Справа № 496/997/26
Провадження № 1-кс/496/173/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області

у складі: слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача Сектору дізнання Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 31.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач за погодження з прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним клопотанням, посилаючись на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 30.01.2026 року до ч.ч. ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області надійшло телефонне повідомлення зі спец-служби 102 про те, що на КПП Маяки, 49 кілометр автодороги «Одеса-Рені» під час перевірки документів гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав працівникам ДПСУ посвідчення серії НОМЕР_1 від 20.06.2024 року видані на його ім`я, які містить недостовірні відомості та за своїми характеристиками мають ознаки підробки. (ЄО 1641) Даний факт був зареєстрований в ЄО Одеського РУП №2 Одеської області № 1641 від 30.01.2026 року та відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 31.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України. В період з 14 годин 10 хвилин по 14 годину 50 хвилину 30.01.2026 року слідчим СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_6 проведено огляд місця події за адресою: Одеська обл., Одеський р-н, КрПП «Маяки», в ході якого виявлено та вилучено посвідчення державної соціальної допомоги серії НОМЕР_1 від 20.06.2024 року на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке запаковано до сейф пакету № ІЄНО 163162 з пояснювальним написом та з підписами понятих. В рамках вказаного кримінального провадження дізнавачем СД Одеського РУП №2 ОСОБА_3 винесено постанову про визнання речовими доказами вилучених в ході огляду місця події документів. Враховуючи, що на теперішній час у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені документи є предметом кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, тобто, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, з метою збереження речових доказів виникла необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна, у зв`язку з чим дізнавач звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням.

В судове засідання дізнавач та прокурор не з`явились, але в прохальній частині клопотання дізнавач просив розглянути клопотання у його та прокурора відсутність.

Також був викликаний ОСОБА_8 , однак до судового засідання не з`явився, причини не явки до суду не повідомив, клопотань та заяв від нього не надходило.

В судове засідання представник власника майна - адвокат ОСОБА_9 не з`явився, причини не явки до суду не повідомив, клопотань та заяв від нього не надходило. Раніше ним подано слідчому судді письмові заперечення в яких, крім іншого, зазначив, що вважає зазначене клопотання необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам ст. 70 КПК України, з огляду на відсутність достатніх правових і фактичних підстав для застосування арешту майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арешт майна є виключним заходом убезпечення кримінального провадження та допускається лише за наявності достатніх підстав вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації або існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення чи відчуження. При цьому обов`язок доведення таких підстав покладається на сторону обвинувачення. У поданому клопотанні відсутні будь-які об`єктивні дані, які б підтверджували факт підробки посвідчення. Не надано висновку експерта, не зазначено про призначення чи проведення судової технічної експертизи документів, не наведено конкретних характеристик, які свідчать про фальсифікацію. Посилання лише на припущення про «ознаки підробки» не може вважатися достатнім доказовим обґрунтуванням для застосування такого обмежувального заходу, як арешт майна, фактично клопотання ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 94 КПК країни щодо оцінки доказів на основі належності, допустимості та достатності. Крім того, наявні офіційні дані державного органу спростовують доводи сторони звинувачення щодо очевидної незаконності документа. Згідно з листом Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України, наданим у відповідь на адвокатський запит, станом на 09.02.2026 року в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери інформація щодо посвідчення серії НОМЕР_1 відсутня, однак в Централізованому банку даних з проблем інвалідності відображена інформація щодо наявності статусу особи з інвалідністю у ОСОБА_7 .

Також у листі зазначено, що у запиті запитується інформація, яка потребує додати пошуку інформації серед значної кількості даних. Враховуючи викладене і Мінсоцполітики відповідно до Закону продовжує строк розгляду Вашого запиту до 20 робочих днів. Таким чином, наявність інформації в державному централізованому банку даних підтверджує існування правових підстав для набуття відповідного статусу. Сам факт відсутності відомостей у конкретному програмному комплексі не свідчить автоматично про підробку посвідчення, оскільки функціонування різних державних реєстрів може особливості наповнення та синхронізації. Окремо слід зазначити, що посвідчення вже вилучене органом досудового розслідування та перебуває під його контролем. Стороною обвинувачення не наведено жодного аргументу щодо існування ризиків його знищення, пошкодження, відчуження або приховування. За таких обставин відсутні підстави вважати, що без накладення арешту унеможливлено досягнення цілей кримінального провадження. Формальне визнання майна речовим доказом саме по собі не є безумовною підставою для арешту. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (зі змінами внесеними після запровадження воєнного стану), право перетинання державного кордону України військовозобов`язаними особами надано лише за наявності визначених законом документально підтверджених підстав. Згідно з листом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 23-6122/0/6-22-вих від 24.02.2022 року, з метою забезпечення оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та проведення повної мобілізації, на період дії правового режиму воєнного стану виїзд за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років заборонений, за винятком випадків, і передбачених законодавством. Водночас відповідно до ст. 68 Конституції України і зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, а незнання законів звільняє від юридичної відповідальності. Разом з тим порядок ведення військового обліку, надання відстрочок, бронювання та формування мобілізаційного ресурсу регулюється Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженим постановою КМУ № 15 23.02.2022 року, а також Порядком організації та ведення військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 року ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізації та ведення військового обліку. Військовий ведеться з використанням Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання та обробки даних про особу відповідної категорії. Відповідно до п. 20 Порядку військовий облік ведеться на підставі даних паспорта та військово-облікових документів, а контроль за повнотою і достовірністю внесення інформації до Реєстру здійснюється органами адміністрування шляхом систематичних перевірок із фіксацією всіх дій відповідальних осіб на центральному сервері. У разі внесення недостовірної або неповної інформації проводиться службове розслідування та встановлюється посадова особа, дії чи бездіяльність якої призвели до порушення. Частиною 4 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» встановлено відповідальність органів ведення Реєстру за внесення завідомо недостовірної інформації, а ст. 15 цього Закону передбачає відповідальність осіб, винних у порушень його вимог. Таким чином, система військового обліку та реєстрації статусу військовозобов`язаних є централізованою, багаторівневою та контрольованою державою. Наявність або відсутність певних відомостей у конкретній базі даних може бути зумовлена технічними, процедурними або організаційними аспектами ведення реєстру, що саме по собі не свідчить про підробку документа чи умисне внесення неправдивих відомостей з боку особи. У випадку виявлення розбіжностей між інформаційними ресурсами законом передбачено механізм службової перевірки дій посадових осіб, а не автоматичне визнання документа фальсифікованим. Відповідно до норм ст. 358 КК України, об`єктивна сторона злочину характеризується вчиненням діяння з: 1) підроблення посвідчення або іншого офіційного документа (ч. 1, ч. 2 ст. 358 КК); 2) збуту підробленого офіційного документа (ч. 1, ч. 2 ст. 358 КК); 3) виготовлення підроблених печатки, штампу або бланку (ч. 1, ч. 2 ст. 358 КК); 4) збуту таких штампів, печаток, бланків (ч. 1. ч. 2 ст. 358 КК); 5) складання або видачі підробленого офіційного документа (ч. 2 ст. 358 КК); 6) використання завідомо підробленого документа (ч. 4 ст. 358 КК). Враховуючи вищезазначені норми кримінального законодавства та відповідь Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України, в діях ОСОБА_7 ніяким чином не можуть вбачатись ознаки кримінального правопорушення, передбачені ст. 358 КК України.Просив відмовити в задоволенні клопотання дізнавача СД Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 31.01.2026 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, а саме: посвідчення державної соціальної допомоги серії ДДА № 229790 від 20.06.2024 року на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучене в ході огляду місця події 30.01.2026 року за адресою: КрПП «Маяки» Одеського району Одеської області і зобов`язати слідчого, дізнавача або прокурора повернути ОСОБА_7 посвідчення державної соціальної допомоги серії ДДА № 229790 від 20.06.2024 року.

Неприбуття сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, відповідно до положень ч. 1 ст. 172 КПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється, згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Згідно п.4 ч.2 ст.40-1 КПК України дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у цього Кодексу.

Так, ч.1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено з постанови дізнавача про долучення до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання від 31.01.2026 року, вказане в клопотанні посвідчення, на яке дізнавач просить накласти арешт, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000033 від 31.01.2026 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Слід зауважити, що у листі Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України, наданим у відповідь на адвокатський запит станом на 09.02.2026 року в Єдиній інформаційній системі соціальної сфери інформація щодо посвідчення серії НОМЕР_1 відсутня, також в Єдиній системі інформація щодо наявності статусу особи з інвалідністю у ОСОБА_7 відсутня. Також зазначено, що в запиті адвоката запитується інформація, яка потребує додаткового пошуку інформації серед значної кількості даних. Однак додаткових відповідей від Міністерства соціальної політики, сім`ї та єдності України адвокатом не надано.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення, жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Слідчий суддя наголошує, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення Європейського Суду у справі «Суханов та Ільченко проти України»).

Таким чином, право на володіння речами і документами не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Важливим в даних правовідносинах є те, що в кримінальному проваджені арешт допускається в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи конкретні обставини, слідчий суддя приходить до висновку про наявність суперечностей у наданій адвокатом інформації і вірогідність вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно (документ) відносяться до тимчасово вилученого майна та є доказом такого кримінального правопорушення, відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки зберіг на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема за допомогою експертних досліджень. В той же час існує загроза приховування, перетворення, знищення даної речі, оскільки на сьогодні не проведені всі необхідні слідчі дії та експертні дослідження такої.

Враховуючи наведене, а також те, що на вилученому документі можуть міститись сліди кримінального правопорушення, у подальшому такий може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може відігравати роль речового доказу у кримінальному провадженні, з метою його збереження, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, для можливості проведення судових експертиз, які важливі для з`ясування обставин кримінального правопорушення, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням даного кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що є всі правові підстави для накладення арешту на вказане у клопотанні майно із забороною користування, розпорядження та відчуження. Незастосування цього заходу зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню, внаслідок того, що таке майно може бути приховане чи пошкоджене. Оскільки арешт майна є тимчасовим заходом, то на переконання слідчого судді до проведення судових експертиз та оцінки їх результатів, інтереси кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права володільця майна та тимчасове позбавлення його права користування таким майном є співмірним заходом до завдань кримінального провадження, встановленим у ст. 2 КПК України. Питання повернення зазначеного майна може бути вирішено після проведення відповідних експертиз, з урахуванням процедури визначеної законодавством для скасування арешту.

Дослідивши клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя вважає, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України, знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання дізнавача Сектору дізнання Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 31.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України - задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на посвідчення державної соціальної допомоги серії ДДА № 229790 від 20.06.2024 року на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке було вилучене в ході огляду місця події 30.01.2026 року, за адресою: Одеська область, Одеський район, КрПП «Маяки».

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1