Номер провадження: 11-сс/813/504/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29.01.2026 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селище Леніна Лутугинського району Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого четверо дітей, двоє з яких є неповнолітніми, до затримання був приватним підприємцем, військовослужбовець, раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000536 від 16.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29.01.2026 року задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБУ в Одеській області та відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27.02.2026 року, без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершене, а підстави вважати, що наведені ризики можуть зникнути чи зменшитися раніше цього строку, відсутні.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що:

- матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_8 не містять даних, що підтверджують наявність «обґрунтованої підозри» в тому, що він причетний до вчинення інкримінованого правопорушення;

- ризики, на які слідчий посилається у клопотанні відсутні;

- також зазначає, що слідчий суддя не прийняв до уваги дані про особу підозрюваного та безпідставно не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити; прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частина 1 ст.404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади забезпечення права на свободу та особисту недоторканність.

Згідно з вимогами ст.12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно матеріалів судової справи, слідчим відділом Управління СБУ в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000536 від 16.10.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України.

09.10.2025 року ОСОБА_8 затриманий в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 1 ст. 111-2 КК України за кваліфікуючими ознаками: в умисних діях, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчиненому громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, за попередньою змовою групою осіб.

За версією орану досудового розслідування, громадянин України ОСОБА_8 , у період часу з січня 2013 року по теперішній час, фактично є одним з засновників ТОВ «Укрметінвестбуд» (, юридична адреса: Луганська область, місто Луганськ, вулиця Коцюбинського, будинок 10).

Крім того, в квітні 2014 року на території Луганської області створено терористичну організацію, так звану «луганська народна республіка» (далі «лнр»), яка здійснює акти тероризму, залякування населення, вбивства громадян, захоплення адміністративних будівель органів державної влади і місцевого самоврядування, а також збройний спротив військовослужбовцям Збройних Сил України та працівникам правоохоронних органів, які приймають участь в операції об`єднаних сил (до квітня 2018 року - антитерористичній операції) на території Луганської області, внаслідок чого дестабілізується суспільно політична ситуація у державі.

При цьому з`ясовано, що «лнр» є стійкою організацією, яка безперервно функціонувала до 30.09.2022, з чіткою ієрархією та структурою, яка складалась з політичного і силового блоків, з розподілом ролей та функцій між її учасниками, встановленими правилами поведінки, обов`язковими для усіх учасників під час підготовки і вчинення терористичних актів.

Крім того, дана організація здійснювала терористичну діяльність на території України з відома та за вказівкою її керівників, у зв`язку з чим, згідно з ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» визначалась терористичною.

Основною метою діяльності вказаної терористичної організації є повалення конституційного ладу, зміна меж території і державного кордону України, а також створення незаконного державного утворення «лнр».

Так, у 2014 році для функціонування терористичної організації «лнр», на учасників її політичного блоку покладалися наступні обов`язки:

- створення так званих органів державної влади «лнр» та організація їх діяльності;

- видача нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів державної влади «лнр»;

- організація та проведення незаконного референдуму на території Луганської області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «лнр»;

- проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичної організації «ЛНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;

- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно настроєних до їх діяльності, а також її розподілу;

- налагодження взаємодії з іншою терористичною організацією «донецька народна республіка» та її лідерами з метою координації дій, направлених на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам та Збройним силам України;

- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «лнр», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою закликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні та дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «лнр» для забезпечення їх протиправної діяльності;

- забезпечення учасників «лнр» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.

У свою чергу, на учасників силового блоку покладались такі обов`язки:

- організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції;

- з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними силами України, організація у групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників «лнр», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями;

- вербування нових учасників до складу силового блоку «лнр» та керівництво їхніми діями;

- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Луганської області;

- скоєння терактів та диверсій на території України;

- захоплення зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки, транспортних засобів та будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та забезпечення власної злочинної діяльності;

- викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні;

- силова підтримка учасників політичного блоку при проведенні незаконного референдуму на території Луганської області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «лнр», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд;

- вчинення дій, направлених на унеможливлення проведення виборів Президента України на території Луганської області;

- організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.

Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «лнр» або за її участі знайшли своє відображення у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «лнр» та «днр» терористичними організаціями.

Зокрема, у зверненні Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року за №129-VIII, та Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14.01.2015 №106-VIII, постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого російською федерацією міжнародного тероризму» від 22.07.2014 №1597-VII, постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 №337-VIII, постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22.07.2014 №1596-VII, постанові Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами російської федерації та керівниками терористичних організації «днр» та «лрн», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 №145-VIIІ.

30.04.2018 Указом Президента України № 116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», на виконання вимог Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», антитерористичну операцію переформатовано в операцію об`єднаних сил.

Із цього приводу ухвалено низку актів міжнародних інституцій, зокрема: Резолюції ГА ООН від 27 березня 2014 про територіальну цілісність України та від 19 грудня 2016 про стан прав людини в АР Крим і Севастополі, постанову Парламентської асамблеї Ради Європи «Про недавні події в Україні» від 9 квітня 2014, резолюцію Європейського парламенту від 17 квітня 2014 щодо російського тиску на країни Східного партнерства, постанову Парламентської асамблеї ОБСЄ «Про продовження чітких, важких і хибних порушень зобов`язань ОБСЄ та міжнародних норм з боку Російської Федерації» від 8 липня 2015, резолюцію Парламентської асамблеї Ради Європи «Про гуманітарний стан українських біженців та переміщених осіб» (2015), доповідь Міжнародного кримінального суду від 14 листопада 2016. У зазначених документах послідовно підтверджено суверенітет і територіальну цілісність України, а також вказано, що референдум щодо статусу Криму не був санкціонований Україною, а отже, його результати не мають юридичної сили; закликано всі держави не визнавати будь-яких змін щодо статусу АР Крим і Севастополя; засуджено тимчасову окупацію території України і підтверджено невизнання анексії Криму; РФ визнано державою-окупантом, анексію українського півострова - протиправною згідно з міжнародним правом, статус Криму - територія під російською окупацією, ситуацію на території Криму та Севастополя - міжнародним збройним конфліктом між РФ та Україною, твердження РФ про право використовувати всі засоби для захисту російських меншин у третіх країнах - таким, що не відповідає міжнародному праву і суперечить основоположним принципам міжнародної поведінки у 21 столітті. Засуджено й одностороннє та невиправдане порушення РФ суверенітету і територіальної цілісності України, а також відмову РФ поважати Гельсінські принципи суверенітету, цілісності, непорушності всесвітньо визнаних кордонів і заборони застосування та загрози застосування сили відносно держав-учасниць ОБСЄ. З 2014 року частина території у Донецькій та Луганській областях тимчасово окупована РФ, на якій утворені «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка». Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VIII окремі території Донецької та Луганської областей визнані тимчасово окупованими.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що після захоплення та тимчасової окупації частини Луганської області представниками незаконного державного утворення «лнр», яке діяло під повним контролем та підпорядкування РФ, 26.12.2017 ОСОБА_8 виступив засновником, з часткою у 50 процентів у розмірі 113300 російських рублів ТОВ «Укрметінвестбуд» (, юридична адреса: Луганська область, місто Луганськ, вулиця Коцюбинського, будинок 10), яке змінило назву на ООО «Укрметинвестстрой» (в подальшому в тексті назва буде вказана на російській мові) та посадові особи якого продовжили ведення господарської діяльності на тимчасово окупованій частині Луганської області, в тому числі в місті Луганськ.

Крім того, 24.02.2022 о 05 год. 00 хв., за наказом президента Російської Федерації (далі за текстом РФ) ОСОБА_10 , збройні сили РФ незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

У зв`язку з вказаними обставинами, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, термін дії воєнного стану неодноразово продовжено та дія воєнного стану триває на даний час.

Після початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну, ОСОБА_8 будучи обізнаним про факт агресії РФ проти України, на початку листопада 2023 року, але не пізніше 24.11.2023 (більш точні дата, час та місце досудовим розслідуванням не встановлені) усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді порушення незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, будучи обізнаним щодо порядку зміни меж території України, в тому числі з положеннями статей 1 та 2 Конституції України відповідно до яких визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, з власних політичних та ідеологічних міркувань, положеннями ч.1 ст.17, ч.1 ст.65 Конституції України відповідно до яких визначено, що захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, підтримуючи та розділяючи рішення у передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, в період з кінця лютого 2022 року знаходячись на ТОТ Луганської області (тимчасово окупованій території України Луганської області) (більш точне місце органом досудового розслідування не встановлено) вступив у злочинну змову із невстановленими громадянами України та громадянами Російської Федерації, направлену на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчиненому громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.

Так, 24.11.2023 відбулася перереєстрація ООО «Укрметинвестстрой» з законодавства т.зв. «лнр» на законодавство РФ, а також відбулося перейменування в ООО «Метинвестстрой» (в подальшому в тексті назва буде вказана на російській мові) з тими же даними в реєстрах юридичних осіб рф: ИНН ; ОКПО 71988050; ОГРН 846; КПП 940301001 та зміною юридичної адреси на місто Луганськ, вулиця Леніна, будинок 26, ціллю якого згідно статуту є одержання прибутку.

При чому ОСОБА_8 , при невстановлених обставинах (дата, час, спосіб та місце досудовим розслідуванням не встановлені) особисто проставив в протоколі від 14.11.2023 загальних зборів учасників ООО «Укрметинвестстрой» підпис в графі «Секретар загальних зборів», чим затвердив проведення змін до статутних документів підприємства та перейменування ООО «Укрметинвестстрой» в ООО «Метинвестстрой»; залишити повноваження директора ООО «Метинвестстрой» за ОСОБА_11 ; підтвердження місцезнаходження ООО «Метинвестстрой» на тимчасового окупованих РФ територіях України, а саме визначення частини території України як адміністративної одиниці РФ, вказавши адресу ООО «Метинвестстрой», як: РФ, ЛНР, городской округ Луганский, г. Луганск, ул. Ленина, 26; з метою надання можливості державі-агресору на підтримання у населення окупованих територій, хибного уявлення щодо функціонування установ та організацій, переведення способу прийняття рішень Загальних зборів учасників підприємства, відповідно до законодавства держави-агресора, а саме відповідно до норм та положень Цивільного кодексу РФ.

При проведенні незаконних дій з так званої реєстрації вищевказаного підприємства в органах окупаційної адміністрації держави-агресора, ОСОБА_8 виступив одним із двох співзасновників (співвласників) перереєстрованого ООО «Метинвестстрой», та залишив за собою серед іншого наступні права: приймати участь в керуванні справами Товариства; отримувати інформацію про діяльність Товариства та ознайомлюватись з його бухгалтерськими книгами; приймати участь в розподілі прибутку; продати або здійснити відчуження іншим шляхом своєї долі або частини долі в статутному капіталі Товариства; вийти з Товариства; створення виконавчих органів та їх дострокове припинення, тощо. Директор Товариства звітує Загальним зборам учасників Товариства та має право зокрема: організовує ведення бухгалтерського обліку, звітності та документообігу, видає накази про призначення на посади працівників Товариства, про їх переведення та звільнення, без довіреності діє від імені Товариства, в тому числі представляє його інтереси та укладає угоди, здійснює інші повноваження, тощо. Основним видом діяльності ООО «Метинвестстрой» є: гуртова торгівля твердим, рідким та газоподібним пальним та повідними продуктами, гуртова торгівля лісоматеріалами, будівельним матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, гуртова торгівля відходами та брухтом, гуртова неспеціалізована торгівля.

Відповідно до загально прийнятих світових положень, законів, норм, звичаїв та правил гарантовано право кожного громадянина (людини) на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Суб`єкт господарювання - господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства. Управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документі. Управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Засновники (учасники) господарського товариства несуть відповідальність за відповідність установчих документів законодавству.

ОСОБА_8 , будучи одним з засновників підприємства ООО «Метинвестстрой» та який відповідно до статуту приймає рішення щодо встановлення основних напрямків діяльності підприємства, затвердження річних звітів та річних бухгалтерських балансів, усвідомлюючи свої протиправні дії, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами узгодив при невстановлених обставинах (дата, час, спосіб та місце досудовим розслідуванням не встановлені) шляхом передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.

В період з 2023 року по теперішній час ООО «Метинвестстрой» здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на території ТОТ Луганської області та міста Луганськ та за вказаний час зазначено за 2023 рік в податковій звітності поданої до податкових органів держави агресора наявність основних засобів виробництва на суму 1800000 російських рублів, наявність доданого капіталу на суму 1573000 російських рублів, наявність чистих активів на суму 1372000 російських рублів, чистий прибуток на суму 158000 російських рублів.

Також, ООО «Метинвестстрой» за 2024 рік зазначено в податковій звітності поданої до податкових органів держави-агресора наявність основних засобів виробництва на суму 1710000 російських рублів, наявність доданого капіталу на суму 1869000 російських рублів, наявність чистих активів на суму 1530000 російських рублів, чистий прибуток на суму 449000 російських рублів.

Відповідно до загально прийнятих світових положень, законів, норм, звичаїв та правил податки - це встановлені вищим органом законодавчої влади обов`язкові платежі, які сплачують фізичні та юридичні особи до бюджету у розмірах і термінах, передбачених законодавством. Грошові кошти, які є безпосереднім предметом та об`єктом податку є матеріальними ресурсами, оскільки вони виражають вартість товарів, послуг та активів, які можна придбати, і, таким чином, мають матеріальний еквівалент у вигляді товарів та послуг. Хоча гроші самі по собі не є матеріальними об`єктами у звичному розумінні, вони представляють собою засоби обміну, які використовуються для придбання матеріальних ресурсів, таких як обладнання, сировина, товари.

Фінансування ведення військової агресії та збройного нападу РФ на Україну, підтримання подальших військових дій на території України в тому числі з захоплення території України, здійснення ракетних обстрілів та обстрілів з використанням БПЛА, виплата грошового забезпечення (в тому числі заробітної плати) військовослужбовцям РФ, які залученні до збройної агресії та представникам органів влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційних адміністрацій держави-агресора, виробництво військової техніки, озброєння та бойових припасів, здійснюється з загальних і спеціальних фондів федерального бюджету РФ з використанням коштів отриманих від сплати податків підприємств і установ, в тому числі тих, які ведуть господарську діяльність на тимчасово окупованих територіях України, таких як ТОТ Луганської області.

Крім того, ведення господарської діяльності суб`єктам господарювання РФ на тимчасово окупованих територіях України, в тому числі ТОТ Луганської області, сплати податків до федерального бюджету РФ, таких як пенсійне страхування, податок на прибуток, соціальне страхування, медичне страхування, надає можливість державі агресору на підтримання у населення регіонів РФ та окупованих територій, хибного уявлення щодо функціонування установ та організацій від імені держави (держави-агресора, незаконних органів влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційних адміністрацій держави-агресора) для ведення розвитку загально прийнятих норм існування державних інституцій РФ, а не ведення військової агресії та агресивної війни РФ проти України.

Крім того, в період з 2024 року по теперішній час від імені ООО «Метинвестстрой» створено офіційний Інтернет сайт вищевказаного підприємства - https://metinveststroy-lugansk.ru/, де однією з засад діяльності вказано передача матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора та її збройним формуванням, а саме викладно звернення: «С целью обеспечения наших ребят во время выполнения ими крайне трудных и важных задач по защите населения ЛНР мы размещаем сбор, организованный проверенными нами людьми». Поруч із зазначеним текстом наявна активна кнопка із написом «Помочь».

При натисканні на кнопку «Помочь» відбувається перехід на сторінку загально доступного веб-ресурсу: «https://pomoshchvoinu.ru/», з вказівкою наступного тексту: «Сбор благотворительных средств в поддержку военнослужащих России и гражданского населения на освобождённых территориях Донецкой и Луганской Народных Республик». Також, містяться активні кнопки із написами: «Главная; На что собираем?; Наши Сборы; ОСОБА_12 », та зазначено мобільний номер телефону для зв`язку: « НОМЕР_1 » та додатковими текстовими повідомленнями: «Zа победу! Zа мирное небо! Zа Россию! Дорогие друзья! Сегодня настали непростые времена - враг угрожает мирной жизни нашего многонационального народа, покушается на наши исконные земли и традиционные ценности. В этот ответственный час тысячи героев - военных и добровольцев - самоотверженно защищают наше будущее на передовой. Они остро нуждаются в вашей поддержке! Также в помощи нуждаются мирные жители, пострадавшие от действий неонацистских формирований. Это старики, женщины и дети, лишившиеся крова и средств к существованию. Каждое ваше пожертвование, каждая посылка с гуманитарной помощью - это реальный вклад в нашу общую Победу! Вместе мы сила, вместе мы непобедимы! Проявите гражданскую позицию - поддержите защитников Отечества и пострадавших мирных жителей. Ваша помощь сегодня - это залог нашего мирного завтра!».

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ч.5 ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

10.10.2025 року ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду міста Одеси відносно ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

04.12.2025 року ухвалою Пересипського районного суду міста Одеси строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні був продовжений до шести місяців, а саме до 09.04.2026 року.

04.12.2025 року ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду міста Одеси відносно ОСОБА_8 був продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, тобто до 01.02.2026 року.

29.01.2026 року ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду міста Одеси відносно ОСОБА_8 був продовжений строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, тобто до 27.02.2026 року

Так, на виконання вимог ст.178 КПК України слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється особа, відомості про неї в їх сукупності з урахуванням сімейного стану, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обставини його вчинення за пред`явленим повідомленням про підозру. Також надано оцінку доводам сторони обвинувачення про існування обставин, які як свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, так і що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою

При цьому, слідчий суддя врахував, що ухвалою слідчого судді від 04.12.2025 року продовжено строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження до 6 місяців, тобто до 09.04.2026 року, оскільки завершити досудове розслідування у двомісячний строк не надалося можливим, у зв`язку із значним об`ємом та складністю кримінального провадження, тривалістю проведення почеркознавчих експертиз з урахуванням завантаженості експертних установ, а також необхідністю в проведенні наступних слідчих дій: звернутися до апеляційного суду з клопотанням про розсекречення ухвал слідчого судді, якими надавалися дозвіл на проведення НСРД; отримати, опрацювати та долучити до кримінального провадження легалізовані матеріали проведених негласних слідчих (розшукових) дій в якості письмових доказів; встановити та додатково допитати свідків зазначеного кримінального правопорушення; встановити фактичне місце знаходження ОСОБА_11 , який виступає директором ООО «Метинвестстрой» на ТОТ Луганської області; виявити інших осіб, які причетні до незаконної діяльності ТОВ «Укрметінвестбуд» (ООО «Метинвестстрой»); з урахуванням одержаних слідством даних, вирішити питання про можливість повідомлення підозрюваним про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри; здійснити інші слідчі (розшукові) дії, необхідність у яких може виникнути під час проведення досудового розслідування; виконати вимоги ст.ст.290, 291 КПК України; а саме скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_8 за ч.2 ст.28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, колегія суддів наголошує на тому, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви №№ 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32, рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175).

Від фактів, які є причиною виникнення підозри не вимагається такого ж рівня переконливості, як від тих, що є необхідними для висунення обвинувачення чи обґрунтування обвинувального вироку. Крім того, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Оскільки на цій стадії встановлено нижчі критерії до стандарту доказування, які зобов`язують слідчого суддю з`ясувати лише наявність достатніх доказів, які виправдовують необхідність здійснення досудового розслідування та не передбачають обов`язку встановлення вини конкретної особи, на переконання апеляційного суду, у даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину на час продовження запобіжного заходу є обґрунтованою.

У даному кримінальному провадженні обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, зокрема: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення від 7.10.2025р; протоколом про результати проведення НСРД №65/1/3/2733 від 12.05.2025р щодо обставин вчинення ОСОБА_13 , ОСОБА_8 кримінального правопорушення та в частині отримання документів, які безпосередньо вказують на причетність та обізнаність ОСОБА_13 та ОСОБА_8 до діяльності ООО «Метинвестстрой» у взаємодії з державою-агресором; протоколом про результати проведення НСРД №65/1/3/4359 від 15.08.2025, щодо обставин вчинення ОСОБА_13 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення; протоколами огляду мережі Інтернет від 13.08.2025р., 15.09.2025р. в частині діяльності ООО «Метинвестстрой» на ТОТ м. Луганськ, які безпосередньо вказують на діяльність ООО «Метинвестстрой» у взаємодії з державою-агресором; відповідями на доручення ГВ КР УСБУ в Одеській області №№ 65/1/3/4567 від 12.09.2025р, 65/1/3/4566 від 12.09.2025р, 65/1/3/4568 від 12.09.2025р, 65/1/3/4550 від 15.09.2025р щодо обставин вчинення ОСОБА_13 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення та в частині отримання документів, які безпосередньо вказують на причетність та обізнаність ОСОБА_13 та ОСОБА_8 до діяльності ООО «Метинвестстрой» у взаємодії з державою-агресором; витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб (держави агресора) №ЮЄ9965-25-50607740 від 07.04.2025р та Інформацією з Державного інформаційного ресурсу бухгалтерського (фінансового) обліку (держави агресора) №0710099 від 07.04.2025р щодо обставин вчинення ОСОБА_13 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення та в частині причетності та обізнаності про діяльності ООО «Метинвестстрой» у взаємодії з державою-агресором; переліком питань заповнених ОСОБА_13 для оформлення допуску до державної таємниці в частині відомостей щодо ТОВ «Укрметінвестбуд» (ООО «Метинвестстрой»); протоколом від 14.11.2023р загальних зборів учасників ООО «Укрметинвестстрой» з підписом ОСОБА_13 в графі «Голова загальних зборів»; протоколом від 14.11.2023 загальних зборів учасників ООО «Укрметинвестстрой» з підписом ОСОБА_8 в графі «Секретар загальних зборів» та іншими матеріалами досудового розслідування у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені вище докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 .

При цьому, відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Станом на теперішній час у кримінальному провадженні необхідно виконати наступне:

- додатково встановити фактичне місце знаходження ОСОБА_11 , який виступає директором ООО «Метинвестстрой» на ТОТ Луганської області;

- повідомити ОСОБА_11 про підозру у вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та ОСОБА_13 ;

- встановити додаткових осіб які причетні до незаконної діяльності ТОВ «Укрметінвестбуд» (ООО «Метинвестстрой»);

- з урахуванням одержаних слідством даних, вирішити питання про можливість повідомлення підозрюваним про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри;

- виконати вимоги ст. 290 КПК України;

- виконати вимоги, передбачені ст. 291 КПК України, а саме скласти обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Відомості, які будуть отримані в результаті перелічених слідчих дій будуть мати значення доказів у кримінальному провадженні, оскільки підтвердять або спростують причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення за обставинами кримінального провадження та можливо інших кримінальних правопорушень, про підозру у вчиненні яких йому не повідомлялось, однак буде повідомлено у разі наявності достатніх підстав. Крім того, дотримання положень ст.ст. 290-291 КПК України є обов`язковим і наддасть суду право для допущення відомостей, що містяться у них, як доказів.

Водночас, колегія суддів не погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність органом досудового розслідування існування в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.

Оскільки наразі досудове розслідування триває, існуючий в даному кримінальному провадженні ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який обґрунтовує необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 не зменшився та не відпав.

На думку апеляційного суду, обставини даного кримінального провадження, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке полягає у співпраці з державою-агресором, що свідчить про його антисоціальну та антиукраїнську поведінку, тому останній може продовжити свою злочинну діяльність та тим самим завдати шкоду охоронюваним правам та інтересам суспільства. З огляду на викладене, у даному кримінальному провадженні продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлені не були.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність продовження до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Крім того, відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тому, враховуючи вище викладене, апеляційний суд доходить до висновку, що продовження строку дії виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Окрім того, є безпідставними твердження захисника про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави відносно підозрюваного ОСОБА_8 , зважаючи на високий рівень суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Законом передбачено вичерпний перелік статей КК України, за якими слідчий суддя, суд має право не визначати розмір застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно із абз. 3 п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-5, 260, 261,402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Така ж позиція і висловлена у рішенні Конституційного Суду України від 19 червня 2024 року № 7-р(ІІ)/2024, де вказано, що ч. 6 ст. 176 КПК України відповідає положенням Конституції України, а право застосовувати чи не застосовувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави належить суду чи слідчому судді, виходячи із конкретних обставин справи та наявних ризиків. Як вказано у Рішенні, законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених ст.ст. 177, 178 КПК України.

Хоча незастосування застави є правом, а не обов`язком судді, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні, враховуючи мету та підстави застосування запобіжного заходу відповідно до вимог ст.177 КПК України, обставини, передбачені ст.ст.177,178 КПК України та абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, з урахуванням змісту повідомлення про підозру, яке свідчить про причетність підозрюваного до незаконних дій, які виразились у передачі матеріальних ресурсів збройним формуванням держави-агресора та провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, за попередньою змовою групою осіб, з огляду на суспільну небезпечність діяння, його обставини, обрання застави не буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Колегія суддів зазначає, що слідчий суддя повинен захищати правовладдя і разом з ним права та інтереси особи, яка потрапила в орбіту кримінального процесу. Однак і суспільство, вимагає безпеки і послідовного дотримання власних інтересів. Так, наявність значного суспільного інтересу у вказаному кримінальному провадженні, обумовлюється, тим, що ймовірні дії підозрюваного ОСОБА_8 полягають у економічній співпраці з державою-агресором.

Відтак наведене, свідчить про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_8 , забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Дані про особу ОСОБА_8 враховуються апеляційним судом, однак вони не можуть беззаперечно свідчити про можливість застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Наявність соціальних зв`язків ОСОБА_8 не нівелюють вище наведених ризиків, та більш того, не стали стримуючими факторами для підозрюваного для імовірно вчинення особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану. З врахуванням наведеного, відповідні доводи апеляційної скарги захисту відхиляються апеляційним судом.

Враховуючи характер інкримінованих підозрюваному дій, з метою нівелювання існуючого ризику переховування підозрюваного від суду, а також інших дій, визначених ч.1 ст.177 КПК, колегія суддів вважає, що на даний час, існують достатні підстави для продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки на даній стадії саме такий запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та слугуватиме виконанню положень ст.2 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів сторони захисту стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29.01.2026 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000536 від 16.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.1 ст.111-2 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4