Справа № 740/196/24
Провадження № 1-кп/740/51/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

- прокурор ОСОБА_3 ,

- потерпіла ОСОБА_4 ,

- представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 ,

- обвинувачений ОСОБА_4 ,

- захисник адвокат ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ніжині Чернігівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

установив:

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 20.12.2023 близько 21:00 год. він знаходився поблизу магазину «X-free», розташованого за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Шевченка, 160 А, де на той момент перебувала його дружина ОСОБА_4 , між якими з приводу раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, під час якої ОСОБА_4 маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, наніс один удар ногою в ділянку лівої руки ОСОБА_4 , у результаті чого завдав потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забою IV пальця лівої кисті у вигляді часткового надриву сухожилка розгинача, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 згідно зі ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив домашнє насильство у формі фізичного насильства.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в умисному завданні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 .

У судовому засіданні 27.02.2026 захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, яке мотивоване тим, що кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України згідно з обвинуваченням вчинене 20.12.2023, а відповідно до ст. 49 КК України визначено строки давності 2 роки. Таким чином, станом на цей час сплили строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника, просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Прокурор підтримав клопотання захисника, оскільки на цей час закінчилися строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, тому є підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Потерпіла та її представник щодо клопотання захисника висловилися на розсуд суду, при цьому вважали за необхідне вирішити справу по суті.

Заслухавши думку учасників справи, перевіривши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком. Так, санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу, громадських робіт та виправних робіт.

Положеннями ст. 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули строки, зокрема, два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Частиною 4 ст. 286 КПК України встановлено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим за умови дотримання вимог ст. 49 КК України.

Імперативні вимоги закону щодо закриття кримінального провадження підтвердив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, провадження № 51-1491км19, у постанові від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18, провадження № 51-413 кмо 21.

У вказаних справах Верховний Суд відзначив, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Верховний Суд констатував, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду в разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди обвинуваченого на звільнення на підставі спливу строків давності. На суд покладено імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що мало місце 20.12.2023; указане кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, і з дня його вчинення минуло більше двох років. Докази вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення у матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази його ухилення від досудового слідства.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений, будучи обізнаним зі своїми правами, у тому числі передбаченими ч. 3 ст. 285 КПК України, підставами звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, а також наслідками закриття кримінального провадження з цієї підстави, погодився на таке звільнення.

Оскільки визначені ст. 49 КК України положення дотримано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання захисника та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, яким встановлено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У разі закриття кримінального провадження з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому потерпіла не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства. Закриття кримінального провадження згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України не звільняє особу від обов`язку відшкодування шкоди. За таких обставин позов потерпілої ОСОБА_4 підлягає залишенню без розгляду.

Питання щодо документа слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 2, 22, 26, 284 288, 314, 369 372, 376 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 січня 2024 року за № 0000007, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, залишити без розгляду.

Документ відеозапис на оптичному носії dvd-r-диску залишити в матеріалах справи.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1