У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ужгороді кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області розглядається кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Згідно обвинувального висновку, у період із 28.05.2010 по 30.06.2010 на території м. Ужгорода ОСОБА_3 умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом вимагання грошей, діючи за попередньою змовою та в групі з ОСОБА_4 (якого у даній справі засуджено 28.03.2011 вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області), з погрозою застосування фізичного насильства над потерпілим ОСОБА_5 та його близькими родичами, що виразилося у погрозі нанесення побоїв та заподіяння тілесних ушкоджень, а також з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень останнім, яке виразилося у погрозі позбавити життя та нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, у випадку невиконання пред`явленої вимоги, незаконно та протиправно вимагали від ОСОБА_5 гроші в сумі 3700 доларів США, що згідно з курсом Нацбанку України становило 29 255,90 грн., під час їх неодноразових зустрічей та розмов по мобільних телефонах з ОСОБА_5 .

У результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_5 , усвідомлюючи реальність та дійсність погроз, викладених у рішучій формі щодо застосування з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 фізичного насильства над ним та його близькими родичами, а також погрози вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, у випадку невиконання ним вимоги про передачу грошей, які ОСОБА_5 сприйняв як реальні та які ОСОБА_4 та ОСОБА_3 можуть здійснити.

30.06.2010 потерпілий ОСОБА_5 близько 18:30 години біля магазину «Самоцвіти» за адресою м. Ужгород, вул. Пестеля, 4, на незаконну вимогу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передав останнім частину грошей, які ті вимагали від нього, у сумі 500 доларів США, що згідно з курсом НБУ становило 3 953,50 грн. Щодо незаконного заволодіння решти грошей в сумі 3200 доларів США, які у ОСОБА_5 вимагали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , останні не довели свій умисел до кінця з незалежних від їх волі обставин, так як в подальшому були затримані працівниками міліції.

За таких обставин, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна чи права на майно з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами (вимаганні), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, із погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що завдало значної шкоди потерпілому.

Прокурор в порядку ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року) звернувся до суду з письмовим клопотанням про вирішення питання про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 відповідно до ст. 49 КК України,

У судове засідання прокурор не з`явився та подав заяву про розгляд клопотання без його участі, вимоги такого підтримує у повному обсязі та просить задоволити.

Дослідивши наявні матеріали, вивчивши подане клопотання про закриття справи, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 11 Розділу XІ "Перехідні положення" КПК України (2012 року), встановлено, що кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відтак, суд при розгляді даної кримінальної справи суд керується положеннями КПК України 1960 року.

Так, злочин, який інкримінується ОСОБА_3 , відноситься до категорії тяжких злочинів.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Аналогічна норма, яка не погіршує становище ОСОБА_3 міститься і в ч. 2 ст. 49 КК України, згідно якої перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до п. 5. ч. 1 ст. 71 КПК України (в редакції 1960 року) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно із ч. 2 ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 і статтями 7, 72, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу.

Виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені в обвинувальному висновку, подія кримінального правопорушення мала місце у період часу з 28.05.2010 по 30.06.2010 року, відтак з дня вчинення кримінального правопорушення, минуло більше п`ятнадцяти років.

Закінчення вказаного строку відповідно до вимог ст. 49 КК України, ст.ст. 71, 11-1 КПК України (в редакції 1960 року) є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки в зв`язку з цим припиняються повноваження держави щодо кримінального переслідування такої особи. Водночас, судом перевірено обмеження застосування давності, передбачені в ч. ч. 2-5 ст. 49 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-1141, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.

Кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_3 не відноситься до категорій кримінальних правопорушень, згаданих законодавцем у ч. 4 та ч. 5 ст. 49 КК України.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 02.02.2023 за результатами розгляду справи №735/1121/20, визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності.

Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Велика Палата вважає, що встановлені ч. 2 ст. 49 КК України загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Закінчення загальних строків, встановлених ч. 2 ст. 49 КК України (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 8 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 за результатами розгляду справи №200/4664/14-к, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд не зобов`язаний встановлювати чи винний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення.

Суд вважає, що у даному випадку обставини вказаної кримінальної справи свідчать про можливість застосування норми-виключення із правила, враховуючи значний строк, який минув з часу вчинення правопорушень до дня судового розгляду. З моменту вчинення кримінального правопорушення і до теперішнього часу минуло більше 15 років, тобто минули загальні строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_3 не з`являючись до суду з моменту перебування справи у суді, фактично ігноруючи не тільки правосуддя але й обставини, які можуть вплинути на його права та обов`язки, виявив не бажання розумно оцінити всі наслідки притягнення до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, що на думку суду, свідчить про небажання у будь-який спосіб вирішити вказану кримінальну справу. Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_3 не бажає спростування обвинувачення та реалізації свого права на захист, відмовляючись у такий спосіб від своїх прав, які передбачені і гарантовані КПК України (1960 року), в тому числі і від права на розгляд стосовно нього справи у суді.

Враховуючи викладені обставини та встановлені факти, а також наведені вимоги КПК України (в редакції 1960 року) та КК України, висунуте обвинувачення, яке мало місце у 2010 році, суд вважає, що у цьому випадку можливо без шкоди для особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, провести розгляд кримінального провадження без йогоучасті та закрити провадження у справі за встановлених підстав, звільнивши ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності в порядку ст. 49 КК України, у зв`язку з чим клопотання прокурора про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Питання про речові докази вирішено вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2011 по справі №1-338/11.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. 12, 49 КК України, п. 11 Розділу ХІ Перехідних Положень до КПК України (в редакції 2012 року), ст.ст. 71, 11-1, 28, 81, 93, 126, 248, 262, 282 КПК України (в редакції 1960 року), -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задоволити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 189 КК України (в редакції на момент вчинення злочину), на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальну справу закрити за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960 року).

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1