов?язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ураховуючи викладене вище, в органу досудового розслідування є всі достатні та обгрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов?язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_22 тому останньому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що зумовлено виконанням передбаченого ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_19 заперечив щодо клопотання прокурора, вважає його необґрунтованим та ризики недоведені, якщо суд дійде висновку щодо продовження строку тримання під вартою, то просить зменшити розмір застави. Обвинувачений підтримав захисника. Крім цього, обвинувачений також зазначив, що має певне захворювання і потребує лікування.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника заперечив з мотивів наявності підстав для задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали клопотань, суд дійшов наступних висновків.

Доводи прокурора зводяться до того, що на даний час продовжують існувати ризики передбачені ст. 177 КПК України, з огляду на тяжкість інкримінованих злочинів, а також на те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В силу ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Стаття 176 КПК України визначає, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про продовження (зміну) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

Додатково, суд враховує, що запобіжний захід не є мірою покарання, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

В силу положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання щодо зміни чи продовження дії запобіжного заходу, суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та/або реєстрації, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини; наявність або відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи, наявність/відсутність судимостей.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд враховує продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також інші обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження щодо ОСОБА_10 , останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України. Зокрема, санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років з конфіскацією майна. Крім цього, суд враховує дані про особу ОСОБА_10 , останньому інкримінуються вчинення організованою групою особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів із застосуванням засобів конспірації, що свідчить про високий ступінь суспільної небезпеки таких дій, крім цього, щодо ОСОБА_10 постановлено вирок за ч. 3 ст. 309 КК України, а тому на думку суду, будучи не ізольованим від суспільства, обвинувачений може переховуватись від суду. Суд погоджується з доводами прокурора, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки враховуючи стадію судового провадження, де не проголошено обвинувальний акт, не допитані свідки, не досліджено докази, ризики незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення оцінюються як реальні, дійсні, триваючі і такі, що не зникли. При задоволенні клопотання прокурора суд одночасно приймає до уваги вік обвинуваченого, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують його особу, дані про його соціальні зв`язки та спосіб життя, однак такі відомості, не можуть свідчити про відсутність або зменшення відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, суд вважає доведеним прокурором те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, оскільки на даному етапі особисте зобов`язання, застава, особиста порука чи домашній арешт не є достатніми для гарантування поведінки обвинуваченого, виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості кримінального правопорушення, з урахуванням обсягу інкримінованих кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів.

Отже, суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а тому на даній стадії кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, суд приходить до переконання про відсутність підстав для зміни (обрання) обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу на на будь-який більш м`який запобіжний захід; заявлені ризики не зменшилися; під впливом тяжкості покарання, яке можливо загрожує обвинуваченому, він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

При цьому, приймаючи до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у т.ч. вік, характер соціальних зв`язків, та інші дані, що характеризують особу обвинуваченого, аналізуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі й домашнього арешту, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Суд звертає увагу на те, що, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Враховуючи, що запобігання наведених ризиків становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні правопорядку та відправлення кримінального судочинства, цей інтерес має превалююче значення над принципом поваги до свободи особистості та виправдовує продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тож суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому даний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому суд дійшов до переконання, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачуваному підлягає задоволенню, у зв`язку з чим, обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб.

Крім цього, суд приймає доводи сторони захисту та у відповідності до ч. 3 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне визначити/зменшити розмір застави в розмірі 290 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який буде достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Визначаючи розмір застави, суд враховує конкретні обставини кримінального провадження та суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, майновий, сімейний стан та інші дані, які характеризують особу обвинуваченого та його спосіб життя, а також те, щоб розмір застави не був для нього занадто непомірним та міг у повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим дійшов висновку, що застава в розмірі 290 прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатна забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Водночас, враховуючи доведені прокурором обставини, у випадку внесення застави суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Крім цього, зважаючи на те, що в судовому засіданні обвинувачений посилався на наявність захворювання, суд вважає за доцільне вижити заходів щодо забезпечення додержання права обвинуваченого на належну медичну допомогу.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-183, 196-199, 205, 314, 315, 376, 395, 532, 534КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб та утримувати в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

Строк тримання під вартою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , рахувати з 21.05.2026 року.

Строк дії ухвали визначити до 19.07.2026 року включно.

Визначити заставу в розмірі 290 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 965120 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для внесення застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави покласти на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , такі обов`язки:

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця проходження служби (роботи);

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні з приводу обставин кримінальних правопорушень;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади територіального управління ДМС України, у разі наявності, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави визначити строк дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ухвалою суду обов`язків - 60 діб.

Зобов`язати начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» за місцем утримання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , забезпечити додержання права ОСОБА_10 на належну медичну допомогу, зокрема, в частині проведення медичного обстеження, забезпечення можливості відповідного лікування із наданням підтверджуючих документів суду.

Копію ухвали направити для виконання до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Контроль за виконанням ухвали суду в частині медичного обстеження покласти на прокурора в даному кримінальному провадженні із зобов`язанням перевірити дотримання прав обвинуваченого на належну медичну допомогу.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому КПК України. Судове рішення, яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

На ухвалу суду протягом 5 (п`яти) днів з моменту її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст підписано 25.05.2026 року.

Суддя ОСОБА_1