Справа № 344/3281/26
Провадження № 1-кс/344/1652/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000457 від 21.07.2025,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_5 який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000457 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, у якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.12.2025, на віртуальні активи, що зареєстровані на криптовалютних біржах OKX, MEXC, Binance, WhiteBit та ByBit та перебувають у власності і користуванні ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що на даний час досудове розслідування триває, однак сторона обвинувачення не довела необхідності подальшого застосування такого обмеження права власності, не навела конкретних ризиків, які б виправдовували подальше втручання, та не зверталася до суду із новим належно обґрунтованим клопотанням щодо підтримання арешту у чинному обсязі. Фактично арешт зберігається без актуальної оцінки його необхідності, що суперечить принципу пропорційності.

У даному випадку арешт фактично блокує можливість користування цифровими активами без доведення їх кримінального походження або зв`язку із предметом доказування, що свідчить про непропорційність втручання у право власності.

23.02.2026 адвокатом ОСОБА_3 подано доповнення до клопотання, де зокрема наведено нормативне обґрунтування. Зокрема зазначено, що порядок відкриття рахунків на криптовалюних біржах унеможливлює відкриття їх на сторонніх осіб без їх відома, так як необхідно робити селфі, яке направляється в момент відкриття рахунку. Наявність відкритих рахунків на криптовалютних біржах, не є матеріальним об`єктом та не відповідає критеріям речових доказів, визначеним положеннями ст. 98 КПК України, так як окрім факту діяльність на біржі жодного іншого доказового значення не має

Прокурором Івано-Франківської обласної прокуратури подано заяву про розгляду справи без його участі, у задоволенні клопотання просив відмовити, оскільки на даний час досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі дії, зокрема огляд речових доказів.

Представником заявника - адвокатом ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги клопотання підтримав. Зокрема з підстав та мотивів, що викладено письмово.

Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали клопотання, встановлено наступне :

Слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області за процесуального керівництва Івано-Франківської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000457 від 21.07.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.12.2025, №344/22707/25, у межах вказаного кримінального провадження, накладено як на речовий доказ арешт на віртуальні активи, які зареєстровані на криптобіржах «OKX», «Binance», «MEXC», «WhiteBit», «ByBit», та фактично перебувають у власності та користуванні ОСОБА_4 .

Разом з тим, з такої ухвали слідчого судді вбачається, що 11.12.2025 в межах вищевказаного кримінального провадження було проведено санкціонований обшук по місцю проживання ОСОБА_4 в ході проведення якого на його особистих мобільних пристроях було виявлено наявність облікових записів на наступних криптобіржах: «OKX» (компанія Aux Cayes FinTech Co. Ltd., Eden Plaza Suite 202, 2nd Floor, Mahe, Seychelles), «Binance» (компанія Nest Services Limited, House of Francis, Room 303, Ile Du Port, Mahe, Seychelles), «MEXC», «WhiteBit», «ByBit», на яких були зареєстровані віртуальні активи.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно із ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, слід вказати, що дійсно, норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих чи інших речей речовими доказами, у той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Адже, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння. А, у КПК для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів КПК передбачено дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК (частина 3 статті 170 КПК).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу причетність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, та що і є власне дійсним у цьому кримінальному провадженні, на думку слідчого судді, сформовану у порядку ст. 94 КПК України.

Слідчий суддя, при вирішенні клопотання про скасування арешту майна, що накладений в рамках кримінального провадження, також враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя дійшла висновку, що викладені доводи сторони заявника не вказують на необґрунтованість накладення арешту та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави, які на думку заявника, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Таким чином, стороною заявника не доведено необхідності у скасуванні арешту, оскільки є необхідність у збереженні арештованого майна, з метою досягнення цілей кримінального провадження, а тому доводи заявника є необгрунтованими та передчасними.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін, не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак клопотання не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні ОСОБА_4 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000457 від 21.07.2025 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти такої можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1