КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003099 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Заводське Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Суд визнав доведеним, що 01.10.2024 близько о 00 год. 05 хв. у ОСОБА_7 , який перебував за адресою: АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел на нанесення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків. Реалізуючи свій злочинний умисел, проявляючи _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1496/2026 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України Доповідач ОСОБА_1

неповагу до правоохоронних органів, підриваючи їх авторитет, ігноруючи правила поведінки, прийняті у суспільстві, розуміючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді нанесення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків та бажаючи їх настання, наніс правою рукою зібраною в кулак один удар в нижню щелепу рядовому поліції ОСОБА_9 , коли той виконував свої службові обов`язки. Після чого ОСОБА_9 почав затримувати ОСОБА_7 , в ході чого, останній наніс рукою зібраною в кулак не менше одного удару рядовому поліції ОСОБА_9 у ділянку попереку по центру, коли той виконував свої службові обов`язки, після чого ОСОБА_7 було затримано працівниками поліції. Таким чином, ОСОБА_7 своїми протиправними діями спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у виді невизначеної форми синцю, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження (1,5х1,5(см)).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням звільнення від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, визначивши іспитовий строк тривалістю 2 роки.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи та у скоєному щиро розкаявся.

При цьому сторона обвинувачення у судових дебатах вважала, що враховуючи особу обвинуваченого, щире каяття, сприяння у розкритті злочину, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів покарання у виді 3 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, тобто без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, суд першої інстанції формально підійшов до визначення міри покарання та призначив йому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, яка проявляється в обранні покарання у виді позбавлення волі, не врахувавши, що призначене покарання не є необхідним для забезпечення мети виправлення, яка могла б бути досягнута за допомогою пробаційного нагляду.

При цьому, зазначає, що він повністю усвідомлює серйозність звинувачень, висунутих проти нього, і хоче висловити щире каяття за свої дії. Йому надзвичайно шкода, що стався цей інцидент, унаслідок якого було завдано шкоди працівнику правоохоронного органу, який виконував свої службові обов`язки. Він глибоко жалкує, що його дії призвели до таких наслідків та запевняє суд, що жодним чином не мав наміру проявляти неповагу до правоохоронної системи чи завдавати шкоди людям, які служать на благо суспільства, а інцидент стався в момент емоційного напруження, коли він не зміг належним чином оцінити свої дії та їх можливі наслідки, та усвідомлює, що це не виправдовує його, але це допомагає зрозуміти контекст подій.

Таким чином, вважає, що попри зазначені обставини, та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, та наявності обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, так як він глибоко усвідомлює свою провину та шкодує про те, що сталося, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки співпрацював із слідством і надавав усі необхідні відомості, а також з урахуванням того, що він раніше не мав проблем із законом, ніколи не вчиняв правопорушень і завжди намагався дотриматися закону, суд призначив покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Будучи повідомленим про день, час та місце апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду не надсилав, а тому апеляційний суд, враховуючи що, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, його неявка не перешкоджає проведенню розгляду, оскільки його участь не є обов`язковою, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались як не заперечуються вони обвинуваченим і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, що також апелянтом не оспорюється.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Також суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, а також дані про особу винного, який вину визнав повністю, усвідомив протиправність своїх дій, раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, його вік та поведінку після вчиненого, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які його обтяжують, та правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

При цьому вид та розмір призначеного покарання ОСОБА_7 також не заперечує.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про можливість звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає наступне.

Так, відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як слідує з мотивувальної частини вироку, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав повністю, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, має батьків похилого віку, які проживають окремо, стан його здоров`я, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, які його обтяжують.

Саме на цих підставах суд, за змістом судового рішення, не знайшовши підстав для застосування норм ст.ст. 79, 75, 76 КК України, дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе шляхом застосування відносно нього такого виду покарання як позбавлення волі строком на 3 роки.

Під час апеляційного провадження обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, та вказав, що, на його думку, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані, які характеризують його особу, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявність обставини, яка його пом`якшує - щире каяття, його ставлення до вчиненого, повне усвідомлення своє провини, у зв`язку з чим він зробив для себе відповідні висновки та шкодує про те, що сталося, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, в минулому не вчиняв жодних порушень, а тому вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про неможливість застосування стосовно нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Також обвинуваченим ОСОБА_7 було надано апеляційному суду копію наказу № 39/15-к від 24 червня 2025 року та характеристики ОСОБА_7 з місця роботи від 01 серпня 2025 року та від 09 лютого 2026 року, а також Акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 23 липня 2024 року.

Згідно копії наказу № 39/15-к від 24 червня 2025 року, ОСОБА_7 з 25 червня 2025 року прийнятий на посаду інженера-будівельника ТОВ «Руст».

Згідно характеристик від 01 серпня 2025 року та від 09 лютого 2026 року за підписом директора ТОВ «Руст» ОСОБА_10 , ОСОБА_7 з першого дня роботи зарекомендував себе як сумлінний та відповідальний працівник, який добросовісно виконує службові обов`язки, дотримується трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку та техніки безпеки. Виявляє ініціативність, вміння працювати в команді, а також здатність ефективно виконувати робочі завдання в умовах підвищеної відповідальності. У колективі користується авторитетом і повагою, виявляє доброзичливість, витриманість, з колегами підтримує доброзичливі стосунки, конфліктних ситуацій не створює. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, скарг чи зауважень від керівництва не має. Активно долучається до життя підприємства, бере участь у колективних заходах, демонструє соціальну відповідальність.

Згідно Акта про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 23 липня 2024 року, комісією встановлено, що ОСОБА_7 здійснює догляд за матір`ю - ОСОБА_11 , яка є інвалідом 2 групи та потребує постійного догляду, що підтверджується довідкою МСЕК №9369332 від 30.12.2009 року.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини в сукупності з даними про особу ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання та реєстрації, працює, тобто займається суспільно-корисною працею, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, здійснює догляд за матір`ю, яка потребує постійного догляду, його ставлення до вчиненого, яке виражається у жалю та розкаянні, повному визнанні вини, у зв`язку з чим кримінальне провадження було розглянуто на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників не оспорюються, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність таких обставин, що його обтяжують, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, і того, що його характеристика з місця проживання фактично є формальною, адже в ній констатовано, що на ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , скарг від мешканців будинку не надходило і на даний час у дільничного офіцера поліції відсутні матеріали з приводу проведення превентивних заходів стосовно запитуваної особи, але вказано, що з урахуванням цього можна охарактеризувати останнього негативно, без конкретизації такого ствердження та таких висновків дільничного офіцера поліції (а.п. 50), колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого може бути без ізоляції від суспільства, а тому можливо його звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Таким чином, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року підлягає зміні, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 - задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_7 змінити та на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з випробуванням, з іспитовим строком два роки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3