ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1746/26 Справа № 177/1927/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ,-

В СТ А Н О В И Л А:

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2026 року продовжено запобіжний захід із застосуванням застави, відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків переховуватись від суду, впливу на свідків, потерпілого, вчиняти нові кримінальні правопорушення, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

На вказане рішення суду захисником ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки він не має фінансової можливості внести визначений розмір застави. Зазначає, що обвинувачений під час проходження військової служби отримав поранення та потребує належного лікування, в умовах СІЗО обвинувачений не отримує належне лікування, у зв`язку з чим значно погіршився стан його здоров`я. Ризики визначені ст. 177 КПК України є недоведеними. Крім того наголошує, що стороні захисту та обвинуваченому не було надано клопотання про продовження запобіжного заходу, що є порушенням чинного КПК України. Зазначає, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, є малолітня дитина та дружина з якою разом проживали, має постійне місце проживання. Після лікування обвинувачений має намір повернутись на військову службу до лав ЗСУ.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, при продовженні обвинуваченому обраного запобіжного заходу суд належним чином оцінив вагомість існуючих ризиків, які на даний час не зменшились, особу винного, його стан здоров`я, репутацію та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи апелянта про зворотнє є безпідставними, оскаржувана ухвала містить вичерпну відповідь на кожний з них.

Фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти обвинуваченого, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

При цьому, він обвинувачується у вчиненні декількох особливо тяжких злочинів проти власності та злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби, нетяжкого злочину проти волі,честі та гідності особи.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Слід зауважити, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, потерпілого, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України, зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Стан здоров`я обвинуваченого, відповідно до ст. 178 КПК України, є лише однією з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, і не має імперативного характеру для його зміни. Сама по собі наявність певних захворювань не нівелює встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, реалізація права на медичну допомогу забезпечується адміністрацією установи попереднього ув`язнення у встановленому законом порядку, що дає особі можливість отримати належне лікування без зміни запобіжного заходу. Доводи обвинуваченого в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Крім того, обговорюючи доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений має намір вступити до лав ЗСУ, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255 - 1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Обговоривши доводи захисника про несвоєчасне вручення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів зазначає наступне. Під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, жодних заяв, відводів, заперечень, про не ознайомлення з клопотання або не своєчасним врученням сторонами не було надано, тому колегія суддів вважає даний доводи сторони захисту необґрунтованим та таким, що не грунтуються на вимогах КПК України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що сторона захисту як на підставу звільнення з під варти обвинуваченого посилається на те, що він має міцні соціальні зв`язки, є малолітня дитина та дружина з якою разом проживали, має постійне місце проживання. Після лікування обвинувачений має намір повернутись на військову службу до лав ЗСУ.

Вказані обставини існували і на момент вчинення інкримінованого злочину, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити йому у разі звільнення з під варти, втекти від слідства та суду чи здійснити вплив на свідків та потерпілого або вжити інших дій з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді