Житомирський апеляційний суд
Справа №292/1105/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/771/25
Категорія ст.336 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000220 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Пулинського районного суду Житомирської області від 12 червня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мала Горбаша Черняхівського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, військовозобов`язаного, пільг, інвалідності не має, судимого 02 серпня 2023 року Червоноармійським районним судом Житомирської області за ст.336 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України. Просить повторно дослідити певні докази, яким дана невірна оцінка судом першої інстанції. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.08.2023 року, яким ОСОБА_7 вже було притягнуто до кримінальної відповідальності за ст.336 КК України та вдруге притягнув ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за одне і те саме кримінальне правопорушення, що заборонено законом. Вказує, що суд в оскаржуваному вироку застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме вказав, що ОСОБА_7 обвинувачується в порушенні Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022, проте даний указ був чинний лише 90 днів та на момент вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення - 20.07.2024 року вже втратив свою дію.

04.08.2025 на електронну адресу Житомирського апеляційного суду від прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_9 надійшло заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Пулинського районного суду Житомирської області від 12.06.2025, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Вироком Пулинського районного суду Житомирської області від 12 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки 1 (один) місяць.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.08.2023 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з дня його затримання, після вступу вироку в законну силу.

До набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід не застосовувався.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_7 , будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, підлягаючи призову на військову службу під час загальної мобілізації, та будучи у встановленому Законом порядку повідомленим про час, дату та місце прибуття для призову на військову службу під час загальної мобілізації, а саме 20.07.2024 року, останній мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , для призову на військову службу до лав Збройних сил України під час загальної мобілізації.

Разом з тим, 20.07.2024 року ОСОБА_7 , діючи всупереч вимогам ст.65 Конституції України, ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", за відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином ухилившись від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Своїми умисними діями, які виразились в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про повторне дослідження доказів, а саме : вироку Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.08.2023 року та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022.

З`ясувавши думку прокурора, який заперечував щодо повторного дослідження вказаних документі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Проте, сторона захисту обгрунтовує вказане клопотання лише незгодою з оцінкою вказаних документів, наданою судом першої інстанції, що суперечить положенням ч.3 ст.404 КПК України.

Отже, у зв`язку з відсутністю належно обґрунтованого клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів у справі, апеляційний суд не має законних підстав повторно досліджувати докази у кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що такі засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції та судом першої інстанції, відрізняються за змістом, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в місцевому суді з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України. Ця відмінність зумовлена такою функцією суду апеляційної інстанції, як перегляд вироку в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

Відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскаржуваному вироку суд надав оцінку всім доказам, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч.3 ст.404 КПК України.

Тому за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу захисника на те, що вирок суду та Указ Президента України не є доказами в розумінні вимог ст.84 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання сторони захисту.

Зазначене також узгоджується з позицією, викладеною в постанові третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 січня 2023 року (справа № 286/628/20 провадження № 51-2421км22).

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.336 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини вчинення даного кримінального правопорушення, викладені у обвинувальному акті. Крім того зазначив, що у червні 2023 року він проходив ВЛК та вдруге пройшов ВЛК-18.07.2024 року, за висновками якого він придатний до військової служби. Проте, він має хворе серце, хворобу легенів та підвищений артеріальний тиск, але не є особою з інвалідністю та не має осіб з інвалідністю у складі сім"ї. Отримувати у ТЦК бойову повістку він відмовився, пояснивши це хворобою батька та тим, за батьком нікому доглядати, а також тим, що він не бажає йти до ЗСУ. Тому у призначений час 20.07.2024 року для відправки по бойовій повістці до ТЦК він не з`явився.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив свої покази та зауважив, що вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.08.2023 його вже було засуджено за ст.336 КК України, а тому вважає, що він вже поніс покарання і не може бути вдруге притягнутий до відповідальності за одне і те саме кримінальне правопорушення.

Однак, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а саме:

- повідомленням про вчинення злочину (в порядку ст.214 КПК України) ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.08.2024 № 6/2888, згідно якого солдат ОСОБА_7 , 1978 року народження, будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав повідомлення про необхідність прибути до даного відділу для уточнення облікових даних та проходження медичної комісії для визначення ступеню придатності до військової служби під час мобілізації. Після проходження останнім медичної комісії, висновком якої він був визнаний придатним до військової служби та був зарахований в команду для відправки в 72 ОМБР. 18.07.2024 року йому було запропоновано отримати бойову повістку на відправку до 72 ОМБР та повідомлено про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 20.07.2024 року о 07 год 00 хв. Однак, від отримання бойової повістки на відправку військовозобов`язаний ОСОБА_7 відмовився та 20.07.2024 року не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправки до 72 ОМБР і таким чином без поважних причин ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

- довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.07.2024 року № 3121/18, відповідно до якої ОСОБА_7 придатний до військової служби;

- актом про відмову від отримання повістки про відправку від 18.07.2024 року, згідно якого військовозобов`язаний ОСОБА_7 відмовився отримувати повістку на відправку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 20.07.2024 року о 07 год 00 хв для відправки до 72 ОМБР;

- копією мобілізаційного розпорядження, згідно якого солдат ОСОБА_7 на підставі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з оголошенням мобілізації зобов`язаний, не чекаючи повістки РТЦК та СП, з`явитися протягом 24 годин до 72 ОМБР. При неможливості прибути за даною адресою зобов`язаний з`явитися за адресою: АДРЕСА_2 ;

- витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з основної діяльності) № 196 від 20.07.2024 року, відповідно до якого солдата ОСОБА_7 , 1978 р.н. призвано та направлено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ;

- даними доведення вимог законодавства України з питань оборони від 18.07.2024 року, відповідно до якого солдат запасу ОСОБА_7 ознайомлений з нормативно-правовими актами України з питань оборони, мобілізації та військового обов`язку, в тому числі обов`язки громадян України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі ЗСУ. Також ознайомлений з правом відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно ст.23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

- копією поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_5 і відправлені у складі команди НОМЕР_2 ОМБР №6/270011 від 19.07.2024 року, та копією облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_3 , відповідно до яких ОСОБА_7 , 1978 р.н. придатний до військової служби та рекомендується до проходження військової служби;

- повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 № 6/2993 від 07.08.2024 року, згідно якого станом на 07.08.2024 року, ОСОБА_7 на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому КМУ, не заброньований, на спеціальному військовому обліку не перебуває. Інформація стосовно проходження дружиною ОСОБА_7 військової служби за одним із видів військової служби, визначених ч. 6 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу," відсутня. Інформація стосовно загиблих або пропавших безвісти близьких родичів (дружини, сина, доньки, батька, матері або рідного (повнорідного) брата чи сестри) під час проведення антитерористичної операції або під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану відсутня. Інформація стосовно членів сім`ї (дружини, сина, доньки, батька, матері, рідного (повнорідного) брата чи сестри) ОСОБА_7 , яким посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013-лютий 2014 року) відсутня. ОСОБА_7 проходив строкову військову службу з 09.12.1996 року по 20.05.1998 року. До ІНФОРМАЦІЯ_6 з приводу надання йому відстрочки не звертався, рішення військово-лікарської комісії від 18.07.2024 року не оскаржував;

- повідомленням КНП "Лікарня" Пулинської селищної ради №735 від 08.08.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_7 , в період з 19.07.2024 року по 02.08.2024 року на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебував;

- повідомленням КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Пулинської селищної ради № 266 від 06.08.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_7 , в період з 19.07.2024 року по 02.08.2024 року на амбулаторному лікуванні не перебував та за медичною допомогою в заклад не звертався;

- довідкою Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 1285/02-24 від 06.08.2024 року, згідно якої ОСОБА_7 не відноситься до категорії осіб, що мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації;

- довідкою Хорошівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 22713 від 07.08.2024 року, згідно якої у відділі ДВС станом на 20.07.2024 року відсутні виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_7 , 1978 р.н., аліментів на утримання дітей;

- довідкою про склад сім`ї Пулинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №1184 від 06.08.2024 року, згідно якої до складу сім`ї ОСОБА_7 , 1978 р.н. входять: батько ОСОБА_10 , 1950 р.н., сестра ОСОБА_11 , 1977 р.н.;

- довідкою Пулинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), згідно якої ОСОБА_7 , 1978 р.н. по актових записах про шлюб та народження дітей по архіву відділу та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян станом на 20.07.2024 року, не значиться.

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що покарання за вчинене обвинувачений ОСОБА_7 вже поніс, оскільки вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.08.2023 року останнього вже було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, а тому він не може бути вдруге притягнутий до відповідальності за одне і те саме кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони є аналогічними тим, що були надані стороною захисту під час розгляду провадження в суді першої інстанції, на які у вироку суду надано вичерпну відповідь.

Так суд першої інстанції зазначив, що вважає необгрунтованими посилання сторони захисту на порушення вимог ст.4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.61 Конституції України, ст.19 КПК України щодо того, що обвинувачений ОСОБА_7 вдруге притягується до кримінальної відповідальності за те саме кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, за яке він вже засуджений вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.08.2023 року.

Так, відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист держави і забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. Захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Такі положення основного закону дублюються в ст. 1 Закону України №2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

Відповідно до ст.2 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів,тощо.

Пункт 9 статті 14 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу» покладає на районні (міські) комісії з питань приписки обов`язки по взяттю на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких, зокрема, раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання.

Згідно з пунктом 10 статті 14 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу» за результатами медичного огляду громадянин України може бути взятий на військовий облік, незважаючи на те, що він раніше був засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання.

Приписами пункту 6 частини 6 статті 37 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно з пунктом 4 статті 12 Кримінального кодексу, нетяжким злочином є діяння, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 10 тис. неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше 5 років.

Стаття 336 (ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) Кримінального кодексу, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років.

Відтак, згідно ст.12 КК України, ухилення від призову на військову службу під час мобілізації вважається нетяжким злочином.

Згідно з пунктом 1 статті 89 Кримінального кодексу, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 (звільнення від відбування покарання з випробуванням) Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване.

Аналізуючи вище наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що якщо громадянин був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, і перебуває у військовому запасі і не є заброньованим в установленому порядку на період мобілізації, то такий громадянин підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.08.2023 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення 27.06.2023 року кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст.75 КК України звільнено його від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Вирок набрав законної сили та його приведено до виконання. Рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбуття вказаного покарання відсутнє.

Однак, дане кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив 20.07.2024 року, тобто під час іспитового строку, встановленого вироком суду від 02.08.2023 року.

Наведені обставини, на переконання суду першої інстанції, спростовують доводи сторони захисту про повторне притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за одне і те саме кримінальне правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується з вищенаведених підстав.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що в формулюванні обвинувачення, суд першої інстанції послався на Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69/2022, який був чинний лише 90 днів та на момент вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення - 20.07.2024 року, втратив чинність, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 №69/2022 року, на усій території України оголошено загальну мобілізацію на 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, цей Указ набирає чинності одночасно з набранням чинності вищезазначеним Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" і він є діючим (зі змінами, внесеними Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022 року, Указом Президента № 259/2022від 18.04.2022 року, Указом Президента № 341/2022від 17.05.2022 року, Указом Президента № 573/2022від 12.08.2022 року, Указом Президента № 757/2022від 07.11.2022 року, Указом Президента № 58/2023від 06.02.2023 року, Указом Президента № 254/2023від 01.05.2023 року, Указом Президента № 734/2023від 06.11.2023 року, Указом Президента № 49/2024 від 05.02.2024 року), який Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №271/2024 від 06.05.2024 року, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року продовжено строком на 90 діб.

Таким чином, на момент вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме 20.07.2024 року в Україні було введено воєнний стан, під час якого проводилася загальна мобілізація, а тому посилання захисника на те, що Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 року був не чинним, жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції стосовно наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, в межах санкції статті, за якою його засуджено. Призначене покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.08.2023 року за ст.336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, належних висновків не зробив та в період іспитового строку незважаючи на триваючу військову агресію РФ проти України знову ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. А тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання обвинуваченому обгрунтовано застосував положення ч.1 ст.71 КК України

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів. При цьому судом враховано тяжкість кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Пулинського районного суду Житомирської області від 12 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: