Справа № 638/9950/24
Провадження № 1-кп/638/1004/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000284 від 23.02.2024 року, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Капитолівка Ізюмського району Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2022 року військовослужбовці збройних сил рф силовим способом з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно захопили та фактично здійснили окупацію частини території Харківської області, в тому числі м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, шляхом зосередження навколо вказаного населеного пункту та безпосередньо в ньому, збройних підрозділів рф, та встановлення контрольно-пропускного режиму в?їзду та виїзду з вказаного населеного пункту тощо, що тривало до початку вересня 2022 року (не пізніше 09.09.2022).

Так, після повномасштабного збройного вторгнення збройних сил рф на територію України, з 24.02.2022 збройні сили країни агресора - рф безпосередньо здійснили силове захоплення та взяття під контроль будівель і споруд на території міста Ізюм Харківської області, що забезпечують діяльність органів державної влади, в тому числі й Ізюмський районний відділ поліції ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, провулок Георгіївський, 4, та Ізюмський центр надання адміністративних послуг, розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Соборна, 50, з метою перешкоджання їх нормальній діяльності та з метою створення окупаційної влади, зокрема нового окупаційного правоохоронного органу, та вирішили залучити до співпраці місцевих жителів.

ОСОБА_5 , будучи громадянином України, у період часу з кінця липня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об?єктивних причин не виявилось можливим, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась приблизно о 4 годині ранку 24.02.2022 повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, перебуваючи у м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, маючи умисел на допомогу державі-агресору та її незаконним правоохоронним органам, створеним на тимчасово окупованій території, з метою завдання шкоди Україні та реалізуючи його, вступив в злочинну змову з окупаційними військами російської федерації.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у період часу з кінця липня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об?єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, знаходячись на території м. Ізюм Харківської області, зі своїх особистих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи надати допомогу державі-агресору та її збройним формуванням з метою завдання шкоди Україні, діючи умисно, достовірно знаючи, що за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Соборна, 50, та за адресою: Харківська область, м. Ізюм, провулок Георгіївський, 4, окупаційною владою держави - агресора рф створено незаконний правоохоронний орган, а співробітники Ізюмського управління поліції виїхали з населеного пункту, та не контролюють обстановку щодо життєдіяльності вказаного населеного пункту, погодився на пропозицію військових російської федерації та добровільно зайняв посаду у новоствореному правоохоронному органі, а саме: посаду чергового поліцейського ізолятору тимчасового тримання у т.зв. «пост внутренней охраны Отделения полиции № 2 (дислокация г. Изюм)».

Перебуваючи на вказаній посаді з кінця липня 2022 року по початок вересня 2022 року, більш точний час встановити з об?єктивних причин не виявилось можливим, ОСОБА_5 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на допомогу державі-агресору та її незаконним правоохоронним органам з метою завдання шкоди Україні, почав виконувати обов?язки поліцейського ізолятору тимчасового тримання, що полягало у цілодобовому нагляді та охороні за затриманими особами, постійного контролю за перебуванням затриманих осіб у камерах, забезпечення дотримання утримуваними особами встановленого режиму та внутрішнього розпорядку, здійснення огляду доставлених і утримуваних осіб, їх речей та приміщень камер ізолятору, у яких вони утримуються, організація виведення утримуваних осіб з камер та відкриття замків камер, супроводження осіб на прогулянки та для проведення слідчих дій, здійснення своєчасної роздачі харчування утриманим особам, стеження за підтриманням порядку й чистоти у всіх приміщеннях камер ізолятору тимчасового тримання у новоствореному правоохоронному органі, за безпосереднім місцем свого несення служби, тобто за місцем знаходження структурного підрозділу Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області, розташованого за адресою Харківська область, м. Ізюм, провулок Георгіївський, 4.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у добровільному зайнятті ним посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, визнав в повному обсязі, щиро покаявся. Пояснив, що пішов працювати у поліції окупаційної влади, у зв`язку з загрозою його життю та життю його близьких з боку окупаційної влади.

Окрім того, вина ОСОБА_5 у вчиненні ікримінованого йому кримінального правопорушення, повністю підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами, які суд вважає належними та допустимими, а саме:

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.04.2024, згідно якого свідок ОСОБА_7 на одному з фотознімків (№2) впізнав ОСОБА_5 , як ту, яка відома йому як ОСОБА_8 , який працював поліцейським у ізоляторі тимчасового тримання під час окупації. Інших осіб він раніше ніколи не бачив;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.04.2024, згідно якого свідок ОСОБА_9 на одному з фотознімків (№1) впізнав ОСОБА_5 , який під час окупації м. Ізюм проходив службу у ізоляторі тимчасового тримання у якості поліцейського-чергового. Інших осіб він раніше ніколи не бачив;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.03.2024, згідно якого свідок ОСОБА_10 на одному з фотознімків (№2) впізнала ОСОБА_5 , який обіймав посаду у незаконно створеному правоохоронному органі на тимчасово окупованій території м. Ізюм. Інших осіб вона раніше ніколи не бачив;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.04.2024, згідно якого свідок ОСОБА_11 на одному з фотознімків (№3) впізнав ОСОБА_5 , який відомий йому як ОСОБА_8 і який працював поліцейським у ізоляторі тимчасового тримання під час окупації військовими рф м. Ізюм, Харківської області. Інших осіб він раніше ніколи не бачив;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.04.2024, згідно якого свідок ОСОБА_12 на одному з фотознімків (№4) впізнала ОСОБА_5 , який приходив зранку до «Изюмского отделения полиции №2» під час окупації у якості працівника цього підрозділу та ставив свій підпис у журналі обліку робочого часу. Інших осіб вона раніше ніколи не бачила;

- заявою ОСОБА_5 , яка адресована «Главе Военно-Гражданской Администрации Харьковской области ОСОБА_13 » про прийняття на посаду;

- анкетою, в якій ОСОБА_5 вказав особисті дані;

- автобіографією ОСОБА_5 ;

- згодою на обробку персональних даних ОСОБА_5 ;

- «Подпиской о неразглашении информации», в якій ОСОБА_5 попереджений про нерозголошення інформації, пов`язаною з виконанням його трудових обов`язків;

- документом під назвою «Трудовой договор Военно-Гражданской Администраціии Харьковской области с работником администрации», підписаним ОСОБА_5 ;

- «Штатная структура отделения полиции № 2 (дислокація Изюм)», відповідно до якої ОСОБА_5 займає посаду поліцейського, пост внутрішньої охорони;

- висновком експерта від 29.05.2024 №32 (судово-почеркознавча експертиза документів), відповідно до якого об`єктом дослідження були документ із назвою «Анкета» на ім`я « ОСОБА_14 », документ із назвою «Автобіографія», документ із назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », документ із назвою «подписка о неразглошении информации», документ із назвою «Заявление», документ із назвою «Трудовой договор», документ із назвою «Обьяснение» із підписами невстановленої особи. Висновки: Рукописний текст та підпис у графі «подпись» від імені ОСОБА_5 , у документі із назвою «Анкета» виконаний ОСОБА_5 ; Рукописний текст та підпис у графі «подпись» від імені ОСОБА_5 , у документі із назвою «Автобиография» виконаний ОСОБА_5 ; ???Рукописний текст та підпис у графі «подпись субьекта персональных данных» від імені ОСОБА_15 , у документі із назвою «Согласие на обработку персональных данных» виконаний ОСОБА_5 ; ???Підпис та рукописний текст « ОСОБА_14 » від імені ОСОБА_5 , у документі із назвою «Подписка о неразглашении информации» виконаний ОСОБА_15 ; ???Підпис у графі підпису від імені ОСОБА_5 , у документі із назвою «Заявление» виконаний ОСОБА_5 ; Підпис у графі «подпись» від імені ОСОБА_5 , у двох примірниках документу із назвою «Трудовой договор Военно- гражданской Администрации Харьковской области с работником адміністрации» виконаний ОСОБА_5 ; Підпис під друкованим текстом у нижній частині аркушу від імені ОСОБА_5 , у документі із назвою «Автобиография» виконаний ОСОБА_5 ; Рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_5 , у документі із назвою «Объяснение» виконаний ОСОБА_5 ; Питання, чи виконано підпис у графі «подпись» від імені ОСОБА_5 , у документі із назвою ««Изюмский отдел полиции Журнал учета выхода на работу сотрудников полиции 2022 год», ОСОБА_5 , чи іншою особою, не вирішувалось за причиною вказаною у вступній частині; ????Підпис у графі «подпись» від імені ОСОБА_5 , у документі із назвою «Журнал выдачи и возврата удостоверений» виконаний ОСОБА_5 ; ????Питання, чи виконано підпис у графі «подпись» від імені ОСОБА_5 , у документі із назвою «Платежная ведомость № 7 от 2022 года», ОСОБА_15 , чи іншою особою не вирішувалось за причиною вказаною у вступній частині. ????Підпис у графі «подпись» від імені ОСОБА_5 , у документі із назвою «Платежная ведомость № 7 от 2022 года» виконаний ОСОБА_15 .

Крім цього, вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення-злочину знайшла підтвердження у показаннях свідків, які були допитані у ході судового розгляду, а саме:

- показаннями ОСОБА_11 , який під час допиту в судовому засіданні вказав, що особисто з ОСОБА_5 не знайомий, водночас під час окупації м. Ізюм ОСОБА_11 був затриманий військовими рф та поміщений в ізолятор тимчасового затримання, де перебував там приблизно 10 діб. Під час перебування у ізоляторі бачив ОСОБА_5 у цивільному одязі без зброї, який був там охоронцем. При цьому ОСОБА_11 особисто з ОСОБА_5 не спілкувався. Також вказав, що під час пред`явлення особи для впізнання по фотокарткам впізнав ОСОБА_5 ;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка під час допиту в судовому засіданні вказала що особисто з ОСОБА_5 не знайому, під час окупації м. Ізюм ОСОБА_12 працювала прибиральницею у поліції рф, яке було розміщено у колишній будівлі ЦНАП за адресою: м. Ізюм, вул. Соборна, 50. Зазначила, що бачила декілька разів ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_3 , як працівника поліції рф, який зранку приходив відмічатися у журналі приходу на роботу. Також вказала, що під час пред`явлення особи для впізнання по фотокарткам впізнала ОСОБА_5 ;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка під час допиту в судовому засіданні вказала під час окупації м. Ізюм ОСОБА_10 працювала бухгалтером у поліції рф, особисто бачила ОСОБА_5 , коли останній отримував трудовий пайок та грошову допомогу у рублях, які отримували тільки працівники міліції рф;

- показаннями ОСОБА_16 , яка зазначила, що перебуває у цивільному шлюбі із ОСОБА_5 , також вказала, що під час окупації м. Ізюм ОСОБА_5 змусили військові рф працювати у поліції рф, зокрема у липні 2022 року у комендантську годину до їх домоволодіння прийшли російські військові до яких вийшов ОСОБА_5 , якого забрали ці військові, після чого ОСОБА_5 повернувся побитий. Крім того, ОСОБА_5 російські військові пред`являли підозру щодо співпраці з владою України. Повідомила, що ОСОБА_5 розповів їй, що від військових він отримував погрози у його бік та бік його родичів, також змушували працювати на окупаційну владу. При цьому, російські військові неодноразово приходили до них. Водночас вказала, що ОСОБА_5 не одразу почав працювати у поліції, однак через примус з боку російських військових був змушений, офіційно не був працевлаштований у поліції рф, форми, зброї та посвідчення в останнього не було, він їздив у цивільному одязі на роботу;

- показаннями ОСОБА_17 , яка є матір`ю ОСОБА_5 зазначила, що під час окупації м. Ізюм ОСОБА_5 був вимушений працювати на окупаційну владу, оскільки останній переживав за своїх батьків та родичів, яким погрожували російськи військові, крім того ОСОБА_5 неодноразово били. Також вказала, що ОСОБА_5 приїжджав до неї у середині липня 2022 року та повідомив їй, що російські військові примушують його працювати у поліції рф, вказав їй, що він боїться за неї.

Дослідивши і перевіривши надані в ході судового розгляду показання свідків, які також є процесуальними джерелами доказів, суд дійшов висновку, що ці показання є конкретними та узгоджуються з сукупністю інших доказів, які судом покладено у вирок.

Свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів і підстав сумніватися у показах даних осіб суд не вбачає.

Підстави ставити під сумнів вказані вище показання та документи відсутні, всі вони узгоджуються між собою, є належними, допустимими, достовірними доказами, та не викликають сумнівів у суду.

Отже, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, суд вважає, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караного діяння, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_5 .

Суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведеною у повному обсязі, а тому його дії кваліфікує за ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують чи/та обтяжують покарання.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Капитолівка Ізюмського району, Харківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, не одружений, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, на утримання осіб похилого віку або неповнолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, на обліках у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Крім того, брат обвинуваченого ОСОБА_18 проходить службу у лавах Збройних Сил України та бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин (зокрема погроза життю безпосередньо обвинуваченого та його близьким).

При цьому судом враховано послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Так, суд визнає такими, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 перебування брата обвинуваченого ОСОБА_18 на службі у лавах Збройних Сил України та приймання участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України та наявність в обвинуваченого батьків похилого віку.

Так, як встановлено в ході судового розгляду ОСОБА_5 визнає усі обставини кримінального правопорушення, впродовж досудового розслідування та судового розгляду надавав послідовні та змістовні показання щодо обставин вчиненого правопорушення, в ході судового розгляду обвинувачений продемонстрував критичну оцінку своїй протиправній поведінці, не лише формально вказавши на визнання своєї винуватості, а й оцінивши негативні наслідки своєї протиправної поведінки для себе та оточуючих, та повідомив, що зробив для себе необхідні висновки, на теперішній час розуміє, що вчинив не вірно, дуже шкодує про свій вчинок, та бажає стати на шлях виправлення, що, на думку суду, узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Щодо встановлення обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд зазначає наступне.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , передбачено п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

При цьому, перелік обставин, які обтяжують покарання, визначено у ст. 67 КК України.

Цей перелік є вичерпним. При цьому розширювальне тлумачення змісту окремих обставин, які обтяжують покарання, також не допускається, оскільки це призводитиме до погіршення становища обвинуваченого з підстав, не встановлених законом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Таким чином, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану означає, що винна особа з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення використовує: найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство.

Разом з тим, кваліфікуючою ознакою інкримінованого обвинуваченому злочину є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Враховуючи викладене, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, а саме: принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, конкретні обставини, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зважаючи на викладене, суд з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових кримінальних правопорушень і досягнення інших цілей покарання, враховуючи декілька обставин, які пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, думку прокурора, який вважав за можливе призначити покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, вважає, що виправлення обвинуваченого можливо при призначенні йому покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України та призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, юридичних особах публічного права, органах, що надають публічні послуги на строк 12 (дванадцять) років без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як зазначено в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості і вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний в мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній частині послатись на ч. 1ст. 69 КК України. При цьому, необхідно врахувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Отже, суд при застосуванні ч. 1 ст. 69 КК України, враховує: щире каяття ОСОБА_5 , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінальних правопорушень внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Встановлення провини обвинуваченого та призначення покарання є дискреційними повноваженнями суду, тому суд приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_5 нижче від найнижчої межі, встановленої ч.7 ст.111-1 КК України.

Даний вид покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Згідно ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Оскільки вказане додаткове покарання у виді конфіскації майна передбачене санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України, є факультативним, з урахуванням тієї обставини, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення не пов`язане із отриманням ним будь-яких матеріальних благ, відсутність корисливих мотивів, суд приходить до висновку щодо недоцільності застосування стосовно ОСОБА_5 додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст. 124 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд скасовує арешт, накладений ухвалою суду від 18.04.2025.

Долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, ст. 12, 69, 70 ст. 111-1 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, юридичних особах публічного права, органах, що надають публічні послуги на строк 12 (дванадцять) років без конфіскацією всього належного ОСОБА_5 майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту застосування до ОСОБА_5 , ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2024 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 16 квітня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати з проведенням судової почеркознавчої експертизи №32 від 29.05.2024 на суму 15 145 (п`ятнадцять тисяч сто сорок п`ять) грн. 60 коп.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2025 на майно, вилучене 16.04.2024 під час проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: оригінали наступних документів: посвідчення СССР (донора) серії МК 22 11 81 у обкладинці червоного кольору із відтиском печатки «Изюмская ЦРБ Харьковская область» із зразком підпису ОСОБА_5 ; документу із назвою «Пам`ятка працівникові органів внутрішніх справ про спеціальні обмеження, передбачені Законом України «Про боротьбу з корупцією» із зразком підпису особи ОСОБА_5 , датований 27.10.2004 на 1 арк., копію паспорта громадянина України НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завірену особисто ОСОБА_5 , на 2 арк.; копію довідки № 5954 про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я ОСОБА_5 , завірену особисто ОСОБА_5 , на 1 арк.

Після набрання вироком законної сили речові докази оригінал документу із назвою «Пам?ятка працівникові органів внутрішніх справ про спеціальні обмеження, передбачені Законом України «Про боротьбу з корупцією» із зразком підпису особи ОСОБА_5 , датований 27.10.2004 р. на 1арк.; копію паспорту громадянина України НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завірену особисто ОСОБА_15 , тобто із зразками підпису та почерку ОСОБА_5 , на 2 арк.; копію довідки № 5954 про присвоєння ідентифікаційного номера на ім?я ОСОБА_5 , завірену особисто ОСОБА_5 , тобто із зразками підпису та почерку ОСОБА_5 на 1 арк., посвідчення СССР (донора), «Пам?ятка», та копії документів із зразками підпису та почерку ОСОБА_5 , завірений належним чином протокол огляду місця події від 09.10.2022 та фототаблиця до протоколу огляду місця події адміністративної будівлі за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Ізюм, вул. Соборна, 50, на 28 арк.; завірена належним чином ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.10.2022, на підставі якої було проведено вищезазначений огляд місця події від 09.10.2022 на 1 арк. залишити в матеріалах кримінального провадження; грошові кошти національного банку російської федерації у загальній сумі 850 рублів, а саме 8 купюр банкнотами наступних номіналів: 200 рублів серії АА 113913946; 200 рублів серії АА 033055082; 100 рублів серії чb 5Б 5028934; 100 рублів серії пЗ 3166553; 100 рублів серії НТ 1393617; 50 рублів серії ВМ 6298712; 50 рублів серії БХ 1543595; 50 рублів серії БА 6564116, які під розписку переданні на зберігання ОСОБА_16 - залишити власнику ОСОБА_16 ; оригінал паспорту громадянина України на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 виданого Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області від 03.07.1996 р.н. повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_5 - в той же строк з моменту вручення їй копії цього вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1