Справа № 128/1563/20
Провадження №11-кп/801/101/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені 02.11.2018 в ЄРДР за №0001040,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2025 року,

яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Бортники Тульчинського району Вінницької області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

Короткий зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк в 1 (один) рік.

На підставі ст.75, п. п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 ( одного ) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня проголошення вироку суду - 15.10.2025.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , процесуальні витрати на користь держави за проведення у даному провадженні: судової експертизи технічного стану транспортних засобів №147 від 22.04.2019, в сумі - 1099,07 грн.; судової автотоварознавчої експертизи №49 від 27.05.2019, в сумі - 1099,07 грн.; судової автотоварознавчої експертизи №77 від 01.04.2020, в сумі - 1099,07 грн.; судової експертизи технічного стану транспортного засобу №224 від 02.04.2020, в сумі - 1099,07 грн.; автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №7405/7406/19-21 від 26.03.2020, в сумі - 2615,04 грн. та автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №304 від 03.07.2019, в сумі - 1099,07 грн., що в загальному розмірі складає - 8110,39 грн. (вісім тисяч сто десять гривень 39 копійок).

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2018 (справа №127/28085/18) на автомобіль «ВАЗ21140», державний номерний знак НОМЕР_2 який перебуває на майданчику затриманих транспортних засобів за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 28 (вул. Г.Арабея, 17) та автобус «Богдан А09312», державний номерний знак НОМЕР_3 який перебуває на відповідальному зберіганні ТОВ «ВРАП №1» за адресою Вінницький район, смт Вороновиця, вул. Базарна, 15, - скасувати.

Речові докази:

- автомобіль марки «ВАЗ21140», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_9 та який поміщено на зберігання на територію арешт майданчика ГУНП у Вінницькій області, за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 28 (вул. Г.Арабея, 17), ухвалено повернути власнику ОСОБА_9 за належністю;

- автобус «Богдан А09312», державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого являється ТОВ «Вінницький районний автобусний парк №1» та який згідно розписки від 02.11.2018 переданий на відповідальне зберігання ТОВ «ВРАП №1» за адресою: вул. Базарна, 15, смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області, ухвалено залишити власнику ТОВ «Вінницький районний автобусний парк №1» за належністю.

Згідно з вироком судом першої інстанції установлено, що 02.11.2018 близько 09:30 годин обвинувачений - водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21140», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався ділянкою автодороги «Стрий - Тернопіль - Кропивницький- Знамянка», зі сторони м. Немирів Вінницької області в напрямку м. Вінниця Вінницької області, в районі 409 км + 200 м, на якій виконувалися дорожні роботи та був встановлений відповідний попереджувальний дорожній знак 1.37 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Обвинувачений-водій ОСОБА_8 грубо ігноруючи вимоги забороняючого дорожнього знаку 3.25 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що забороняє обгін усіх транспортних засобів, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху на даному відрізку авто дороги, що обмежена заборонним дорожнім знаком 3.29 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, до 50 км/год, проявивши злочинну самовпевненість, не переконавшись у тому, що смуга зустрічного руху на яку він виїхав, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані і безпечності виконуваного ним маневру, з необережності допустив зіткнення із пасажирським автобусом «Богдан А09312», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який із пасажирами рухався маршрутом «Вінниця -Кордишівка» зі сторони м. Вінниці Вінницької області в напрямку м. Немирів Вінницької області.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 21140», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 742 від 23.09.2019 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполучна травма тіла; закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку; перелом нижньої стінки орбіти правого ока; перелом передньої та верхньої стінок правої гайморової пазухи; закрита хребтова травма - перелом поперечних відростків та дужок з обох сторін 6-го шийного хребця та суглобових відростків зліва 6-го шийного хребця зі зміщенням; перелом дужок з обох сторін 7-го шийного хребця та перелом реберного, поперечного та суглобових відростків 7-го шийного хребця; перелом поперечних відростків та остистого відростка 1-го грудного хребця; компресійний перелом тіла та перелом дужки 2-го грудного хребця; компресійний перелом тіла 9-го, 10-го грудних хребців без порушення функції головного мозку; закрита травма грудної клітки - перелом лівої ключиці; перелом тіла лівої лопатки; перелом 3-го ребра справа, 4-го ребра зліва; забій нижніх часток обох легень; гемоторакс (наявність крові в плевральній порожнині); лівобічний пневмоторакс (наявність повітря в плевральній порожнині). Вказані ушкодження у потерпілої ОСОБА_11 за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлися небезпечними для життя у момент заподіяння.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 7405/7406/19-21 від 26.03.2020: «в ситуації, яка склалася, практична можливість у водія автомобіля «ВАЗ 21140», реєстраційний номер НОМЕР_2 , обвинуваченого ОСОБА_8 , попередити дане ДТП полягала у виконанні ним норм вимог п. 14.2 «в» Правил дорожнього руху, дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.25 «Обгін заборонено». Тому в даній дорожній ситуації, причиною виникнення даної ДТП стала невідповідність дій водія «ВАЗ 21140», реєстраційний номер НОМЕР_2 , обвинуваченого ОСОБА_8 , технічним нормам вимог п. 14.2 «в» Правил дорожнього руху, дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.25 «Обгін заборонено».

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 за вищевикладених обставин, порушив вимоги дорожнього знаку 3.29, 3.25, п.п.10.1, 14.2 (в) «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, згідно яких:

- 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п.14.2 «в» «Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані»;

- дорожній знак 3.29 «Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові»;

- дорожній знак 3.25 «Забороняється обгін усіх транспортних засобів».

Порушення зазначених вимог «Правил дорожнього руху України» обвинуваченим - водієм ОСОБА_8 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керувала транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оскаржує доведеність своєї вини та кваліфікацію своїх дій, а лише просить змінити оскаржуваний вирок у частині призначення основного та додаткового покарання, призначивши йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75, п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України звільнити його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 ( одного ) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що судом першої інстанції попри межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, яка передбачає покарання від трьох до восьми років позбавлення волі, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, які його обтяжують, не наведено жодного аргументу, який би міг свідчити про необхідність застосування покарання у розмірі більшому, ніж нижня межа санкції статті.

Вважає, що суд, призначаючи додаткове покарання, не врахував характер та обсяг допущених порушень ПДР, їх наслідки, його поведінку після вчинення злочину, а саме те, що з моменту вчинення ДТП минуло майже сім років, у цей період він не вчинив жодних кримінальних чи адміністративних правопорушень, у тому числі, пов`язаних з порушенням ПДР України, що свідчить про його виправлення та зроблені висновки.

Також вважає, що судом як при призначенні розміру основного покарання, так і під час призначення додаткового покарання не враховано позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка не має до нього жодних претензій та просила суд суворо його не карати та не позбавляти прав керування транспортним засобом.

Просить урахувати апеляційний суд те, що його робота безпосередньо пов`язана із наявністю права керувати транспортним засобом, тому застосування додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортним засобом призведе до втрати його основного джерела доходу.

Позиції учасників апеляційного розгляду

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити оскаржуваний вирок - без змін.

Потерпіла ОСОБА_11 надіслала до апеляційного суду заяву про проведення апеляційного розгляду у її відсутність, у якій підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого в повному обсязі, зазначила про те, що жодних претензій до нього немає.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України, а також звільнення його від відбування основного покарання на підставі ст.75 цього Кодексу, у апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 зводяться до твердження про суворість призначеного йому судом першої інстанції розміру основного покарання та призначення судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Колегія суддів зазначає, що питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, який розглядає кримінальне провадження по суті, й повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання.

Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке мало бути призначене, ураховуючи обставини, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 основне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі суд першої інстанції урахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину; особу винного, який має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, офіційно не працює, раніше не судимий; завдану шкоду потерпілій відшкодував у повному обсязі та примирився з нею; у лікарів-нарколога та психіатра на обліках не перебуває, позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка просила суд призначити обвинуваченому мінімальне покарання та не позбавляти ОСОБА_8 права керування транспортними засобами.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав: щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Разом з тим, призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі за обставин даного кримінального провадження, на переконання колегії суддів, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає суду можливість призначити покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Натомість судом першої інстанції попри межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, які його обтяжують, а також позитивних даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , не наведено жодного аргументу, який би міг свідчити про необхідність призначення покарання у розмірі більшому, ніж нижня межа санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Таким чином, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, його особу, який має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, офіційно працює, раніше не судимий; завдану шкоду потерпілій відшкодував у повному обсязі та примирився з нею; у лікарів-нарколога та психіатра на обліках не перебуває, позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка просила суд призначати обвинуваченому мінімальне покарання та не позбавляти ОСОБА_8 права керування транспортними засобами, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, колегія суддів вважає за доцільне призначити ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення прав керування транспортними засобами та звільнити його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, колегія суддів також вважає, що призначене ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік не відповідає принципу індивідуалізації покарання, є надмірним і не враховує у повному обсязі особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його соціальні чинники та характеризуючі відомості.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, із позбавленням права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції належним чином не врахував: дані про особу винного, який повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на спеціальних обліках у лікарів - психіатра та нарколога не перебуває.

Не надано належної уваги тому факту, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення є необережним, останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння, та відшкодував завдану шкоду, до нього відсутні будь-які претензії з боку потерпілої ОСОБА_11 , яка просила не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами.

Хоча позиція потерпілої не є вирішальною для суду, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, спрямовано проти безпеки руху, однак, вона потребує оцінки і врахування при призначенні покарання на ряду з іншими обставинами.

Також судом першої інстанції залишено поза увагою дані про поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме те, що після вчинення злочину минуло майже сім років, і за цей період обвинувачений не вчинив жодних кримінальних чи адміністративних правопорушень, у тому числі, пов`язаних з порушенням ПДР України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що робота обвинуваченого ОСОБА_8 тісно пов`язана із керуванням транспортними засобами.

Відповідно до довідки № 24 від 22 жовтня 2025 року ОСОБА_8 працював на ТОВ «Квант-сервіс» на посаді представника торговельного з 01.06.2021 по 31.08.2023, а згідно з довідкою № 2 від 22 жовтня 2025 року та копією трудової книжки ОСОБА_8 працює у ФОП ОСОБА_12 на посаді представника торговельного з 22.10.2025.

Згідно з характеристики торгового представника, виданою ФОП ОСОБА_12 , ОСОБА_8 з 22.10.2025 обіймає посаду торгового представника районного відділу, займається продажем товарного асортименту першої необхідності та здійснює щоденні виїзди на власному автомобілі по території Вінницької області, виконує плани продажів, складає звітну документацію.

Вищенаведені обставини та дані в їх сукупності дають підстави зробити висновок про те, що позбавлення ОСОБА_8 права керувати транспортними засобами на строк один рік, за умови того, що його трудова діяльність безпосередньо пов`язана керуванням транспортним засобом, ураховуючи інші зазначені дані про його особу та конкретні обставини провадження і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не буде справедливим та необхідним покаранням у такому випадку.

Таким чином, обговорюючи питання про доцільність застосування до ОСОБА_8 додаткового покарання, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про необхідність позбавити обвинуваченого права керувати транспортними засобами.

Як передбачено п.2 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу .

У свою чергу, згідно з ч.2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 основного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі зі звільненням від його відбуття з іспитовим строком та призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами помилковим, оскільки це потягло призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, через суворість, а тому на підставі ст. 408 КПК України вирок підлягає зміні, а апеляційна скарга обвинуваченого - задоволенню.

Керуючись ст. 404,407, 408, 409, 414 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2025 року за ч. 2 ст. 286 КК України стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 - змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 ( одного ) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_8 обчислювати з 15.10.2025.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4