ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/11717/25

Провадження № 11-кп/820/141/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року у кримінальному проваджені №0000150, внесеномудо ЄРДР 14.04.2022, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський, Хмельницької області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України та засуджено до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла, -

в с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_7 будучи засудженим вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.04.2020 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 309 КК України на шлях виправлення не став, всупереч вимогам ст. 7 ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 із наступними змінами і доповненнями, ст.1 ЗУ «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995 із наступними змінами та доповненнями, у невстановлений в ході досудового розслідування час, місці, спосіб та особи, але не пізніше 17.01.2023 року, незаконно придбав 0,37 г. кристалічної речовини світло-рожевого кольору, що у своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, масою 0,2981275 г., обіг якої заборонено та незаконно зберігав у невстановленому досудовим розслідуванням місці з метою подальшого збуту до 17.01.2023 року.

В подальшому, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання прибутку о 16 год 43 хв, перебуваючи на території лісу, який знаходиться неподалік кінцевої зупинки громадського транспорту «Ліс» маршрутного таксі № 54 по вул. Світанковій в мікрорайонні «Лезнево» м. Хмельницький, умисно, з корисливих мотивів, незаконно збув, з рук у руки 0,37 г. кристалічної речовини світло-рожевого кольору, що у своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, масою 0,2981275 г., яку відповідно до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, PVP (Таблиця І Список № 2) віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, у прозорому пакеті із синтетичного матеріалу, особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_8 , за грошові кошти в сумі 430 грн.

Крім того, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, порушуючи правовий режим обігу психотропних речовин в Україні, у невстановлений в ході досудового розслідування час, місці, спосіб та особи, але не пізніше 14.02.2023 року, незаконно повторно придбав 0,418 г. кристалічної речовини рожевого кольору, що у своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, масою 0,3071255 г., обіг якої заборонено та незаконно повторно зберігав у невстановленому досудовим розслідуванням місці з метою подальшого збуту до 14.02.2023 року.

В подальшому, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання прибутку о 17 год 12 хв, перебуваючи поряд із вхідними дверима до під`їзду № 2 будинку № 21 по вул. Панаса Мирного в м. Хмельницький, умисно, з корисливих мотивів, незаконно, повторно збув, з рук у руки 0,418 г. кристалічної речовини рожевого кольору, що у своєму складі містить особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, масою 0,3071255 г., яка відповідно до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, PVP (Таблиця І Список № 2) віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, у паперовому згортку, особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_8 , за грошові кошти в сумі 430 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 визнаний судом винним за ст. 307 ч. 2 КК України за незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, вчинене повторно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 ОСОБА_6 просить вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст.307 ч.2 КК України.

Свої вимоги аргументує тим, що висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи, а вирок ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд, формулюючи обвинувачення, незаконно послався як на встановлену обставину на судимість ОСОБА_7 , яка була погашена, чим допустив порушення норм матеріального права, а саме вимог ст. 89 Кримінального кодексу України, відповідно до якої погашена судимість не має правових наслідків. Вказує, що матеріали провадження містять довідку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області відповідно до якої ОСОБА_7 05.05.2020 року сплатив штраф 850 грн., який йому було призначено згідно вироку від 28.04.2020 року за ст.309 ч.1 КК України. Тому врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й в разі складання характеристики особи, суперечить суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Вважає, що у цьому кримінальному провадженні мала місце провокація з боку оперативних працівників, без активного сприяння яких ОСОБА_7 не вчинив би інкримінованого йому злочину. На підтвердження обставин, вказаних в обвинуваченні в частині того, що ОСОБА_7 , перебуваючи під контролем правоохоронних органів, у ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій 17.01.2023 та 14.02.2023 року збув особі ОСОБА_8 під зміненими анкетними даними особливо небезпечну психотропну речовину PVP сторона обвинувачення подала письмові докази. Зокрема, це матеріали проведених оперативних закупівель, підтверджені відеозаписами, здобутими під час фіксації НСРД. Проте, будучи допитаним в суді, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував самого факту таких подій, але заперечив факт збуту ОСОБА_8 психотропної речовини. Зазначив, що на той час був наркозалежною особою, та саме за ініціативи ОСОБА_8 він погодився на спільне придбання для власного вживання (кожен окремо) психотропної речовини. Через «Телеграм» канали придбавав психотропну речовину, після її знаходження за GPS координатами розділив навпіл, частину, що належить ОСОБА_8 віддавав йому, отримавши за це кошти.

Сторона захисту зазначає і про те, що допитаний в ході судового слідства ОСОБА_8 показів обвинуваченого не спростував, та зазначив, що саме він телефонував до ОСОБА_7 з ініціативою придбати психотропні речовини. Від будь-яких детальних показань він відмовився, вказуючи на те, що все забув та ніяких деталей пригадати не може.

Захист посилається на те, що відео матеріали фіксації контролю за вчиненням злочину, досліджені судом, повністю підтверджують показання ОСОБА_7 в частині спільного придбання із ОСОБА_8 психотропної речовини для власного вживання. Зокрема, на одному із них зафіксовано як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прямують до лісосмуги, обвинувачений знаходить закладку з спільно придбаною психотропною речовиною, ділить її навпіл та отримує кошти. Інший відео файл також містить відомості щодо їх зустрічі біля під`їзду багатоповерхового будинку, при цьому ОСОБА_8 уточнює чи довго йому чекати, та в подальшому отримує від ОСОБА_7 психотропну речовину та передає йому кошти.

На думку захисника, важливим доказом провакації злочину щодо ОСОБА_7 є і відсутність результатів НСРД зняття інформації з електронних комунікаційних мереж. Як відомо, документування злочинів, пов`язаних із збутом наркотичних чи психотропних речовин, потребує ретельної підготовки, що у свою чергу передбачає повний комплекс оперативно-розшукових заходів та НСРД направлених на фіксацію такої злочинної поведінки наркозбувача. Водночас, у цьому провадженні результати НСРД щодо зняття інформації з електронних комунікаційних мереж за абонентськими номерами, якими користувався ОСОБА_7 , відображені в ухвалах Хмельницького апеляційного суду від 24.11.2022 року та 06.02.2023 року, відсутні. За переконанням захисту, ці результати свідомо приховані, оскільки вони можуть зафіксувати факт провокації ОСОБА_7 на вчинення злочину з боку працівників правоохоронного органу. Окрім того, до матеріалів провадження стороною захисту долучені звукові доріжки, які фіксують телефонні розмови невстановленої особи жіночої статі.

Апелянт також звертає увагу суду на те, що важливим підтвердженням відсутності злочинної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 є його бездоганна поведінка після документування оперативних закупівель за участю ОСОБА_8 , негативні результати проведення обшуку за місцем проживання, а також факт проходження ним лікування від наркотичної залежності.

На думку захисника, передача частини наркотичного засобу одній з осіб, які придбали його за спільні кошти або з чіткою домовленістю про спільне вживання, не є незаконним збутом і не має кваліфікуватися за ст.307 КК України, що відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду України та позиції, викладеній у відповідних роз`ясненнях.

У підсумку захист переконаний, що докази, які, на думку суду першої інстанції, підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.307 ч.2 КК України, насправді свідчать лише про те, що обвинувачений діяв в умовах провокації та передавав ОСОБА_8 частину спільно придбаної психотропної речовини.

Позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 , та його захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційні доводи, викладені в апеляційній скарзі захисту, просили вирок суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти апеляційної скарги захисту, вважав вирок суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників апеляційного перегляду провадження на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія судді вважає, що апеляційна скарга захисту не підлягає задоволенню та виходить з наступного.

Мотиви, з яких виходив суд з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що доводи захисника щодо провокації та підбурювання ОСОБА_7 на вчинення кримінальних правопорушень з боку працівників правоохоронних органів не знайшли свого підтвердження.

При здійсненні апеляційного перегляду провадження в цій частині, колегія суддів також керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.06 року, ст.2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ.

В рішенні ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви», Суд висловив правову позицію про те, що Конвенцією не заборонено використовувати на стадії попереднього розслідування такі джерела, як анонімні інформатори, відомості надані особами, що причетні до злочинної діяльності та перебувають під контролем правоохоронців, якщо це виправдано характером злочину. Однак використання надалі таких джерел інформації судом для обґрунтування обвинувального вироку буде правомірним тільки в тому разі, коли є належні й достатні гарантії недопущення зловживань, зокрема коли встановлена чітка та прозора процедура надання дозволу на застосування таких оперативно-розшукових заходів, їх здійснення та контролю за цими діями (аналогічні правові позиції викладені в рішеннях від 26 жовтня 2006 р. у справі «Худобін проти Росії», № 59696/00, п. 135; рішення від 6 вересня 1978 р. у справі «Клаас та інші проти Німеччини», № 15473/89, пункти 5256). Суд, розбираючи таку правову проблему, неодноразово зазначав, що діяльність негласних агентів можлива за наявності чітких обмежень та гарантій від зловживань. Використання доказів, отриманих унаслідок підбурювання з боку поліції, не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи (див. зазначені рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», пункти 35, 36; «Худобін проти Росії», п. 128; рішення від 15 грудня 2005 р. у справі «Ванян проти Росії», № 53203/99, пункти 46, 47). Судом у рішеннях визначено, що підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, провокація злочину має місце, коли дії правоохоронців, чи осіб які перебувають під їх контролем, виходять за межі функцій негласних агентів і стосуються випадків, коли без їх втручання не було підстав вважати, що злочин дійсно було б вчинено особою.

В рішеннях від 2 грудня 2015 року у справі «Таранекс проти Латвії» та від 30.10.2014 року у справі «Носко и Нефедов проти Росії» Європейський суд також відзначав, що негласні операції повинні проводитися пасивним шляхом за відсутності тиску на заявника для вчинення ним злочину за рахунок таких засобів, як прийняття на себе ініціативи в контактах із заявником, наполегливе спонукання, звернення до почуття жалю заявника. Нарешті, Європейський суд зазначив що, якщо обвинувачені висувають аргумент про підбурювання, внутрішньодержавні суди зобов`язані розглянути його в рамках змагальної, ретельної, всебічної і переконливої процедури, при цьому на сторону обвинувачення покладається тягар доведення відсутності підбурювання. Межі судової перевірки повинні включати мотиви прийняття рішення про негласний захід, про ступінь участі правоохоронного органу в скоєнні злочину, а також про характер будь-якого підбурювання або тиску, якого зазнав заявник.

Перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що органи досудового розслідування діяли у пасивний спосіб і не підбурювали ОСОБА_7 до вчинення злочину.

Підбурювання мало б місце тоді, коли таємний агент перед тим, як було прийнято рішення про закупку і продаж наркотиків, неодноразово б заохочував обвинуваченого до вчинення злочину або сприяв утвердженню у прийнятті такого початкового рішення обвинуваченим. Втім, докази ясно показують, що така пропозиція була лише загальним абстрактним виразом готовності таємного агента заплатити певну суму грошей за поставлені наркотики, після чого ОСОБА_7 добровільно продовжував спілкуватися з ним, щоб отримати особисту користь від абстрактної готовності «покупця» купувати наркотики. Звернення таємного агента у цьому випадку не було обов`язковою умовою для злочинної діяльності обвинуваченого, тобто дії, якої в іншому випадку він би не вчинив.

З огляду на встановлені обставини вчинення кримінальних правопорушень та зібрані докази, колегія апеляційного суду приходить до висновку, що особа, щодо якої здійснювалися заходи забезпечення безпеки, ОСОБА_8 діяв під контролем співробітників поліції з метою викриття фактів збуту наркотичних засобів обвинуваченим ОСОБА_7 , але це не впливало на можливість останнього відмовитись від продажу психотропних речовин. Обвинувачений був вільний у виборі своїх дій. Закупник не допомагав обвинуваченому вчиняти злочини, не впливав на його дії ні шляхом умовлянь, ні шляхом завищення вартості заборонених речовин, при цьому жодних заходів примусу до обвинуваченого не вчинялося, він не був поставлений у такі несприятливі умови, які би спонукали його до вчинення кримінальних правопорушень.

В контексті доводів апеляції адвоката про провокацію злочину, колегія суддів також виходить з результатів аудіо-контролю вчинення злочину, отриманих органом досудового розслідування в результаті НСРД.

Зі змісту протоколів про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відеоконтролю особи від 18.01.2023 року та протоколу огляду від 16.02.2023 року, а також від 15.02.2023 року та протоколу огляду від 09.03.2023 року (а.с.73-83, 108-114 відповідно) вбачається, що ОСОБА_7 перебуває у довірительних стосунках з ОСОБА_8 , вони узгоджено прямують до місця знаходження «закладки». Спілкуються вільно, без примусу, при цьому саме ОСОБА_7 , ще до передачі наркотичної речовини вимагав у ОСОБА_8 дати коштів. Під час передачі коштів ОСОБА_8 уточняє, що із суми 50 грн. зайві. В подальшому, ОСОБА_7 ставить ОСОБА_8 уточнювальне запитання щодо форми речовини, яку необхідно передати, використовуючи вислови «порошок або камні».

Проаналізуваши наведені обставини, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 без жодного тиску та примусу, будь-яких умовлянь, переконань, звернень до почуття жалю, добре розуміючись в предметі злочинної оборудки, реалізував 17.01.2023 року та 14.02.2023 року особливо небезпечну психотропну речовину PVP залегендованій особі. Колегія суддів також виходить з того, що обвинувачений жодних заходів щодо відвернення вчинення злочину не вчинив, із зізнанням не з`явився, а навпаки, а діяв активно за звичайних для нього обставинах.

Колегія суддів вважає, що у данному випадку органи досудового розслідування діяли у пасивний спосіб і не підбурювали обвинуваченого до вчинення злочину.

Всі негласні оперативно-розшукові заходи були спрямовані виключно на викриття злочинної діяльності обвинуваченого та проводились на підставі відповідних процесуальних рішень, прийнятих із дотриманням вимог КПК України та процесуальних строків. Кримінальна діяльність ОСОБА_7 ґрунтувалась виключно на його волі й не була наслідком провокації з боку працівників поліції чи їх агентів, що також узгоджується з правовими позиціями Європейського Суду з прав людини у справі «Секейра проти Португалії».

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вказані обставини виключають будь-яку провокацію з боку ОСОБА_8 , який був ними залучений до проведення контролю за вчиненням злочину правоохоронцями, і спростовують доводи апеляції захисту про провокацію злочину.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 підтвердив позицію захисту про те, що саме він телефонував до ОСОБА_7 з ініціативою придбати психотропні речовини, на думку колегії суддів не свідчать про провокацію злочину, оскільки матеріалами кримінального провадження не встановлено, що дії легендованої особи були спрямовані на спонукання обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочину, який той не мав наміру вчиняти, або що такі дії мали наполегливий, активний чи контролюючий характер.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_7 придбавав наркотичні речовини без мети збуту для власного вживання, спільно з легендованою особою ОСОБА_8 , є необґрунтованим і не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 Кримінального кодексу України враховуючи наступне.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» встановлено, що про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів може свідчити як відповідна домовленість з особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так й інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх тощо. При цьому слід мати на увазі, що відповідальність за збут таких засобів і речовин настає незалежно від їх розміру.

Під незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (ст. 307 КК України) потрібно розуміти будь-які оплатні чи безоплатні форми їх реалізації всупереч Законам України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, введення володільцем цих засобів або речовин ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо, пункт 4 Постанови).

Вирішуючи апеляційні вимоги сторони захисту про відсутність у ОСОБА_7 наміру на збут наркотичних засобів через наркотичну залежність та бажання спільно з ОСОБА_8 вжити наркотичні засобі, колегія суддів вважає їх безпідставними. Суд виходить з того, що з протоколів про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо- та відеоконтролю особи, виходить, що ОСОБА_7 придбав та зберігав, а також після її отримання розфасував цю речовину у згортки (пакети), після короткочасного спільного перебування ОСОБА_7 та легендованої особи в іншому місті не за місцем свого проживання чи проживання рідних, знайомих, його поведінка свідчить про те, що ОСОБА_7 бажав та збув наркотичну речовину ОСОБА_8 на рініш обумовлених умовах та за обумовлену ціну. Під час збуту наркотичної речовини, з матеріалів НСРД об`єктивно не вбачається наміру ОСОБА_7 вживати психотропну речовину спільно зі ОСОБА_8 .

На думку апеляційного суду, сукупність наведених обставин обґрунтовано свідчить про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на збут психотропних речовин, які він придбав та зберігав, що спростовує доводи апеляційної скарги строни захисту про придбання психотропної речовини для власного вживання спільно з легендованою особою.

Посилання сторони захисту на те, що відсутність у матеріалах кримінального провадження результатів негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді зняття інформації з електронних комунікаційних мереж нібито свідчить про провокацію злочину, є безпідставними.

Як установлено матеріалами кримінального провадження, негласні слідчі (розшукові) дії проводилися на підставі ухвал Хмельницького апеляційного суду від 24.11.2022 року (а.с.53-54) та 06.02.2023 року (а.с.88-89). Водночас сам факт надання дозволу на проведення НСРД не свідчить про обов`язкове отримання результатів, що мають доказове значення, а також не підтверджує тверджень про їх умисне приховування стороною обвинувачення. Окрім того, кримінальний процесуальний закон не покладає на сторону обвинувачення обов`язку долучати до матеріалів провадження результати НСРД, які не містять відомостей, що мають значення для справи.

Колегія суддів апеляційного суду також виходить з того, що долучені стороною захисту звукові записи телефонних розмов невстановленої особи жіночої статі не дають можливості ідентифікувати учасників розмов, не підтверджують їх зв`язок з обвинуваченим ОСОБА_7 або працівниками правоохоронних органів та не містять відомостей про спонукання обвинуваченого до вчинення інкримінованого злочину, у зв`язку з чим не можуть свідчити про провокацію злочину. Такі записи телефонних розмов є супутними до інших записів, які доводять вину обвинуваченого ОСОБА_7 у висунутому обвинуваченні.

Колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається сторона захисту, такі як бездоганна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 після документування оперативних закупівель, відсутність за результатами обшуку за місцем його проживання компрометуючих відомостей, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, свідоме лікування обвинуваченого ОСОБА_7 від наркотичної залежності, наявність під опікою у обвинуваченого батька ОСОБА_9 1952 року народження, який є інвалідом 2 групи були враховані судом при призначенні обвиваченому мінімальної міри покарання за санкцією ст. 307 ч.2 КК України. Однак такі обставини ніяким чином не спростовують факту вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст.307 ч.2 КК України за обставин викладених в обвинуваченні, та не впливають на висновки суду про доведеність його винуватості.

Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами захисника ОСОБА_6 про те, що судимість у ОСОБА_7 за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 18.04.20 року, яким його було засуджено за ст. 309 ч.1 КК України до штрафу в сумі 850 грн (а/с 119-121 т.1) погашена в порядку ст. 89 КК України. З довідки, що міститься в матеріалах провадження вбачається, що ОСОБА_7 05.05.20 року сплатив штраф в сумі 850 грн, призначений за вироком суду. Отже, станом на час інкримінованих ОСОБА_7 обставин злочину 17.01.23 року та 14.02.23 року за ст. 307 ч.2 КК України, попередня судимість у обвинуваченого згідно ст. 89 ч.1 п.5 КК України була погашена.

Колегія суддів виходить з того, що як за висунутим обвинуваченням, так і за вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий. Та обставина, що ОСОБА_7 не судимий в силу ст. 89 КК України ніяким чином не вплинула на призначення йому покарання, оскільки покарання обвинуваченому за ст. 307 ч.2 КК України призначено судом у мінімальних межах, передбачених санкцією цієї статті. Тому твердження захисту про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_7 судимості за попереднім вироком суду відповідають встановленим судом обставинам, такі обставини не вплинули на правову кваліфікацію його дій чи на обставини, що обтяжують його покарання.

У підсумку, колегія суддів, виходить також з положень ст.2, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.06 року, якими передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ. Пріоритетність та загальна значущість норм Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та практики ЄСПЛ закріплена і в принципі законності, визначеному в ст. 9 КПК України в редакції 2012 року, за якою положення відповідного міжнародного договору України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України є обов`язковими, кримінально - процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. Правова концепція доведення вини особи «поза розумним сумнівом» сформульована та обґрунтована у рішеннях ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини», «Кобець проти України» від 14.02.08 року, «Козинець проти України» від 06.12.17 року та ін. За цією концепцією сукупність зібраних слідством та безпосередньо досліджених судом доказів з додержанням критеріїв їх належності, допустимості, достатності, виваженості та взаємозв`язку між собою з урахуванням особливостей національного кримінального та кримінально-процесуального закону повинна відповідати загальним принципам права особи на справедливий суд, закріпленим в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Сам процес та результат доведення вини особи має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Колегія суддів констатує, що докази, зібрані слідством та надані суду у даному кримінальному провадженні не викликають сумнівів з приводу їх належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню.

За результатами апеляційного перегляду провадження, колегія суддів вважає, що під час досудового слідства було зібрано та судом під час судового розгляду досліджено достатньо доказів на підтвердження доведеності вини ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України.

Будь-яких інших правових підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування чи зміни вироку суду через не відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність чи порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційна скарга захисту не містить і колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3