УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2026 р.Справа № 395/90/26
Провадження № 1-кп/390/12/26

Колегія суддів Кропивницького районного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянувши у судовому засіданні в м. Кропивницькому клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів стосовно: ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Соломна Волочиського р-н Хмельницької обл., проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючий, маючий середню спеціальну освіту, неодружений, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 146, частиною четвертою статті 187, пунктами 6, 12, 13 частини другої статті 115, пунктами 3, 9, 12, 13 частини другої статті 115 КК України, раніше судимого :

потерпілий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кропивницького районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 146, частиною четвертою статті 187, пунктами 6, 12, 13 частини другої статті 115, пунктами 3, 9, 12, 13 частини другої статті 115 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, яке обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що на даний час необхідність в раніше обраному ОСОБА_6 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою не відпала, оскільки заявлені раніше ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України не зменшилися.

Запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 обрано та підлягає продовженню з урахуванням особи обвинуваченого, його характеризуючи даних, та насамперед, обставин і характеру вчинених злочинів, зокрема їх негативних наслідків у вигляді смертей потерпілих, а також обставинами приховування слідів скоєного злочину.

З урахуванням наявності вищезазначених вагомих доказів обґрунтованості обвинувачення, обставин вчинення злочину, його тяжкості, міри покарання, а також особи обвинуваченого та бажання уникнути кримінальної відповідальності, досудовим розслідуванням встановлено наявність ризиків, які було враховано судом при обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 та з моменту застосування запобіжного заходу не зменшились та продовжують мати місце і на даний час:

?переховуватися від суду, так як останній неодноразово судимий, за вчинення особливо тяжких корисливо-насильницьких злочинів, стійких соціальних зв`язків немає, безробітній, неодружений, в разі визнання винним ОСОБА_6 , може загрожувати покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавленням волі, тож, з метою уникнення відповідальності, останній може виїхати за межі Кіровоградської області та потрапити на тимчасово не підконтрольні території України;

?може незаконно впливати на свідків, в тому числі застосовуючи насильство відносно останніх для зміни показів на свою користь з метою уникнення покарання, що йому загрожує в разі визнання винним, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, а також обставин злочинів, за які ОСОБА_6 було притягнуто до відповідальності;

?вчиняти нові кримінальні правопорушення, що підтверджується наявністю неодноразових судимостей за вчинення тяжких та особливо тяжких корисливо-насильницьких злочинів, проти життя та здоров`я осіб;

?перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме укриваючи необхідну для встановлення істини у провадженні інформацію щодо всіх обставин злочину та своєї ролі у його вчиненні, ухилятися від викликів до суду зловживаючи своїми процесуальними правами;

Ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце у випадку перебування ОСОБА_6 на волі.

Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

Так, запобіжні заходи, не пов`язані із триманням під вартою ОСОБА_6 з урахуванням наявності ризиків, передбачених статті 177 КПК України, не стане на перешкоді до вчинення підозрюваним дій, які будуть сприяти уникненню від відповідальності, насамперед, переховування від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином на підставі викладеного, беручи до уваги, що 29.03.2026 спливає строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та з метою запобігання зазначеним у клопотанні ризикам, які не зменшились та продовжують мати місце, а також неможливості застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно продовжити, без визначення розміру застави останньому.

Обвинувачений вирішення питання щодо продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою поклав на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглянувши наведене клопотання прокурора колегія суддів встановила таке.

Відповідно до вимог частини третьої статті 334 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У справі «Москаленко проти України» (рішення від 20.05.2010 п. 36) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Суд, дослідивши обґрунтування поданого клопотання, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті, а тому ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечний, ніж покарання та процедура його відбування, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Тобто зазначений прокурором ризик про можливість переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати, бо під загрозою можливого покарання обвинувачений зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, судом не встановлено. Також в Україні діє воєнний стан.

Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків, в тому числі застосовуючи насильство відносно останніх для зміни показів на свою користь з метою уникнення покарання, що йому загрожує в разі визнання винним, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, а також обставин злочинів, за які ОСОБА_6 було притягнуто до відповідальності.

Перебуваючи на волі ОСОБА_9 може вчиняти нові кримінальні правопорушення, що підтверджується наявністю неодноразових судимостей за вчинення тяжких та особливо тяжких корисливо-насильницьких злочинів, проти життя та здоров`я осіб.

Обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме укриваючи необхідну для встановлення істини у провадженні інформацію щодо всіх обставин злочину та своєї ролі у його вчиненні, ухилятися від викликів до суду зловживаючи своїми процесуальними правами;

Ці обставини дають суду підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може ухилитися від суду з метою уникнення покарання, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки та попередження ризиків, передбачених частиною першою статті 176 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та обставини провадження, суд вважає, що у справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. У той же час, суд оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_6 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до частини четвертої статті 187 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд в цьому випадку вважає за доцільне не визначати розмір застави.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів.

Керуючись статтями 27, 176, 177, 181, 183, 184, 194, 196, 314-316 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 10:30 25 березня 2026 року до 10:30 23 травня 2026 року.

Строк дії ухвали закінчується о 10:30 23 травня 2026 року.

При продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розмір застави не визначати.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3