Справа № 308/313/26
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

25.02.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/10/26, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , що діє від імені обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.01.2026 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.01.2026 року, відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та задоволено клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 06.03.2026 року, з визначенням застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240, 00 грн., залишивши без змін раніше визначений судом розмір обсяг обов`язків у разі її внесення.

З матеріалів контрольного провадження слідує, що на розгляді в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстр судових розслідувань за № 0002021 від 16.11.2025 року про обвинувачення ОСОБА_6 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У підготовчому судовому засіданні місцевого суду прокурор ОСОБА_7 заявив клопотання у якому просив застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування поданого клопотання, прокурор зазначав, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу, на думку прокурора, обумовлена тим, що ризики не зменшилися, досудове розслідування триває та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити спроби незаконно впливати на свідків злочину, потерпілого.

Ухвалою констатовано, що стороною обвинувачення ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні. Злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України, конкретними підставами і метою його застосування. Тому, на переконання місцевого суду, наявні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , що обумовлено необхідністю завершення судового розгляду кримінального провадження та відсутністю на даний час підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Відтак, місцевий суд прийшов до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_6 , слід застосувати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів. Що стосується альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, яка застосована до обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, то з врахуванням наведених в ухвалі фактичних даних та підстав, така до зміни не підлягає.

Не погоджуючись з цим рішенням адвокат ОСОБА_5 , що діє від імені обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Сторона захисту вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та незаконною, і такою, що підлягає скасуванню. Адвокат вказує, що прокурор, стверджуючи про наявність ризиків для продовження/обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обмежився лише формальним їх переліком, проте жодних документальних підтверджень цьому не надав. Матеріали кримінального провадження, які додані до клопотання не містять прямих вказівок на те, що його підзахисний вчинив кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується, вина не підтверджується зібраними досудовим розслідуванням матеріалами, а тому посилання прокурора є необґрунтованими. При обранні запобіжного заходу просить врахувати, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, а саме: постійне місце проживання, відсутність судимостей, позитивну характеристику як активного учасника суспільства та застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства. Разом з цим вказує про надмірно визначений розмір застави. Просить скасувати ухвалу та змінити відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний із триманням під вартою. У разі незміни запобіжного заходу просить зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності учасників контрольного провадження, що з огляду на положення ст. 405, 422 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд провадження за відсутності сторін апеляційний суд бере до уваги, що останні належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; від них не надходили заяви про їх бажання брати участь у судовому засіданні, а тому апеляційним судом їх явка не визнавалась обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена та перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий. У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, колегія суддів вважає належним чином вмотивованим та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а також узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Матеріалами контрольного провадження встановлено, що під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, відносно ОСОБА_6 згідно з ухвалою слідчого судді Ужгородського міськайонного суду Закарпатської області від 17.11.2025 року (справа № 308/17016/24) застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та встановлено розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 грн. Постановлено у разі внесення застави на ОСОБА_6 у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не спілкуватися із потерпілим, свідками, спеціалістами, експертами у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя виходив із тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема те, що підозрюваний, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім цього, враховано, що підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

З ухвали слідує, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу судом встановлено, що стороною обвинувачення ОСОБА_6 , обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні. Злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, у відповідності до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Твердження адвоката ОСОБА_5 про те, що матеріали кримінального провадження, які додані до клопотання не містять прямих вказівок на те, що його підзахисний вчинив кримінальне правопорушення, яке йому інкримінується, і те, що його вина не підтверджується зібраними досудовим розслідуванням матеріалами, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, наявність у нього постійного місця проживання, відсутності роботи та джерела доходу, репутацію, майновий стан обвинуваченого, тяжкість покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вказаному злочині, а також те, що докази, передбачені ст. 84 КПК України, із сторони обвинувачення та сторони захисту місцевим судом не досліджено, - і прийшов до обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

При цьому, колегія суддів вважає, що застосування тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , відповідає характеру та тяжкості інкримінованого йому діяння, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_6 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений ОСОБА_6 і не має на меті переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, однак, обставини, за яких він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, їх тяжкість, а також інші наведені вище обставини, у тому числі і дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Твердження апеляційної скарги про те, що прокурор, стверджуючи про наявність ризиків для продовження/обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обмежився лише формальним їх переліком, проте жодних документальних підтверджень цьому не надав, - апеляційний суд також відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Беручи до уваги характеризуючі дані, які вказані в апеляційній скарзі, зокрема те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, а саме: постійне місце проживання, відсутність судимостей, позитивну характеристику як активного учасника суспільства, суд апеляційної інстанції вважає, що у конкретних обставинах даної справи зазначені аргументи не мають переважного значення порівняно з суспільним інтересом, який полягає у встановленні об`єктивної істини в кримінальному провадженні, недопущенні створення перешкод для цього, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених та виконанні процесуальних рішень у межах кримінального провадження.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів уважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Крім того, постановляючи ухвалу про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, місцевий суд, обґрунтовано взяв до уваги, що застосований до обвинуваченого при обранні запобіжного заходу альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, з врахуванням наведених в ухвалі фактичних даних та підстав, до зміни не підлягає.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом розмір застави - у розмірі 242 240 грн. 00 коп., на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, доводи якої не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , що діє від імені обвинуваченого ОСОБА_6 , - відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.01.2026 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: