09.03.2026 Справа № 756/9579/25
Справа № 756/9579/25
Провадження № 1-кп/756/832/26
УХВАЛА

09 березня 2026 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілої: ОСОБА_11 , представника потерпілої ОСОБА_12 ,

під час проведення підготовчого засідання у кримінальному провадженні № 0001637 від 17.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, приватного виконавця, зареєстрований і проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, державного виконавця, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В підготовчому засіданні захисником ОСОБА_10 заявлено клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді застави на особисте зобов`язання.

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді від 03.05.2025 р. до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, водночас альтернативно визначено суму застави в розмірі 242240,00 грн. із покладенням обов`язків на строк два місяці у разі внесення застави. 05.05.2025 р. ОСОБА_13 внесено заставу за ОСОБА_5 та цього ж дня обвинуваченого було звільнено з під варти. Після закінчення строк дії обов`язків, сторона обвинувачення із клопотанням про продовження дії обов`язків - не зверталась. Також, строк відсторонення від посади, також закінчився і не продовжувався. Порушень процесуальних обов`язків обвинувачений не допускав, має постійне місце проживання, має трьох дітей, та матір пенсійного віку. Тому, захисник вважає подальше застосування застави необґрунтованим, є достатнім визначення обвинуваченому особистого зобов`язання.

Прокурор заперечив проти такого клопотання, зазначив, що закінчення дії обов`язків не припинили дію запобіжного заходу у виді застави, який є дієвим та не є надмірним для обвинуваченого.

На переконання суду, вказане клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання визначеним у вказаній статті ризикам.

Згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, обвинувачений зобов`язаний: прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України, у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 197 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Статтею 203 КПК України передбачено, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 03.05.2026 р. до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також установлено йому розмір застави 242240,00 грн. Вказано, що строк дії ухвали про тримання під вартою до 01.07.2025 р. Визначено строк покладених на підозрюваного обов`язків у разі внесення застави - 2 місяці.

На переконання суду, у цій справі було встановлено строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що відповідає вимогам статей 196, 197 КПК України.

Водночас строк дії застави (ухвали суду в частині застави) встановлено не було. Крім того, суд звертає увагу, що застава була визначена як альтернативний запобіжний захід, і початок її дії був пов`язаний із внесенням суми застави на відповідний рахунок, а не з датою постановлення відповідної ухвали суду.

Закінчення строку покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку із застосуванням застави, не свідчить про припинення такого запобіжного заходу, оскільки процесуальні обов`язки обвинуваченого визначені також статтею 42 КПК України, а відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, не з`явлення обвинуваченого за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомлення про причини своєї неявки, є самостійною підставою для звернення застави в дохід держави.

Під час застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу судом встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У суду відсутні підстави вважати, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, зменшились настільки, що запобіжний захід у виді застави перестав бути необхідним і обґрунтованим.

Оскільки застави була сплачена, відсутні підстави вважати її надмірною, доказів істотного погіршення матеріального стану обвинуваченого з моменту застосування застави, не надано, і посилання обвинуваченого на його матеріальний та сімейний стан не може нівелювати ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема враховуючи й внесення застави іншою особою.

Виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків навпаки свідчить про ефективність застосованого запобіжного заходу, що водночас не дає підстав для його скасування.

Крім того, захисником ОСОБА_10 заявлено клопотання про часткове скасування обвинуваченому ОСОБА_5 арешту майна щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а саме скасування заборони на здійснення реєстрації місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 09.05.2025 р. з метою забезпечення можливої конфіскації, накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: квартиру АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_6 , автомобіль марки FORD FIESTA д.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження і розпорядження майном. В ухвалі суду не обґрунтовано заборону розпоряджатись майном, ОСОБА_5 був відсутнім під час розгляду клопотання. Крім того, 05.07.2025 р. у обвинуваченого ОСОБА_5 народився син, і через накладений на квартиру арешт обвинувачений позбавлений права зареєструвати місце проживання малолітнього сина.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки реєстрація дитини у житлі може ускладнити виконання конфіскації майна, у разі визнання обвинуваченого винуватим.

Дослідивши доводи клопотання, суд вважає його необґрунтованим, виходячи із такого.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 09.05.2025 р. з метою забезпечення можливої конфіскації, накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_5 , а саме: квартиру АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_6 , автомобіль марки FORD FIESTA д.н. НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження і розпорядження майном.

05.07.2025 року у обвинуваченого народився син ОСОБА_15 .

Листом Відділу з питань реєстрації місця проживання Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.07.2025 р. адвокату роз`яснено, що у декларуванні місця проживання щодо дитини ОСОБА_14 відмовлено, через накладений на квартиру арешт.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно зі ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи клопотання не дають підстав для висновку, що арешт майна було накладено необґрунтовано, або що у ньому відпала потреба.

Суд звертає увагу, що арешт було накладено без заборони користування, лише із забороною відчуження і розпорядження майном, що не є надмірним тягарем.

Зі змісту ухвали суду не слідує, що накладений арешт перешкоджає обвинуваченому зареєструвати місце проживання своєї дитини, що відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України є місцем проживання батьків.

Доводи заяви ґрунтуються на власному тлумаченні ухвали суду органом, уповноваженим здійснювати реєстрацію місця проживання, що не дає підстав вважати накладений судом арешт необґрунтованим, або таким, у якому відпала потреба.

Керуючись ст. 314, 315, 174, 182, 370-372 КПК України суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про часткове скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1