ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1489/26 Справа № 198/814/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника особи, щодо якої вирішувалося питання

про застосування примусових заходів медичного

характеру (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

особи, щодо якої вирішувалося питання про

застосування примусових заходів медичного

характеру (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисника особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру, адвоката ОСОБА_7 , та прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2026 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новов`язівське Юр`ївського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, не працює, має повну середню освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судомого,

у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а кримінальне провадження № 0001856 від 22 жовтня 2025 року за ч. 1 ст. 115 КК України закрити.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що висновки суду першої інстанції щодо вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_8 побудовані на припущеннях. Так, стороною обвинувачення надано суду покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які повідомили суду обставини спільного проживання ОСОБА_8 з його матір`ю ОСОБА_14 , їх взаємовідносини, вживання ОСОБА_8 алкогольних напоїв, його перебування на обліку в лікаря-психіатра, однак вказані особи не були очевидцями спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_14 у період з 23.00 години 20.10.2025 по 02.00 годину 21.10.2025. Про те, що відбувалось в квартирі, де мешкали ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , вони тільки здогадуються.

Зазначає, що надані стороною обвинувачення письмові докази, а саме: протокол огляду місця події та трупу ОСОБА_14 , лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_14 , висновки судово-медичних експертиз, - підтверджують лише факт смерті ОСОБА_14 , а не причетність ОСОБА_8 до спричинення тілесних ушкоджень матері та її смерті. Характеризуючі матеріали на ОСОБА_8 та висновок судової психіатричної експертизи підтверджують поведінку останнього в побуті, наявність в нього хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноїчної, а також те, що у вказаний період часу він не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, тобто причетність ОСОБА_8 до вказаного діяння також не підтверджують.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржену ухвалу змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та виключити з мотивувальної частини ухвали формулювання на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, яке свідчить про мотив вчиненого діяння. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру. Щодо неї не підлягають доказуванню ознаки суб`єктивної частини злочину, а саме умисел, мотив та мета вчиненого діяння, натомість, суд першої інстанції, зазначивши у судовому рішенні при визнання доведеним, що мало місце суспільно небезпечне діяння, яке вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_8 , зазначив формулювання на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, яке фактично свідчить про мотив вчиненого діяння, та не врахував той факт, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності.

Оскарженою ухвалою суду до ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у стані неосудності, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню ним суспільно небезпечних діянь.

До набрання ухвалою законної сили ОСОБА_8 залишено запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи, а саме до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради».

Вирішено питання про речові докази.

Судом першої інстанції було встановлено, що 20.10.2025 у нічний час доби (точний час не встановлено) ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин вступив у словесний конфлікт зі своєю матір`ю ОСОБА_14 .

У період з 23.00 години 20.10.2025 по 02.00 годину 21.10.2025 (точний час не встановлено) під час конфлікту ОСОБА_8 , перебуваючи у кімнаті будинку, підійшов до матері, яка лежала на ліжку, та почав наносити їй багаторазові удари кулаками рук по грудній клітині, після чого стягнув її з ліжка та, волочачи по підлозі будинку в напрямку виходу на подвір`я домоволодіння, продовжив безпричинно завдавати удари ногами та кулаками рук по голові та тулубу, чим спричинив ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом у волосистій частині голови в проекції правого тім?яного бугра та лівої тім?яної ділянки; синців в лобній ділянці зліва, по центру, справа з розповсюдженням на скроневу ділянку, в лівій виличній ділянці, на підборідді зліва з розповсюдженням на нижню щелепу зліва, навколо лівого та правого очей, на кінчику носа, на підборідді справа, в передвушній ділянці справа, в проекції лівої вушної раковини, в проекції кута нижньої щелепи справа, на передній поверхні грудної клітини справа в підключичній ділянці, на передній поверхні лівого плечового суглобу та в надключичній ділянці зліва, в проекції верхньо-зовнішнього квадранту правої молочної залози, на передньо-внутрішній, на зовнішній поверхні лівого плеча в середній та нижній третинах, на передньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на зовнішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, на тильній поверхні лівої кисті, на передньо-зовнішній поверхні правого плеча в середній та нижній третинах, на передньо-зовнішній поверхні правого передпліччя на всіх рівнях, на тильній поверхні правої кисті, на передній поверхні лівої гомілки в середній третині, на передньо-внутрішній поверхні та на передній поверхні правого та лівого колінних суглобів, на передньо-внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу; саден на тлі синця в правій лобній та скроневій ділянках, на тлі синця лівого ока в проекції нижньої повіки біля зовнішнього його кута, на задній поверхні правого плеча у верхній третині, на з, на задній поверхні грудної клітини справа в проекції 4-5, 7-8, 9-10 міжребер?я по лопаточній, по біляхребтовій та по задньо-пахвовій лініям, на задній поверхні грудної клітини зліва в проекції 8-9 міжребер?я по лопаточній лінії, на зовнішній поверхні правого кульшового суглобу; двосторонніх множинних переломів ребер, перелому груднини, субарахноїдальних крововиливів, гематом печінки, надривів селезінки, крововиливів селезінки, правої нирки та правого наднирника, які утворилися від дії тупих твердих предметів (предмету), що діяли за ударним механізмом та по дотичній з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області.

Тілесні ушкодження в області голови, грудної клітини та живота, як зовнішні так і внутрішні за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя та як такі, що призвели до смерті потерпілої.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_14 померла на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Суспільно небезпечне діяння, вчинене ОСОБА_8 , підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував; особу, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 , який не бажав висловлювати свою думку; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів, приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Суд першої інстанції, застосовуючи до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, з метою його обов`язкового лікування, виходив з того, що згідно із висновком судово-психіатричного експерта№ 485-к від 18.11.2025 року ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїчної, виражений змішаний тип дефекту. У вказаний період часу він не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. ОСОБА_8 на теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом (а.с. 80-84).

Характер і тяжкість захворювання визначаються клінічною формою психічного захворювання, його глибиною і стійкістю, динамікою хворобливого процесу, прогнозом його перебігу та деякими іншими обставинами, що стосуються хворобливого стану особи. Характер психічного захворювання, його форма, глибина, стійкість, особливості психічного стану і поведінки в період вчинення суспільно-небезпечного діяння є провідною ознакою, яка визначає суспільну небезпеку психічно хворого. Тяжкість вчиненого діяння ґрунтується на положеннях ст. 12 КК України про класифікацію злочинів. Ступінь небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб містить оцінку: а) суспільної небезпечності вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; б) психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності даного хворого для оточуючих.

У зв`язку з наявністю у ОСОБА_8 ознак хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноїчної, виражений змішаний тип дефекту, щодо нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із суворим наглядом.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд кримінального провадження у порядку, передбаченому ст. 512 КПК України, а саме перевіривши усі докази, що доводять чи спростовують вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння та дослідивши інші обставини, що мають істотне значення для кримінального провадження та прийшовши до переконання, що суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, яке інкримінується ОСОБА_8 , психічне захворювання як на час вчинення суспільно-небезпечного діяння так і на час розгляду справи, мали місце, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру суд у кожному випадку зобов`язаний встановити факт вчинення суспільно небезпечного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення його тією особою, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, та дослідити надані сторонами та наявні у справі докази із надання їм юридичної оцінки відповідно до ст. ст. 94, 84-89 КПК України.

Окрім цього, як вбачається з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та лікування», суди повинні мати на увазі, що застосування у справах вказаної категорії скороченої процедури дослідження доказів не передбачено.

Як убачається із матеріалів провадження, суд першої інстанції дотримався вказаних норм та провів повний судовий розгляд, встановив факт вчинення суспільно-небезпечного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення їх тією особою, щодо якої застосував примусові заходи медичного характеру, та дослідив надані сторонами та наявні у справі докази, із наданням їм юридичної оцінки відповідно до ст. ст. 94, 84-89 КПК України.

Враховуючи, що суспільно небезпечне діяння було вчинено ОСОБА_8 у стані неосудності і в даний час останній об`єктивно виявляє ознаки психічного розладу, який позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, з урахуванням характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого ним діяння та ступеня небезпечності психічного хворого, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, які вказані у висновку експертизи.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника, які полягають у посиланні на недоведеність, на думку цього апелянта, вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів оцінює їх критично, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами, а саме:

- поясненнями свідка ОСОБА_10 , - сусіда ОСОБА_8 та померлої ОСОБА_14 , який проживав із ними в одному будинку на дві сім`ї, - згідно із якими ОСОБА_8 до матері відносився погано, агресивно, особливо ночами, в сім`ї ОСОБА_15 були постійні сварки, син систематично ображав матір, бувало, що син нападав на матір, застосовував до неї фізичну силу, мати стогнала, плакала. Ввечері та у ніч, що передували виявленню трупа, свідок через стіну чув лише голоси ОСОБА_8 та померлої ОСОБА_14 , при цьому ОСОБА_8 поводив себе агресивно, відмовлявся на прохання матері викликати швидку медичну допомогу, відмовлявся віддати їй телефон;

- поясненнями свідка ОСОБА_11 (родичка сім`ї ОСОБА_15 ), яка виявила труп, на тілі бачила тілесні ушкодження на голові та спині; прибула до житла Холодів, оскільки телефонували односельці, що син б`є матір. Перед цими подіями покійна скаржилась, що син часто кричить на неї, застосовував фізичну силу, зловживав спиртним; за життя у ОСОБА_14 тілесних ушкоджень не бачила;

- поясненнями свідка ОСОБА_12 (рідна сестра ОСОБА_8 ), яка пояснила, що між ОСОБА_8 та померлою ОСОБА_14 бували скандали; фактів агресії з боку брата не бачила; від родичів чула про погане ставлення сина до матері; ОСОБА_8 мав схильність до конфліктів з іншими людьми;

- поясненнями свідка ОСОБА_13 , яка бачила, як в минулому син штовхав матір; вона його боялась, у т.ч. сексуального насильства з боку сина; коли ОСОБА_8 випивав, був агресивний;

- відомостями, отриманими під час огляду трупу, що містяться в протоколі огляду від 21.10.2025 та додатку до нього у виді фототаблиці (а.с. 48-58), відповідно до яких на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 виявлено труп жінки ( ОСОБА_14 ) з численними тілесними ушкодженнями в області голови, тулубу;

- висновком судово-медичного експерта від 19.11.2025 № 0000924 (а.с. 65-70), та додатковим висновком експерта від 20.11.2025 (а.с. 78, 79) відповідно до яких під час дослідження трупа ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом у волосистій частині голови в проекції правого тім?яного бугра та лівої тім?яної ділянки; синців в лобній ділянці зліва, по центру, справа з розповсюдженням на скроневу ділянку, в лівій виличній ділянці, на підборідді зліва з розповсюдженням на нижню щелепу зліва, навколо лівого та правого очей, на кінчику носа, на підборідді справа, в передвушній ділянці справа, в проекції лівої вушної раковини, в проекції кута нижньої щелепи справа, на передній поверхні грудної клітини справа в підключичній ділянці, на передній поверхні лівого плечового суглобу та в надключичній ділянці зліва, в проекції верхньо-зовнішнього квадранту правої молочної залози, на передньо-внутрішній, на зовнішній поверхні лівого плеча в середній та нижній третинах, на передньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на зовнішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, на тильній поверхні лівої кисті, на передньо-зовнішній поверхні правого плеча в середній та нижній третинах, на передньо-зовнішній поверхні правого передпліччя на всіх рівнях, на тильній поверхні правої кисті, на передній поверхні лівої гомілки в середній третині, на передньо-внутрішній поверхні та на передній поверхні правого та лівого колінних суглобів, на передньо-внутрішній поверхні правого гомілково-ступневого суглобу; саден на тлі синця в правій лобній та скроневій ділянках, на тлі синця лівого ока в проекції нижньої повіки біля зовнішнього його кута, на задній поверхні правого плеча у верхній третині, на з, на задній поверхні грудної клітини справа в проекції 4-5, 7-8, 9-10 міжребер?я по лопаточній, по біляхребтовій та по задньо-пахвовій лініям, на задній поверхні грудної клітини зліва в проекції 8-9 міжребер?я по лопаточній лінії, на зовнішній поверхні правого кульшового суглобу; двосторонніх множинних переломів ребер, перелому груднини, субарахноїдальних крововиливів, гематом печінки, надривів селезінки, крововиливів селезінки, правої нирки та правого наднирника, які утворилися від дії тупих твердих предметів (предмету), що діяли за ударним механізмом та по дотичній з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області. При цьому тілесні ушкодження в областях верхніх та нижніх кінцівок відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та які не перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Тілесні ушкодження в області голови, грудної клітини, живота, як зовнішні так і внутрішні за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Зазначені вище тілесні ушкодження утворилися прижиттєво (можуть відповідати 21.10.2025 року) від дії тупих твердих предметів, які діяли по ударному механізму та по дотичній з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області. Враховуючи характер тілесних ушкоджень, їх кількість, різні анатомічні області заподіяння тілесних ушкоджень, виключається можливість їх утворення при падінні з висоти власного зросту.

На переконання колегії суддів, вказаними доказами у сукупності фактичні обставини справи, встановлені судом, підтверджуються поза розумним сумнівом, а також ними спростовуються апеляційні доводи захисника про недоведеність вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що факт настання смерті ОСОБА_14 у період часу з 23.00 години 20.10.2025 по 02.00 годину 21.10.2025 на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 від тілесних ушкоджень, детально описаних у висновку судово-медичної експертизи та додатковому висновку експерта, стороною захисту не оспорюється, натомість апеляційні доводи зводяться до оспорювання заподіяння вказаних тілесних ушкоджень саме ОСОБА_8 .

Зазначені апеляційні доводи спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 , який, проживаючи в одному будинку із ОСОБА_8 та померлою ОСОБА_14 , в іншій його частині, ввечері та у ніч, що передували виявленню трупа, чув через стіну лише голоси ОСОБА_8 та померлої ОСОБА_14 , при цьому ОСОБА_8 поводив себе агресивно, відмовлявся на прохання матері викликати швидку медичну допомогу, відмовлявся віддати їй телефон, що вказує на те, що тілесні ушкодження матері заподіяв саме ОСОБА_8 , а інших осіб на місці події не було.

Крім того свідок зазначив про постійні сварки між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , під час яких ОСОБА_8 застосовував до матері фізичну силу. Його показання у цій частині узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які вказували на агресивну поведінку ОСОБА_8 щодо інших осіб та/або відомі їм випадки застосування ним насильства до ОСОБА_14 у минулому.

Колегія судів вважає за необхідне додатково зазначити, що апеляційні доводи захисника полягають у переоцінці доказів, із наданням їм тенденційної упередженої оцінки на користь сторони захисту, яка вочевидь не відповідає їх дійсному змісту і обставинам, що ними підтверджуються.

Інші апеляційні доводи захисника колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не спростовують наявності належних і достатніх підстав для застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, а відтак і законності та обгрунтованості оскарженої ухвали суду.

Аналізуючи апеляційні доводи прокурора про те, що суд першої інстанції, зазначивши в мотивувальній частині ухвали формулювання на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, тим самим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, згідно критеріїв ст. 19 КК України, осудною є особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, в той час як неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Відповідно до ст. ст. 23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином.

Мету злочину становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб. Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини.

Отже, осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (ст. 19 КК України).

Тому зі станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Разом із тим суд першої інстанції, визнавши доведеним, що мало місце суспільно небезпечне діяння, яке вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_8 , навів у мотивувальній частині ухвали формулювання на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, яке фактично свідчить про мотив вчиненого діяння, не врахувавши, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності.

Таким чином, судом першої інстанції допущене неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке підлягає усуненню шляхом зміни оскарженої ухвали в апеляційному порядку та виключення вказаного формулювання.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника, - залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 503, 513, 516 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру, адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 - задовольнити.

Ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2026 року про застосування до ОСОБА_8 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у стані неосудності, примусових заходів медичного характеру змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали формулювання на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4