Справа №487/9884/25
Провадження №1-кс/487/5593/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2025 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001630 від 27.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 289 КК України про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ

29.12.2025 прокурор Окружної прокуратури м.Миколаєва ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням, в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0001630 від 27.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 289 КК України, в якому просив накласти арешт на майно вилучене в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України, а саме: сумку через плече чорного кольору, котру поміщену до сейф-пакету, №PSP2329565; мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «M2006C3MNG», Імеі: НОМЕР_1 , (пароль НОМЕР_2 ), м.т: НОМЕР_3 котрий поміщено до сейф пакету, № WAR1114938; червону куртку з маркуванням у вигляді літери «Т» марки «Колумбія» розміру ХЛ, котру поміщено до сейф пакету, №NPU6180004; предмет зовні схожий на сувенірний ніж з лезом розміром приблизно 3,5 см., разом з футляром до нього та ланцюжком, котрий було виявлено в внутрішній кишені вищевказаної куртки марки «Колумбія», поміщено до сей пакету, № WAR1114937; ранець марки «Sport/casual» з логотипом на фронтальній частині ранцю котрий поміщено до сей пакету № NPU6180003.

Підставою для внесення клопотання стало те, що вилучене майно має істотне значення для досудового розслідування та може бути використане як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони на користування, розпорядження цими речами призведе до їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі.

З урахуванням приписів ч.1 ст.172 КПК України, розгляд клопотання було проведено за відсутності власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання встановлено, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001630 від 27.12.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України.

Відповідно до клопотання, 27.12.2025 до ЧЧ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що 27.12.2025 невстановлена особа, застосовуючи до нього фізичне насильство, яке є небезпечним для його життя та здоров`я на вул. Декабристів у м. Миколаєві намагалась заволодіти його транспортним засобом.

В результаті протиправних дій заявнику було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді порізу шиї, отриманого від металевої «заточки» під час удушення, а також порізів кистей обох рук від ножа. Дії нападника заявник сприймав як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю. Крім того, під час нападу було пошкоджено куртку заявника.

Органами досудового розслідування встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27.12.2025 року ОСОБА_4 було затримано у порядку ст. 208 КПК України.

У зв`язку із вищевикладеним, було проведено особистий обшук затриманого ОСОБА_4 , під час якого виявлено та вилучено: сумку через плече чорного кольору, мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «M2006C3MNG», Імеі: НОМЕР_1 , (пароль НОМЕР_2 ), м.т: НОМЕР_3 , червону куртку з маркуванням у вигляді літери «Т» марки «Колумбія» розміру ХЛ; предмет зовні схожий на сувенірний ніж з лезом розміром приблизно 3,5 см., разом з футляром до нього та ланцюжком, котрий було виявлено в внутрішній кишені вищевказаної куртки марки «Колумбія»; ранець марки «Sport/casual» з логотипом на фронтальній частині ранцю.

Постановою слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , від 27.12.2025 вилучені речі визнані речовим доказом.

У відповідності до п. п. 1, 2, 3 ч. 2, ч. 3-5 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, зберегли сліди вчинення кримінального правопорушення та є речовими доказами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органівта органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою ( якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Прокурором доведено, що вилучені речі відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на ці речі для забезпечення збереження їх як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може мати наслідком перешкоджання кримінальному провадженню та встановлення істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Враховуючи, обставини кримінального правопорушення за якими проводиться досудове розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання належить задовольнити.

Керуючись ст. ст. 98, 131-132, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на речі, вилучені в ході проведення особистого обшуку ОСОБА_4 у порядку ст. 208 КПК України, а саме:

сумку через плече чорного кольору, котру поміщену до сейф-пакету, №PSP2329565; мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «M2006C3MNG», Імеі: НОМЕР_1 , (пароль НОМЕР_2 ), м.т: НОМЕР_3 котрий поміщено до сейф пакету, № WAR1114938;

червону куртку з маркуванням у вигляді літери «Т» марки «Колумбія» розміру ХЛ, котру поміщено до сейф пакету, №NPU6180004;

предмет зовні схожий на сувенірний ніж з лезом розміром приблизно 3,5 см., разом з футляром до нього та ланцюжком, котрий було виявлено в внутрішній кишені вищевказаної куртки марки «Колумбія», поміщено до сей пакету, № WAR1114937;

ранець марки «Sport/casual» з логотипом на фронтальній частині ранцю котрий поміщено до сей пакету № NPU6180003.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1