Справа № 296/5202/22
УХВАЛА

Іменем України

06 березня 2026 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

адвоката обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби у кримінальному провадженні №0000073 від 25.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146 КК України,-

установив:

У провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває вказане кримінальне провадження.

03.03.2026 ОСОБА_6 звернувся до суду із письмовим клопотанням, у якому просив змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби.

В обґрунтування свого клопотання посилався на відсутність правових підстав для подальшого тримання його під вартою та фальсифікацію кримінального провадження щодо нього. Зазначив, що перебуває під вартою майже чотири роки без обвинувального вироку суду, що прямо порушує положення ст.62 Конституції України, які гарантують право на свободу та презумцію невинуватості, а також вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо законності обґрунтованості та пропорційності будь-якого обмеження свободи. Вважає, що такий надмірний строк тримання під вартою фактично є відбуванням покарання без встановлення вини судом, що суперечить основоположним принципам права та конституційним гарантіям.

Наголосив, що пред`явлене йому обвинувачення побудоване на взаємовиключній та юридично дефектній кваліфікації, зокрема щодо ч. 3 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 2 ст. 140 КК Україні, що робить його логічно, психологічно та юридично неможливим.

Ризики, передбачені пунктами 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджуються жодними доказами. Має постійне місце проживання, позитивну характеристику за місцем роботи та проживання, міцні сімейні та соціальні зв`язки, що об`єктивно виключає будь-яку можливість ухилення від правосуддя або вчинення будь-якого кримінального правопорушення.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Адвокат ОСОБА_7 , та його підзахисний ОСОБА_6 , просили задовольнити клопотання із викладених у ньому підстав.

Адвокат ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_9 заперечували щодо задоволення клопотання ОСОБА_6 .

Заслухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд доходить наступного висновку.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення дієвості кримінального провадження є запобіжні заходи.

Частиною 1 статті 201 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний (обвинувачений) може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним (обвинуваченим) зазначених дій. При цьому Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Вирішуючи питання щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний період доби обвинуваченому ОСОБА_6 , колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, зокрема, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі, а також у замаху на умисне вбивство з мотивів особистої неприязні, ревнощів та помсти, які відносяться до особливо тяжкого злочину, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_6 з урахуванням положень КПК України щодо самостійного обстоювання своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, не надано суду доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема, щодо відсутності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які були встановлені судом під час застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжено ухвалою суду від 21.01.2026.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність належних доказів на підтвердження заявлених вимог, в ході розгляду клопотання колегією суддів не встановлено вагомих нових обставин для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на менш суворий вид запобіжного заходу по відношенню до тримання під вартою.

Будь-якими відомостями щодо неможливості подальшого тримання обвинуваченого під вартою суд не володіє, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З наведених вище підстав, суд відмовляє в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний період доби.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 182, 201, 315, 371, 372 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000073 від 25.04.2022 з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2