печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

07.11.2025 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000021 від 29.04.2021, з забороною відчуження, розпорядження та користування ним, а саме на вилучену 30.10.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1, річ, що має значення для кримінального провадження, а саме:

Мобільний телефон «Moto G84 5G» 256 gb, IMEI 1 НОМЕР_1 ; IMEI 2 НОМЕР_2 .

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у відсутність, просить задовольнити. Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку. Слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000021 від 29.04.2021, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 197-1, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 364 КК України.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, серед іншого, встановлено, що упродовж 2017-2020 років службовими особами Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, головою Харківецької сільської ради Пирятинського району Полтавській області та начальником відділу земельних та екологічних питань Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області незаконно вилучено із земель державної власності, які перебували у постійному користуванні НПП «Пирятинський», та передано у приватну власність громадянам земельні ділянки, як землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на території Харківецької сільської ради Пирятинського району Полтавській області.

Встановлено, що указом Президента України від 11.12.2009 № 1046 «Про створення національного природного парку «Пирятинський» (далі - Указ № 1046), з метою збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об'єктів, відповідно до статті 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», створено на території Пирятинського району Полтавської області національний природний парк «Пирятинський» (далі - НПП «Пирятинський»).

Також указом № 1046 до території НПП «Пирятинський» погоджено в установленому порядку включення 12028,42 гектара земель державної власності, у тому числі 5555,14 гектара земель запасу, які надаються національному природному парку в постійне користування, та 6473,28 гектара земель, які включаються до складу національного природного парку без вилучення у Пирятинської районної державної адміністрації (землі запасу), ВАТ «Каплинцівське», Березоворудського технікуму Полтавської державної аграрної академії, Державного підприємства «Пирятинське лісове господарство», Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Березівське», як визначено додатком до Указу. Проект створення НПП «Пирятинський» містить планово-картографічний матеріал - схему Проекту створення НПП «Пирятинський», яка відображає межі та територію такого національного парку, що погоджені органами місцевого самоврядування, органами виконавчої влади, землевласниками та землекористувачами, зокрема: Харківецьким сільським головою - ОСОБА_5 та начальником Відділу Держкомзему у Пирятинському районі - ОСОБА_6 Харківецька сільська рада Пирятинського району, згідно з охоронними зобов`язаннями від 23.05.2012, зобов`язана забезпечувати режим охорони та збереження НПП «Пирятинський» відповідно до Указу № 1046 у межах Харківецької сільської ради Пирятинського району загальною площею 100 га. Зазначене охоронне зобов`язання підписане сільським головою ОСОБА_4 та зареєстроване у Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області 25.04.2012 за № 575. Згідно зі статтею 7 України «Про природно-заповідний фонд України» на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. У свою чергу межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Відповідно до усталеної судової практики (відповідні позиції Верховного Суду відображені у постановах від 07.10.2020, у справі № 910/2323/18, та від 15.02.2023, у справі № 734/1560/20) вважається, що незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним. Статтею 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, який не передбачає використання територій природно-заповідного фонду для сільськогосподарських потреб, а заготівля сіна та випасання худоби можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить їх цільовому призначенню, а також встановленим вимогам щодо їх охорони і відтворення. Статтею 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначається відповідно до цього Закону з урахуванням їх класифікації та цільового призначення. Статтею 44 Земельного Кодексу України передбачено, що до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). Згідно зі статтею 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Відповідно до пункту «г» частини четвертої цієї статті до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність. Відповідно до частини 3 статті 3 Земельного кодексу України не підлягають передачі в оренду земельні ділянки, штучно створені у межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об`єктів, або на земельних ділянках дна водних об`єктів. Згідно з частиною 1 статті 150 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду віднесені до особливо цінних земель. Частиною 2 статті 150 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України. Проте під час прийняття рішень органами місцевого самоврядування та видача наказів службовими особами Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про надання у власність громадянам земельних ділянок як земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Харківецької сільської ради Пирятинського району Полтавській області та у межах НПП «Пирятинський» у встановленому порядку не погоджувалося. Загалом у приватну власність надано 95 земельних ділянок, загальною площею 100 га, внаслідок чого завдано збитки державі в особі Полтавської обласної державної адміністрації у загальному розмірі 6,8 мільйонів гривень. Вказане підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема, рішеннями про надання земельних ділянок у власність, висновками проведених у кримінальному провадженні експертиз, протоколами допитів свідків та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності. Також 30.10.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено річ, що має значення для кримінального провадження, а саме: Мобільний телефон «Moto G84 5G» 256 gb, IMEI 1 НОМЕР_1 ; IMEI 2 НОМЕР_2 . Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Як передбачено ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. Згідно з положеннями ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Як передбачено ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України у сторони обвинувачення є всі підстави вважати, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на зазначене майно у вигляді заборони користування та розпорядження ним, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження чи передачі такого майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки вони є речовими доказами у кримінальному провадженні, та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також, згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000021 від 29.04.2021, з забороною відчуження, розпорядження та користування ним, а саме на вилучену 30.10.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , річ, що має значення для кримінального провадження, а саме: Мобільний телефон «Moto G84 5G» 256 gb, IMEI 1 НОМЕР_1 ; IMEI 2 НОМЕР_2 , з метою забезпечення збереження речових доказів, що визначено пунктами 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000021 від 29.04.2021, з забороною відчуження, розпорядження та користування ним, а саме на вилучену 30.10.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , річ, що має значення для кримінального провадження, а саме:

Мобільний телефон «Moto G84 5G» 256 gb, IMEI 1 НОМЕР_1 ; IMEI 2 НОМЕР_2 .

Ухвала підлягає виконанню слідчим/прокурором у кримінальному провадженні № 0000021 від 29.04.2021 Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1