У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/1041/24

№ 1-кп/183/1086/25

04 листопада 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості по якому внесені 05.12.2023 року до ЄРДР за № 0001585, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_3 під вартою, мотивуючи тим, що до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 офіційно або за наймом не працює, джерел доходу не має, неодружений, дітей не має, проживає з батьками, але коштів на їх утримання не має, раніше неодноразово судимий та неодноразово відбував покарання у виді позбавлення волі, за місцем проживання характеризується посередньо, незважаючи на воєнний стан який оголошено в Україні ОСОБА_3 суспільно корисною працею не займається, зловживає алкогольними напоями, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зв`язків.

На теперішній час ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, які вчинив в період іспитового строку, та за які передбачена реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, а тому реальна міра покарання, яке може бути призначено ОСОБА_3 у разі визнання його винним, буде спонукати останнього ухилятися від суду.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних тяжких злочинів, останній раз 29.09.2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки, на даний час перебуває на обліку Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні корисливого тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого в період іспитового строку, що вказує на стійку кримінальну направленість його поведінки, а отже дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_3 , маючи можливість вільного пересування, зможе продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

На підставі викладеного вважає, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та належної поведінки можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів неможливо, тому просить суд продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні просив змінити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи свою позицію тим, що він не має наміру переховуватися.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, одночасно підтримав заявлене його підзахисним клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив вирішити клопотання на розсуд суду.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу

ОСОБА_3 суд враховує, що існують ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до клопотання прокурора, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, з огляду на тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного відносно нього обвинувального вироку за вчинення вищевказаного злочину вбачається ризик того, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності, на даний час підозрюється у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких, ОСОБА_3 розуміє, що у разі визнання його судом винуватим у вчиненні вказаних злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України його може буде засуджено судом до реального позбавлення волі на строк 8 років, тому існує реальна можливість переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання.

Також суд вважає, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить те, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних тяжких злочинів, останній раз 29.09.2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки, на даний час перебуває на обліку Новомосковського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні корисливого тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого в період іспитового строку, що вказує на стійку кримінальну направленість його поведінки, а отже дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_3 , маючи можливість вільного пересування, зможе продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Суд при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, віднесених законом до категорії тяжких, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується.

Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_3 , ніж тримання під вартою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним застосувати обвинуваченому найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного раніше ризику.

Аналізуючи вищевикладене, вислухавши думку учасників процесу, кожного окремо, суд вважає клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу є безпідставним та необґрунтованим, тому клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянину України, продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 грудня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, підтриманого захисником ОСОБА_6 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1