ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/1212/25 Номер провадження 11-кп/814/1075/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

представника МВК № 9 ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційними скаргами прокурора - начальника Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 15 січня 2026 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду щодо засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Романівка, Миколаївського району, Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, особи з інвалідністю третьої групи, засудженого вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2024, залишеного без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.02.2025 та залишеного без змін в частині призначення покарання постановою Верховного Суду від 03.09.2025, за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки,

відмовлено у задоволенні заяви про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду.

Приймаючи вказане рішення, суд врахував фактично відбутий строк покарання ОСОБА_7 за вчинення необережного тяжкого злочину, внаслідок якого потерпілий помер, який становить 01 рік 07 місяці 28 днів позбавлення волі, ставлення засудженого до вчиненого та дійшов висновку, що заміна покарання у виді позбавлення волі на пробаційний нагляд на даний час не сприятиме виправленню засудженого та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор - начальник Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу районного суду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ОСОБА_7 про заміну покарання більш м`яким.

На обґрунтування вимог посилається на те, що висновки суду не відповідають викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що фактично відмова суду обумовлена тим, що інші послідовні види покарання у виді обмеження волі чи виправних робіт неможливо застосувати, з огляду на заборону їх застосування до осіб які досягли пенсійного віку, а наступне за тяжкістю у виді пробаційного нагляду, є занадто м`яким.

Також зазначає, що місцевим судом невірно взято до уваги поведінку ОСОБА_7 під час судового розгляду по суті обвинувачення та не визнання ним вини, оскільки відповідно до ст. 11, 20-22 КПК України, кожна особа має право на захист та використання своїх процесуальних прав, а не визнання вини в ході судового розгляду може бути способом захисту від висунутого обвинувачення та по суті не є свідченням того, що особа не визнає себе винною і на стадії відбування покарання. До уваги в даному випадку має бути взята поведінка засудженого виключно під час відбування покарання.

Окрім того вказує, що наявність підстав для заміни покарання більш м`яким в даному випадку зумовлена основоположним принципом гуманізму визначеного ст. 3 Конституцією України та ст. 5 КВК України, оскільки виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, ОСОБА_7 позбавлений можливості скористатись ст. 82 КК України, через те, що законодавцем не передбачено іншого, поступливого по тяжкості покарання для особи, яка має похилий вік та інвалідність, окрім як пробаційного нагляду, а відповідно до ст. 154 КВК України право на повторне звернення з заявою про заміну покарання більш м`яким настане через 6 місяців, тоді як на цей час засуджений матиме право на умовно-дострокове звільнення згідно ст. 81 КК України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву та замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді пробаційного нагляду на строк, шо відповідає невідбутій частині покарання.

Вказує, що місцевий суд неправильно оцінив ступінь його виправлення та не врахував усіх позитивних характеристик, які свідчать про те, що він став на шлях виправлення.

Зазначає, що не допускав жодних порушень режиму, правил внутрішнього розпорядку, не притягувався до дисциплінарної відповідальності; має два заохочення від адміністрації установи; позитивно характеризується, сумлінно ставиться до праці. А висновок виправної колонії прямо вказує на можливість представлення його саме до заміни покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.

Вказує, що місцевий суд перебільшив значення факту визнання ним вини лише після касаційного розгляду, оскільки визнання вини на пізній стадії не може бути абсолютною перешкодою для застосування ст. 82 КК України, якщо подальша поведінка засудженого свідчить про щире каяття та виправлення.

Також вважає, що місцевий суд безпідставно вказав, що він фактично відбув 1 рік 7 місяців 28 днів, що є недостатнім для заміни покарання, оскільки законодавство не встановлює мінімального строку відбуття покарання для застосування заміни на пробаційний нагляд.

Крім того зазначає, що місцевий суд не врахував його пенсійний вік, стан здоров`я, наявність інвалідності 3 групи, а також, що прокурор не заперечував проти задоволення заяви, а представник колонії підтримав клопотання.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_7 , а також представник МВК "№9" ОСОБА_8 просили задовольнити подані апеляційні скарги та змінити засудженому ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді пробаційного нагляду на невідбутий строк покарання.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції не дотримано вказаних вимог закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 24.12.2025 до Машівського районного суду Полтавської області звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді пробаційного нагляду, відповідно до ст. 82 КК України.

Судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого та констатовано, що з боку засудженого ОСОБА_7 має місце сумлінна поведінка та ставлення до праці, що в цілому може свідчити про те, що він стає на шлях виправлення, але наразі мета покарання не досягнута в більш короткий термін.

При цьому, суд дійшов висновку, що оскільки фактично відбутий строк покарання ОСОБА_7 за вчинення необережного тяжкого злочину, внаслідок якого потерпілий помер, становить 1 рік 7 місяців 28 днів позбавлення волі, з врахуванням ставлення засудженого до вчиненого, заміна покарання у виді позбавлення волі на пробаційний нагляд не сприятиме виправленню засудженого та досягненню мети покарання, з чим не може погодитися колегія суддів.

Згідно з ч. 1 ст. 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002 р., передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Таким чином з наведеного вбачається, що умовами прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є:

1) відбуття засудженим певного строку покарання, визначеного у ч. 4 ст. 82 КПК України;

2) доведено те, що засуджений став на шлях виправлення;

3) більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Із матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області (Благовіщенського районного суду Кіровоградської області) від 17.05.2024, яким його засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (необережний тяжкий злочин) до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Строк відбування покарання вказано рахувати з моменту взяття його під варту, а саме з 17.05.2024.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.02.2025 вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2024 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.09.2025 вирок Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2024 та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 04.02.2025 в частині залишення без розгляду позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , ТОВ «Транс-Гол» та ПАТ СК «Галицька» в частині стягнення із ТОВ "Транс-Гол" на користь ОСОБА_10 275 700 грн 48 коп. матеріальної шкоди за пошкодження автопоїзда, яка не покривається страховим лімітом, й 645 000 грн. упущеної вигоди та в частині стягнення із ПАТ СК "Галицька" на користь ОСОБА_10 100 000 грн. матеріальної шкоди за пошкодження автопоїзда в межах страхового ліміту, скасовано та призначено новий розгляд зазначеного цивільного позову в указаній частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_11 залишено без змін, тобто призначене покарання судом першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до характеристики на засудженого від 26.12.2025, початок строку відбування покарання обчислюється з 17.05.2024 до 17.11.2028.

Тобто, станом на час розгляду клопотання судом першої інстанції 15.01.2026, ОСОБА_7 фактично відбув 1/3 строку покарання, призначеного йому наведеним вище вироком суду, як того вимагає п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України.

З характеристики на засудженого також вбачається, що ОСОБА_7 в період з 17.05.2024 по 07.04.2025 перебував у ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», де за час перебування характеризувався задовільно, невиконання покладених обов`язків та порушень не допускав, заохочень не мав. З 17.04.2025 по теперішний час відбуває покарання в ДУ «Машівська ВК (№9)» характеризується позитивно, дотримується порядку та умов відбування покарання та розпорядку дня установи, залучається до робіт з благоустрою та робіт із забезпечення продовольством, до праці ставиться сумлінно, приймає участь у програмах «Правопросвітництво» та «Підготовка до звільнення», у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, з персоналом дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин, виконує вимоги персоналу.

В установі виконання покарань не працевлаштований, пенсіонер за віком.

ОСОБА_7 за час відбування покарання у ДУ «Машівській виправна колонія (№9)» має два заохочення від 15.08.2025 та 18.11.2025 у вигляді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Стягнень не має.

За висновком щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_12 став на шлях виправлення та має бути представлений до заміни покарання більш м`яким покаранням (ст. 82 КК України).

Крім того, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як низький.

За повідомленням начальника Державної установи «Машівська виправна колонія (№9)» від 07.01.2026, адміністрація установи вважає, що до засудженого ОСОБА_7 можливе застосування заміни покарання більш м`яким у вигляді пробаційного нагляду.

Також врахуванню підлягає і те, що ОСОБА_12 є пенсіонером, особою з інвалідністю ІІІ групи, в процесі відбування покарання визнав свою вину, усвідомив наслідки вчинення кримінального правопорушення, що також знаходить своє підтвердження у діях та поведінці засудженого, про які зазначено у характеризуючих матеріалах.

Зважаючи на вказані обставини, апеляційний суд дійшов до переконання про доведеність того, що ОСОБА_12 досяг необхідного ступеня виправлення для застосування до нього положень с. 82 КК України.

Отже, неможливість заміни йому невідбутої частини покарання на покарання у виді обмеження волі або виправні роботи через досягнення пенсійного віку, як про це зазначав суд першої інстанції, жодним чином не спростовує наведеного вище факту про виправлення засудженого, а тому заміна невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на пробаційний нагляд, не буде суперечити вимогам ст. 82 КК України.

В той же час, враховуючи характер вчиненого злочину, підстав для звільнення засудженого від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, після повного та об`єктивного дослідження даних про особу засудженого ОСОБА_12 , колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги прокурора та засудженого задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати із постановленням нової ухвали про задоволення клопотання засудженого про заміну йому невідбутої частини основного покарання більш м`яким.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора - начальника Карлівського відділу Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_7 задовольнити, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 15 січня 2026 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді пробаційного нагляду.

Замінити засудженому ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі, призначене за вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2024, з урахуванням ухвали Кропивницького апеляційного суду від 04.02.2025 та постанови Верховного Суду від 03.09.2025, на більш м`яке покарання у виді пробаційного нагляду на невідбутий строк 2 роки 7 місяців 23 дні.

Відповідно до ст. 59-1 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4