печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Печерського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, вилученого 14.04.2025 під час проведення обшуку, у кримінальному провадженні № 0000040 від 10.02.2025,

УСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м Києві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000040 від 10.02.2025, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 14.04.2025 було проведено обшук за місцезнаходженням Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, за адресою: вул. Паркова, буд. 34-А, м. Вишневе, Бучанський р-н, Київська обл., що на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Будівельна компанія «Аверс», під час проведення якого було вилучено майно, яке належить ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон Apple iPhone 13 mini, IMEI НОМЕР_1 та мобільний телефон Samsung Galaxy М20, IMEI НОМЕР_2 .

Заявник вважає, що вилучене майно утримується слідчим безпідставно, оскільки арешт на вказане майно не накладався, дане майно не має жодного відношення до означеного вище кримінального провадження, не може бути використане для доказування обставин вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_3 не має статусу підозрюваної особи у даному кримінальному провадженні, а тому підлягає поверненню його законному володільцю.

У судове засідання особа, яка подала скаргу, не з`явилася, про розгляд провадження повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд скарги у її відсутності, скаргу підтримує, просить задовольнити.

У судове засідання слідчий не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення до суду не надходили, про причини неявки суду не повідомлено.

Частиною третьою статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наданих документів.

Згідно з частиною четвертою статті 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Майнові права захищаються в Україні як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частинами першою, п`ятою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Водночас слідчий суддя при вирішенні даної скарги враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною п`ятою статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Слідчим суддею встановлено, що ТУ ДБР у м Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 від 10.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

14.04.2025 за адресою: вул. Паркова, буд. 34-А, м. Вишневе, Бучанський р-н, Київська обл., був проведений обшук на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2025 у судовій справі № 757/13327/25-к у кримінальному провадженні № 0000040 від 10.02.2025, досудове розслідування якого здійснює ТУ ДБР у м Києві.

За результатами проведення обшуку було вилучено майно, серед іншого, яке належить ОСОБА_3 , а саме: мобільний телефон Apple iPhone 13 mini, IMEI НОМЕР_1 ; мобільний телефон Samsung Galaxy М20, IMEI НОМЕР_2 .

20.06.2025 ОСОБА_3 подала до ТУ ДБР у м. Києві клопотання про повернення тимчасово вилученого майна.

24.06.2025 слідчий ТУ ДБР у м. Києві ОСОБА_4 направив відповідь про відмову у задоволенні заявленого клопотання, в обґрунтування якої слідчий зазначає, що майно, яке вилучено під час обшуку не є тимчасово вилученим майном, постановою слідчого вилучені під час обшуку вказані предмети визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Незважаючи на те, що ухвалою слідчого судді про обшук надано дозвіл на вилучення майна, що відповідає зазначеним у ній певним критеріям, це не звільняє слідчого від обов`язку звернутися до слідчого судді з клопотанням про арешт майна для перевірки наявності підстав для обмеження власника майна у його конституційному праві володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Однак, орган досудового розслідування із відповідним клопотанням про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно до суду не звертався.

Стаття 167 КПК України встановлює, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно з частиною другою статті 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до статті 169 КПК України вилучене майно є тимчасово вилученим, має бути повернуте особі, у якої вони вилучені у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 КПК України, а саме: за клопотанням слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано протягом 48 годин після вилучення майна, в іншому випадку вилучене майно має бути негайно повернуте особі, у якої воно було вилучено.

Відповідно до положень частини другої статті 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку із здійсненням досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні, 14.04.2025 слідчими ТУ ДБР у м. Києві проведено обшук у порядку статті 234 КПК України.

При здійсненні кримінального провадження органом досудового розслідування має бути неухильно дотримано загальні засади кримінального провадження, встановлені статтями 7, 8 КПК України, у тому числі верховенство права, законність та недоторканість права власності.

Згідно із частиною другою статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Водночас вимоги, передбачені частиною першою статті 100 КПК України, виконані стороною обвинувачення не були, тобто речовий доказ не повернутий його володільцю.

Відповідно до частини другої статті 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Жоден не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.

Зі змісту положень статті 236 КПК України вбачається, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Проте, стороною обвинувачення не доведено, що вилучене під час проведення обшуку майно має відношення до даного кримінального провадження.

Крім того, арешт на майно, вилучене 14.04.2025 під час проведення обшуку у порядку та на підставах, передбачених частиною п`ятою статті 171 КПК України, не було накладено у передбаченому законом порядку.

Отже, виходячи з матеріалів скарги, стороною обвинувачення не доведено та не надано доказів, які б давали підстави для утримання майна ОСОБА_3 , що не має ніякого процесуального статусу у кримінальному провадженні, оскільки доказів, які б могли свідчити, що вилучене майно є таким, що містить інформацію про факти підготовки, координування спланованих дій та вчинення кримінальних правопорушень, тобто, що є предметом кваліфікації у кримінальному провадженні № 0000040 від 10.02.2025 не надано, враховуючи, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу.

За вказаних обставин позиція органу досудового розслідування щодо неповернення зазначеного вище майна його законному володільцю спростовується, тобто за встановлених обставин вбачається, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 167 КПК України, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку 14.04.2025, яку необхідно усунути шляхом зобов`язання повернути вилучене майно власнику, відповідно до пункту 3 частини першої статті 169 КПК України.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги щодо бездіяльності, яка полягає у неповерненні вилученого майна, оскільки, вбачається порушення права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а відтак скарга підлягає задоволенню.

Разом з тим, слідчий суддя відмовляє у задоволенні скарги в частині визнання незаконною бездіяльності уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Києві, з огляду на те, що кримінальним процесуальним законодавством не передбачено визнання бездіяльності незаконною, оскільки, згідно зі статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатом розгляду скарги може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити чи вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 1-35, 100, 167, 169, 170, 236, 303, 305-307, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000040 від 10.02.2025, повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно, вилучене 14.04.2025 під час проведення обшуку за місцезнаходженням Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, за адресою: вул. Паркова, буд. 34-А, м. Вишневе, Бучанський р-н, Київська обл., що на праві власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Будівельна компанія «Аверс», а саме: мобільний телефон Apple iPhone 13 mini, IMEI НОМЕР_1 та мобільний телефон Samsung Galaxy М20, IMEI НОМЕР_2 .

У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1