Провадження № 1-кс/756/60/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 травня 2025 року за № 0001268,

В С Т А Н О В И В :

І. Суть скарги

До Оболонського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , у якій він просив скасувати постанову від 29 листопада 2025 року про закриття кримінального провадження № 0001268 від 08.05.2025 за ознаками злочину ч. 1 ст. 286 КК України скасувати.

Скарга обґрунтована тим, що 03.02.2025 о 18:00 у м. Києві по вул. Новокостянтинівській, буд. 18, водій автомобіля HYUNDAI i30, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , рухаючись у крайній лівій смузі проїзної частини з боку вул. Корабельної в напрямку вул. В. Хвойки, на нерегульованому пішохідному переході здійснила наїзд на двох пішоходів. За твердженням заявника, внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_6 отримала незначні тілесні ушкодження, а пішохід ОСОБА_4 була госпіталізована до лікарні швидкої допомоги. Надалі судово-медичною експертизою у ОСОБА_4 встановлено тілесні ушкодження середньої тяжкості, зокрема закриту черепно-мозкову травму (струс головного мозку), підшкірний крововилив потиличної ділянки, перелом гомілки та забій м`яких тканин.

29.11.2025 старший слідчий ОСОБА_7 Оболонського УП ГУНП в м. Києві виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0001268, посилаючись на висновок експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 28.11.2025 та вказавши на відсутність у діях водія ОСОБА_5 об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, зокрема відсутність порушення нею Правил дорожнього руху, що спричинило настання ДТП.

На думку скаржника, зазначена постанова є передчасною, необґрунтованою та винесеною без повного й об`єктивного дослідження обставин кримінального правопорушення.

Скаржник звернула увагу, що в матеріалах провадження міститься рапорт патрульного поліцейського ОСОБА_8 , який прибув на місце ДТП, встановив свідка події ОСОБА_9 , відібрав у нього пояснення та викликав слідчо-оперативну групу, разом з тим вказаний свідок слідчим не допитаний.

Скаржник зауважила, що згідно з протоколом огляду місця ДТП від 03.02.2025 проїзна частина була горизонтальною, прямою, з асфальтобетонним покриттям, без пошкоджень, мала дві смуги в одному напрямку, подія сталася в темну пору доби, наявні дорожні знаки 5.38.1, 5.38.2 та розмітка 1.14.1 «зебра», видимість з місця водія становила близько 50 м, перешкоди огляду відсутні. За результатами огляду технічний стан гальмівної системи та рульового керування автомобіля визнано справним, слідів гальмування на проїзній частині не виявлено. Із схеми ДТП вбачається, що ширина лівої смуги становить 3,3 м, правої - 3,5 м, а також простежується значна відстань між місцем пішохідного переходу та місцем зупинки автомобіля після наїзду, однак фактична відстань не зафіксована і не досліджувалась під час слідчих експериментів. На думку заявника, це позбавляє можливості об`єктивно встановити момент початку гальмування (до чи після наїзду на пішоходів) і свідчить про неуважність водія під час руху.

За твердженням скаржника, потерпіла ОСОБА_4 та пішохід ОСОБА_6 перед початком переходу пересвідчилися у дорожній обстановці, побачили транспортний засіб на значній відстані, розраховували, що водій зменшить швидкість перед пішохідним переходом та надасть перевагу пішоходам, після чого розпочали перехід. Так само свідок ОСОБА_9 , переходячи по правій смузі у зустрічному напрямку, також мав підстави розраховувати на зниження швидкості та надання йому переваги.

На думку скаржника, показання водія спрямовані на мінімізацію власної вини та уникнення відповідальності, а наведені нею твердження спростовуються іншими об`єктивними доказами. Заявник наголосив, що заперечення ОСОБА_5 факту заподіяння ушкоджень ОСОБА_6 не відповідає даним рапортів поліції та повідомленням лікаря бригади екстреної медичної допомоги щодо тілесних ушкоджень, отриманих потерпілими саме внаслідок ДТП від 03.02.2025. Крім того, відсутність можливості зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги та з урахуванням темної пори доби та наявності позначеного переходу, на думку заявника, свідчить про вибір небезпечної швидкості руху та про порушення вимог ПДР щодо уваги до дорожньої обстановки, вибору безпечної швидкості, обов`язку зменшити швидкість і, за потреби, зупинитися перед нерегульованим переходом, а також надати перевагу пішоходам, які ним переходять.

За твердженням скаржника, під час досудового розслідування слідчим не були проведені всі необхідні слідчі (розшукові) дії, що призвело до неповного, однобічного та упередженого дослідження обставин ДТП.

Крім того, скаржник вказав на істотні порушення процесуальних прав потерпілої ОСОБА_4 . Перш за все, на думку заявника, потерпіла не була належним чином поінформована про проведення та результати автотехнічної експертизи. Висновок експерта датований 28.11.2025, а вже 29.11.2025 слідчий виніс постанову про закриття провадження, посилаючись на цей висновок, не ознайомивши при цьому потерпілу з його змістом. Фактично про існування експертизи ОСОБА_4 дізналася лише після отримання постанови про закриття провадження 02.12.2025, а з текстом висновку ознайомилась лише 09.12.2025 під час ознайомлення з матеріалами справи.

За твердженням скаржника, зміст висновку автотехнічної експертизи свідчить про його упередженість та суттєві порушення методики проведення. По-перше, експерт зробив висновок щодо технічної можливості водія уникнути наїзду без фактичного технічного огляду автомобіля, незважаючи на необхідність дослідження стану гальм, рульового керування, шин, світлотехніки та інших вузлів, що ставить під сумнів висновки, здійснені експертом.

По-друге, скаржник вважає, що експерт вийшов за межі своєї компетенції, фактично давши правову оцінку діям водія щодо дотримання або недотримання нею вимог ПДР, що належить виключно до компетенції суду.

ІІ. Позиція учасників судового засідання

ОСОБА_4 в судове засідання, призначені на 22 грудня 2025 року, 16 січня 2026 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялася належним чином.

Адвокат ОСОБА_3 в судове засідання, призначене на 22 грудня 2025 року, не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій вказав, що 20.12.2025 ним було надіслано повідомлення про розірвання в односторонньому порядку Договору про надання правової допомоги від 11.03.2025 № 464.

Частина 3 ст. 306 КПК України передбачає, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу. Водночас, участь особи у розгляді скарги є її правом, а не обов`язком, і вона вільна у використанні цього права відповідно до засади диспозитивності (ч. 1 ст. 26 КПК України). Кримінальний процесуальний закон не пов`язує можливість захисту прав особи з її безпосередньою участю у судовому засіданні, а тому неприбуття скаржника у судове засідання не є перешкодою для розгляду його скарги по суті.

Прокурор ОСОБА_10 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без часті прокурора, постанову слідчого вважає необґрунтованою, підстав для її скасування не вбачає, у задоволенні скарги просить відмовити. Відсутність особи, бездіяльність якої оскаржується, не є перешкодою для розгляду скарги (ч. 3 ст. 306 КПК України).

ІІІ. Мотиви слідчого судді

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 травня 2025 року за № 0001268, витребувані за клопотанням скаржника, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Пункт 3 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачає право заявника оскаржити рішення слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження.

Під час оцінки наявності підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження слідчому судді належить проаналізувати як формальну складову цього рішення, так і його обґрунтованість, тобто відповідність цього рішення фактичним обставинам, за яких його ухвалено, а також законність - наявність для його ухвалення відповідних правових підстав.

Оцінюючи підстави для ухвалення цього рішення, слідчий суддя звертає увагу, що за своєю правовою природою це рішення є формою закінчення досудового розслідування, яка фіксує волевиявлення сторони обвинувачення припинити вжиття процесуальних заходів, спрямованих на з`ясування обставин, з приводу яких було розпочате досудове розслідування.

Можливі підстави такого рішення визначені ст. 284 КПК України, однією з яких є відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 цієї статті), та на яку послався слідчий.

Складовою засади публічності є обов`язок слідчого розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила (ст. 25 КПК України).

У межах засади законності слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Також відсутність (наявність) складу кримінального правопорушення неможливо з`ясувати без аналізу диспозиції відповідної норми кримінального закону, за якою здійснюється досудове розслідування. Адже кваліфікувати діяння як кримінальне правопорушення, констатувавши наявність (відсутність) всіх елементів його складу можливо лише за результатом порівняльного аналізу встановлених в ході досудового розслідування обставин та визначених у відповідній статті КК України ознак кримінального правопорушення.

Оцінюючи законність постанови про закриття кримінального провадження, слідчому судді належить в першу чергу з`ясувати, чи вжиті слідчим всі необхідні та можливі процесуальні дії, спрямовані на з`ясування обставин, які є предметом досудового розслідування. При цьому слід враховувати, що не всі можливі процесуальні дії є необхідними і доцільними у контексті з`ясування обставин кримінального провадження.

У разі негативної відповіді на це питання, слід констатувати невиконання слідчим свого обов`язку повно та всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження. Відповідно, рішення про його закриття за таких обставин буде передчасним та таким, що не відповідає засадам законності та диспозитивності.

У протилежному випадку має бути з`ясована обґрунтованість висновку слідчого про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, зробленого за результатом оцінки сукупності встановлених фактичних обставин.

Формальна сторона рішення передбачає дотримання встановлених вимог до його форми, а також наявність у особи, яка його ухвалила, відповідних повноважень.

Перелік вимог до форми постанови слідчого встановлений ч. 5 ст. 110 КПК України, і у слідчого судді відсутні приводи констатувати їх недотримання, адже постанова від 29 листопада 2025 року містить всі передбачені зазначеною нормою реквізити та відомості, зокрема, зміст обставин, які є підставами для її прийняття, мотиви, якими керувався слідчий, їх обґрунтування та посилання на положення кримінального процесуального закону, на підставі яких її винесено.

Також у слідчого судді відсутні приводи ставити під сумнів наявність у слідчого повноважень щодо ухвалення цього рішення, оскільки слідчий ОСОБА_7 включений до складу групи слідчих у вказаному кримінальному провадженні.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 03.02.2025 о 18:00 год. по вул. Новокостянтинівській, 18 в м. Києві, водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Hyundai I30» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись в лівій смузі проїзної частини вул. Новокостянтинівської, зі сторони вул. Корабельної в напрямку вул. В. Хвойки у м. Києві, на нерегульованому пішохідному переході здійснила наїзд на пішоходів, які рухались зліва на право відносно напрямку руху вищевказаного автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 з тілесними ушкодженнями була госпіталізована до медичного закладу

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичного експерта.

Дорожньо-транспортна пригода сталась на проїзній частині нерегульованого пішохідного переходу по вул. Новокостянтинівській, 18 у м. Києві. Вид дорожнього покриття - асфальтобетонне. Горизонтальна ділянка, пряма в лані. Стан покриття - зволожене та чисте. Подія відбулась у нічний час доби, міське електроосвітлення не працювало, видимості елементів проїзної частини з робочого місця водія становить 50 м. Максимально допустима швидкість руху у місці дорожньо - транспортної пригоди 50 км/год. Технічний стан легкового автомобіля марки «Hyundai I30» р.н. НОМЕР_1 - справний, не завантажений, в салоні автомобіля знаходився один водій. Дорожня розмітка 1.4; 1.14.1 ПДР України. Дорожні знаки 5.38.1; 5.38.2 ПДР України.

Згідно з показаннями потерпілої ОСОБА_4 , 03.02.2025 близько 18:05 вона разом із ОСОБА_6 прямували до зупинки громадського транспорту. Підходячи до краю проїзної частини, пішоходи зменшили швидкість, паралельно оглянули проїзну частину та побачили на достатній відстані транспортний засіб, який рухався проїзною частиною вул. Новокостянтинівської в напрямку вул. В.Хвойки у м. Києві. Не зупиняючись, вони ступили на нерегульований пішохідний перехід.

ОСОБА_6 у цей час йшла ліворуч від ОСОБА_4 з увімкненим ліхтариком на телефоні. Також потерпіла бачила, що пішохідним переходом у зустрічному напрямку рухається пішохід.

Під час руху пішохідним переходом потерпіла повернула голову праворуч і побачила вказаний транспортний засіб, який рухався лівою смугою та швидко наближався до неї. Коли вони перебували приблизно посередині лівої смуги (після вступу на проїзну частину пройшли близько 1,5 м), автомобіль здійснив наїзд на ОСОБА_4 . Контакт відбувся між передньою лівою частиною транспортного засобу та правою боковою поверхнею тіла потерпілої.

Свідок ОСОБА_6 , яка йшла разом з ОСОБА_4 , дала аналогічні показання.

Водій ОСОБА_5 зазначила, що рухалася зі швидкістю приблизно 40 км/год. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідною дорожньою розміткою та дорожніми знаками, і не побачивши на ньому пішоходів, ОСОБА_5 продовжувала рух прямо зі сталою швидкістю. Перебуваючи на відстані приблизно 10 м до пішохідного переходу, ОСОБА_5 побачила, як з лівого боку з тротуару на пішохідний перехід ступили двоє пішоходів. Вона одразу натиснула на педаль гальма, автомобіль почав зменшувати швидкість, однак через недостатню відстань для повної зупинки транспортного засобу здійснила наїзд на жінку. З моменту виходу на пішохідний перехід до моменту наїзду жінка зробила кілька кроків і пройшла приблизно 1 м у темпі звичайного кроку.

Під час проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_4 встановлено, що місце наїзду розташоване в межах дорожньої розмітки пішохідного переходу на відстані 1,5 м від лівого краю проїзної частини (місця виходу на проїзну частину) та 1,4 м від лівого краю дорожньої розмітки пішохідного переходу. Далі потерпілій ОСОБА_4 запропоновано вказати темп руху, з яким вона переходила проїзну частину. Для цього на мірній ділянці 5 м за допомогою секундоміра проведено три заміри темпу руху пішохода (3,8 с; 3,9 с; 3,7 с).

В ході слідчого експерименту із свідком ОСОБА_6 зафіксовано аналогічне місце ДТП.

Відповідно до слідчого експерименту, проведеного з водієм ОСОБА_11 , автомобіль перебував у лівій смузі вул. Новокостянтинівської з правим бічним інтервалом 0,7 м до правого краю розділової смуги та на відстані 9,5 м до дорожньої розмітки нерегульованого пішохідного переходу. Пішохід у цей час, зі слів свідка, вступив на пішохідний перехід проїзної частини з правим бічним інтервалом 1,3 м до правого краю дорожньої розмітки пішохідного переходу. Швидкість руху автомобіля в цей момент становила 40 км/год.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-25/71641-ІТ від 28.11.2025 у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля Hyundai i30 (р.н. НОМЕР_1 ) ОСОБА_5 повинна була керуватися п. 12.2, 18.1 Правил дорожнього руху. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля з моменту виходу пішохода ОСОБА_4 на нерегульований пішохідний перехід не мала технічної можливості запобігти наїзду на неї шляхом застосування екстреного гальмування, а отже, не мала технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_4 шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху.

У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, в діях водія автомобіля експертом, з технічної точки зору, не вбачається невідповідностей вимогам пунктів: 12.2; 18.1 Правил дорожнього руху.

У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, дії водія автомобіля з технічної точки зору, не перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Аналізуючи наведені у скарзі доводи, слідчий суддя зауважує, що час та місце ДТП, його обставини повно та всебічно встановлені в ході досудового розслідування, та фактично у показаннях учасників ДТП відсутні суперечки щодо місця ДТП та його механізму.

Як установлено з отриманих доказів, місце ДТП розташоване на відстані 1,5 м від краю проїзної частини, що узгоджується з показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_6 та водія. Також, як установлено з показань учасників ДТП, пішоходи рухалися у звичайному темпі. Крім того, під час слідчого експерименту за участю потерпілої проведено вимірювання швидкості її руху.

Саме зазначені відомості було використано як вихідні дані під час проведення експертизи, і експертом встановлено, що швидкість руху ОСОБА_4 становила 4,6-4,9 км/год.

З урахуванням відстані місця наїзду від краю проїзної частини (1,4-1,5 м) та швидкості руху пішохода (4,6-4,9 км/год) експерт встановив, що з моменту виходу пішоходів на проїзну частину до моменту зіткнення минуло 1,04-1,17 с. Відповідно, відстань автомобіля до пішоходів, з урахуванням швидкості його руху 40 км/год, становила 11,5-13,0 м.

З урахуванням звичайного гальмівного шляху автомобіля (23,5-26,0 м на вологому покритті та 20,7-21,7 м на сухому покритті) експерт дійшов висновку про відсутність технічної можливості запобігти ДТП.

При цьому експерт врахував ситуаційний час реакції водія 0,8 с та час спрацювання гальмівної системи 0,2 с (разом - 1 с). Таким чином, відсутні підстави ставити під сумнів зазначений висновок експерта, з огляду на те, що з моменту виходу пішоходів на дорогу, тобто моменту, коли водій мав можливість виявити небезпеку, до моменту зіткнення минуло не більше ніж 1,17 с.

При цьому слідчий суддя наголошує, що висновок експерта обґрунтований вихідними даними, які повідомила, зокрема, потерпіла, та які фактично не спростовуються іншими учасниками дорожнього руху.

Відсутні підстави вважати, що непроведення допиту свідка ОСОБА_9 , вплинуло на повноту встановлених слідчим обставин, адже ключові складові механізму ДТП (його місце та швидкість та напрямок руху учасників) встановлені у повному обсязі, та не спростовуються його учасниками.

Також відсутні підстави ставити під сумнів показання водія в частині сили удару, на чому наполягав скаржник, адже завдані тілесні ушкодження встановлені на підставі об`єктивних даних висновком експерта, та відображені в оскаржуваній постанові.

Слідчий суддя відхиляє доводи скаржника щодо виходу експертом за межі компетенції, адже згідно з п. 1.1.3 розділу ІІ Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, одним із завдань автотехнічної експертизи є установлення відповідності дій водія ТЗ у даній дорожній ситуації технічним вимогам Правил дорожнього руху, наявності у водія технічної можливості запобігти пригоді з моменту виникнення небезпеки, відповідності з технічної точки зору дій водія вимогам Правил дорожнього руху, а також встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями водія та ДТП.

Також відсутні підстави вважати, що огляд автомобіля безпосередньо експертом міг вплинути на висновки експерта, про що зазначено у скарзі.

Також суд відхиляє доводи скаржника щодо порушення його прав на ознайомлення з матеріалами експертизи. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження слідчий забезпечив право скаржника на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, про що свідчить його розписка.

Підсумовуючи, слідчий суддя оцінює постанову слідчого як належним чином вмотивовану, вона містить послідовний та деталізований виклад обставин, які підтверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження, а також мотиви, якими керувався слідчий під час її винесення, які є логічними, зрозумілими та релевантними встановленим обставинам. Також слідчим у достатньому обсязі забезпечено повноту та всебічність при встановленні обставин, які мають значення для кримінального провадження. За таких обставин відсутні підстави констатувати незаконність та необґрунтованість прийнятого рішення.

Отже, у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж 5-ти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1