Номер провадження: 11-кп/813/2336/25
Справа № 522/2921/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001279, внесеному до ЄРДР 04.09.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора задоволено, та продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 13 жовтня 2025 року, без визначення розміру застави.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_13 був продовжений запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на 60 днів, до 15.10.2025, з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинувачених та прийшов до висновку про те, що ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду незаконною та необґрунтована, з огляду на наступне:

- прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- при розгляді клопотання сторони обвинувачення, суд не розглянув можливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів;

- судом не визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

На підставі наведеного захисник ОСОБА_12 , просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_10 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: домашній арешт у нічний час доби або визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід тримання під вартою.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду незаконною та необґрунтована, з огляду на наступне:

- прокурор не довів суду, що заявлені ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, наявні;

- звертає увагу, що прокурором не доведено неможливість застосування відносно ОСОБА_11 іншого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою;

- судом не визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

На підставі наведеного захисник ОСОБА_8 , просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_11 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: домашній арешт у нічний час доби або визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід тримання під вартою.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду незаконною та необґрунтована, з огляду на наступне:

- сторона обвинувачення не надала відповідні докази, що свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення, а лише обмежується наведенням загальних фраз у своєму клопотанні про продовження строку застосування запобіжного заходу;

- обвинувачений ОСОБА_9 не вчиняв будь-яких дій, які складають об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України;

- в ухвалі суду не в повній мірі дається оцінка ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та жодних доказів на підтвердження цих ризиків прокурором додано не було;

- суд, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, не врахував, що ОСОБА_9 має численні грамоти, дипломи та подяки за високі спортивні досягнення, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має невиліковну хворобу та потребує постійного медикаментозного лікування, що в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» неможливо та може негативно вплинути на стан його здоров`я.

На підставі наведеного захисник ОСОБА_6 , просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Враховуючи положення ст.422-1 КПК України, думку учасників, колегія суддів вважає за можливе, апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора, який повідомлений про розгляд справи належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0001279, внесене до ЄРДР 04 вересня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Відтак, надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 з приводу необґрунтованого обвинувачення, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо відсутності існування ризиків, можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд зазначає наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч.1 ст.177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

Враховуючи, що відповідно до формулювання обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з погрозою застосування насильства щодо потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у разі визнання їх винуватими, зокрема, у вигляді позбавлення волі на строк від семи років до дванадцяти років, з конфіскацією майна, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик можливого переховування обвинувачених від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Колегія суддів зазначає, що судом було взято до уваги особу обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які не одружені та не мають неповнолітніх дітей на утриманні, офіційно не працевлаштовані, що свідчить про відсутність в останніх міцних соціальних зв`язків, які могли б з високою ймовірністю стримати їх від спроб переховування від суду.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками в кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинувачених на потерпілого та свідків, оскільки покази цих осіб, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків та інших учасників, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_9 має численні грамоти, дипломи та подяки за високі спортивні досягнення, проте зауважує на тому, що зазначені обставини не свідчать про зменшення або відсутність встановлених вище апеляційним судом ризиків.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 застави, оскільки таке рішення відповідає приписам п.1 ч.4 ст.183 КПК України, відповідно до яких суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 з приводу незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_14 , апеляційний суд приймає їх до уваги, однак зауважує, що зазначена обставина не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, окрім того, захисником не надані відомості, які б свідчили про неможливість утримання під вартою обвинуваченого.

Окрім того, в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» особи мають доступ до кваліфікованої медичної допомоги.

Так, положеннями МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування вказаного обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги сторони захисту підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001279, внесеному до ЄРДР 04.09.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4