03 березня 2026 року
Єдиний унікальний № 501/697/26
Провадження № 1-кс/501/140/26
У Х В А Л А

02 березня 2026 року, м. Чорноморськ

Слідчий суддя Чорноморського міського суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП № 1 Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000164 від 22 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт у вигляді заборони відчуження та користування на майно:

- мобільний телефон марки «Самсунг» в прозорому чохлі запаковано до сейф-пакету ICR0193321;

- мобільний телефон марки «Айфон» в чохлі кольоровому( зелено-помаранчевий) пароль 358358, запаковано до сейфпакету ICR0193320;

- шапку чорного кольору запаковано до сейфпакету PSP3227642;

- куртку чорного кольору запаковано до сейфпакету PSP4134714.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що 22 лютого 2026 року о 13:30 год в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_5 , в ході обшуку якого було вилучено майно, на яке слідчий просить накласти арешт.

Під час досудового розслідування, з метою забезпечення збереження речових доказів, проведення додаткових оглядів, проведення необхідних судових експертиз виникла необхідність накласти арешт на дане майно.

Слідчий, власник майна та його захисник в судове засідання не прибули. Слідчий надав заяву в якій просять проводити розгляд клопотання без його участі.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кримінального процесуального кодексу України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 2 ст. 171 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 2 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 173 Кримінального процесуального кодексу України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Частиною 3 статті 173 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Слідчий суддя встановив, що Слідчим відділенням Відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеський області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000164 від 22 лютого 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, що підтверджується відповідним витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий суддя також встановив, що є підстави вважати, що було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111-4 КК України, зокрема, перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Так, з наданих слідчому судді доказів вбачається, що 22 лютого 2026 року о 08:44 год. до ВП № 1 Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення, що на територію ТЦК та СП, за адресою: АДРЕСА_1 , проникли невідомі особи.

В ході відпрацювання вказаного повідомлення встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин Азербайджану; та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зламали вхідні двері воріт, які ведуть у внутрішній двір ТЦК, намагаючись звільнити з ТЦК знайому особу.

Також в результаті вказаних протиправних дій, працівник ТЦК ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримав удар невстановленим предметом по голові, в результаті чого останнього було доставлено до Чорноморської лікарні з первинним діагнозом ЗЧМТ, пошкодження м`яких тканей тканин лівої скроневої ділянки.

Так, 22 лютого 2026 року о 13.30 годин в порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в ході затримання було вилучено:

- мобільний телефон марки «Самсунг» в прозорому чохлі запаковано до сейф-пакету ICR0193321;

- мобільний телефон марки «Айфон» в чохлі кольоровому( зелено-помаранчевий) пароль НОМЕР_1 , запаковано до сейфпакету ICR0193320;

- шапку чорного кольору запаковано до сейфпакету PSP3227642;

- куртку чорного кольору запаковано до сейфпакету PSP4134714.

Постановою слідчого від 22 лютого 2026 року вищезазначені вилучені речі та предмети були визнані речовими доказами по кримінальному провадженню.

Тож, під час проведення слідчих дій було виявлено та вилучено мобільні телефони та одяг підозрюваного.

Вказане майно містить відомості, які можуть бути доказом кримінального правопорушення, обставин його вчинення, необхідне для проведення експертиз.

Слідчий суддя вважає, що вилучені мобільні телефони можуть містити докази спілкування його власника з іншими особами щодо можливого вчинення кримінального правопорушення. Тож, існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що зазначені телефони є доказом кримінального правопорушення. З наведеного також вбачається, що ці телефони ймовірно містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовими доказами.

При вирішенні питання про арешт мобільних телефонів, суд враховує і положення абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України. Так, слідчий суддя вважає, що наведене вище свідчить, що телефон можливо є засобом вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення.

Перебування майна у іншої особи може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зазначене свідчить, що потреби досудового розслідування виправдовують втручання у право власності шляхом арешту майна.

Враховуючи наведене вище, клопотання необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 132, 173, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого ОСОБА_10 задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження та користування на майно, а саме на:

- мобільний телефон марки «Самсунг» в прозорому чохлі запаковано до сейф-пакету ICR0193321;

- мобільний телефон марки «Айфон» в чохлі кольоровому( зелено-помаранчевий) пароль 358358, запаковано до сейфпакету ICR0193320;

- шапку чорного кольору запаковано до сейфпакету PSP3227642;

- куртку чорного кольору запаковано до сейфпакету PSP4134714.

Ухвала підлягає виконанню згідно з Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення чи з дня отримання копії ухвали, якщо її було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя