Провадження №1-кс/523/6482/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року Пересипський районний суд міста Одеси в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000119 від 08.08.2025 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, перебуваючого у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітню доньку, є інвалідом 3ї групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 від 08.08.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України, звернулась до Пересипського районного суду м.Одеси з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою у відношенні ОСОБА_5 .

Відповідно до даного клопотання, у невстановленому місці та час, але не пізніше 07.08.2025, у заступника начальника застави начальника першого відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави відділу прикордонної служби (тип С) НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України ОСОБА_7 , виник злочинний умисел спрямований на незаконне збагачення, шляхом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Усвідомлюючи, що для виконання функцій із забезпечення організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України необхідне залучення людських ресурсів, ОСОБА_7 вирішив у невстановлені у ході досудового розслідування час, місці та спосіб, вступити у попередню змову із колишнім військовослужбовцем ОСОБА_5 , який до 11.11.2024 проходив службу на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії гранатометника першого відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави відділу прикордонної служби (тип С) НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України.

У свою чергу, ОСОБА_5 погодився на участь в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, продемонструвавши таку згоду своїми подальшими активними та умисними діями.

Так, ОСОБА_7 , дізнавшись у невстановлений на даний час спосіб та у невстановлених осіб інформацію про ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який здійснював пошук роботи в країнах ЄС та шукав способи виїзду за кордон, а також його номер мобільного телефону вирішив скористатись зазначеною інформацією на власну користь, шляхом організації його незаконного переправлення через державний кордон України поза межами пунктів пропуску, за грошову винагороду.

У подальшому, 07.08.2025 близько 13:46 ОСОБА_7 з мобільного телефону НОМЕР_2 зателефонував ОСОБА_8 на номер мобільного телефону НОМЕР_3 , та поцікавився чи він дійсно в пошуках можливостей виїзду за кордон. Почувши від ОСОБА_8 , що він має намір виїхати за кордон, ОСОБА_7 повідомив, щоб все подальше спілкування велось через месенджер Viber, та що у додатку його обліковий запис відображається під ім`ям « ОСОБА_9 », а всі подальші розмови він буде вести із використанням кодових слів пов`язаних із грою в футбол. Після чого ОСОБА_7 вказав ОСОБА_8 зайти у месенджер Viber та почитати повідомлення.

В цей час, ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою організації незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України поза межами пунктів пропуску, надіслав останньому в указаному месенджері повідомлення наступного змісту: «участь у грі буде коштувати 3000 доларів».

Цього ж дня, близько 14:06 ОСОБА_7 перетелефонував ОСОБА_8 , та повідомив, що може посприяти виїзду за кордон, однак для цього необхідний аванс, та через декілька хвилин відправив повідомлення із номером карткового рахунку. Одночасно з цим, ОСОБА_7 повідомив, що передоплата має складати 1000 доларів в якості авансу, а 2000 доларів ОСОБА_8 має надати йому особисто під час перетину кордону, оскільки він буде нести службу неподалік від місця перетину та контролюватиме процес.

У свою чергу, ОСОБА_8 попросив у ОСОБА_7 час все обдумати, та про прийняте рішення повідомити додатково.

Після цього, ОСОБА_8 розуміючи протиправність таких дій звернувся до правоохоронних органів та в подальшому діяв у співпраці з ними.

Так, 13.08.2025, точний час досудовим розслідуванням невстановлено, ОСОБА_7 у ході телефонної розмови із ОСОБА_8 , повідомив, що у разі надання ним згоди на перетин кордону за раніше озвученими умовами, він має заздалегідь повідомити про прийняте рішення. При цьому кращим днем для виїзду буде сьогоднішній день або наступний, тобто четвер, а також повідомив ОСОБА_8 , що він має направитись по Київській трасі в сторону міст Подільська або Кодими.

Цього ж дня, близько 17:48 ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 , про необхідність здійснення телефонного дзвінка або ж надсилання смс повідомлення перед виїздом, після чого останньому буде повідомлено місце та час зустрічі із ним.

Далі, 14.08.2025 близько 09:00 при виїзді з м. Одеси ОСОБА_8 , на виконання умов ОСОБА_7 , поінформував останнього про виїзд, відправивши смс повідомлення, на що ОСОБА_7 вказав їхати в сторону м. Кодими, та зателефонувати по прибуттю до м. Балта Одеської області.

Цього ж дня, прибувши близько 13:00 до м. Балти, в район міського парку по вул. Любомирська, 229а, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_7 , що очікує його в кафе «Бургер Парк». Через декілька хвилин ОСОБА_7 шляхом надсилання з номеру мобільного телефону НОМЕР_2 на номер мобільного телефону ОСОБА_8 НОМЕР_4 повідомлення через месенджер Viber вказав очікувати на місці подальших інструкцій.

Через декілька хвилин за вищевказаною адресою, на автомобілі Volkswagen Bora номерний знак НОМЕР_5 прибули ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , зупинившись при цьому навпроти кафе «Бургер Парк».

Зрозумівши, що ОСОБА_8 очікує на місці зустрічі біля указаного кафе, ОСОБА_7 перебуваючи на пасажирському сидінні автомобіля Volkswagen Bora номерний знак НОМЕР_5 , вказав ОСОБА_8 сісти до авто, махнувши при цьому рукою та характерним жестом вказавши на заднє пасажирське сидіння, що ОСОБА_8 у подальшому було виконано.

Перебуваючи в авто, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , який в цей час перебував за кермом, повідомив ОСОБА_8 , що він дійсно той чоловік з яким велось листування щодо організації незаконного переправлення через державний кордон України, продемонструвавши мобільний телефон із перепискою та номером мобільного телефону ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, та з метою організації незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України поза межами пунктів пропуску, повідомили останньому, що наразі вони попрямують до м. Подільськ Одеської області, задля узгодження подальший дій.

Перебуваючи у вищевказаному авто та рухаючись в сторону м. Подільськ Одеської області ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , повідомили ОСОБА_8 , щоб він суворо дотримувався всіх озвучених інструкцій та в такому разі ними буде організовано вдалий перетин кордону поза межами пункту пропуску в сторону Придністровської республіки.

Прибувши цього ж дня близько 13:30 в м. Подільськ, в район магазину «Сова», по вул. Армійській, 622, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , повідомили ОСОБА_8 , що орендують йому квартиру, поки буде вирішуватись питання щодо більш зручного часу перетину кордону. Після цього, ОСОБА_5 вийшов з авто та повідомив ОСОБА_7 , що пішов домовлятись за квартиру.

Залишившись в авто, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 , що є військовослужбовцем та про обізнаність щодо мобільних блок постів в м. Подільськ, а також що взагалі міг би здати його ТЦК чи так званим «своїм» якби хотів, однак враховуючи домовленості все-таки організує безпроблемний перетин кордону, повідомивши окремі деталі організації незаконного переправлення, в тому числі, що перетин буде здійснюватися в сторону Придністровської республіки пішки, оскільки в сторону Республіки Молдови прийдеться перепливати річку.

У подальшому, після телефонного дзвінка ОСОБА_7 , останній вказав ОСОБА_8 прямувати із речами за ним.

Пройшовши декілька будинків ОСОБА_7 привів ОСОБА_8 до п`ятиповерхівки в АДРЕСА_3 , до першого під`їзду, де їх на 4 поверсі очікував ОСОБА_5 , який характерним жестом руки вказав заходити до квартири.

Далі, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , з корисливих мотивів, та з метою організації незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України поза межами пунктів пропуску, перебуваючи за вищевказаною адресою у квартирі, номер якої у ході досудового розслідування невстановлено, повідомили ОСОБА_8 , що це житло в якому йому потрібно перебувати до моменту виїзду за кордон, та що орієнтовано все буде організовано на 5 ранку наступного дня, після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 покинули квартиру.

У подальшому, цього ж дня близько 14:10 ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , попередньо дізнавшись, що ОСОБА_8 продовжує очікувати на подальші інструкції, в раніше орендованій ними квартирі, прибули до нього.

Перебуваючи в указаній квартирі, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , повідомили ОСОБА_8 , що у них все під контролем щодо організації перетину та щоб він не турбувався. Після чого, ОСОБА_7 відійшовши в сторону із ОСОБА_5 та поспілкувавшись із ним пошепки, покинув квартиру.

У свою чергу, ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, з метою організації незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України поза межами пунктів пропуску, перебуваючи за вищевказаною адресою, почав проводити інструктаж останнього з метою вдалого перетину, розповівши детальний шлях перетину кордону зі сторони м. Кодими до Придністровської республіки. В ході розмови, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_8 , що їм із ОСОБА_7 необхідно зустрітись з іншими людьми задля обговорення більш точних деталей, часу перетину, та вказав на необхідність передачі грошових коштів у сумі яка раніше була обговорена із ОСОБА_7 .

Після чого, 14.08.2025 близько 14:25 ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, перебуваючи в квартирі за вищевказаною адресою, отримав від ОСОБА_8 грошову винагороду у розмірі 3000 доларів США (що відповідно до курсу НБУ станом на 14.08.2025 становило 124544 гривні 70 копійок) за організацію незаконного переправлення ОСОБА_8 через державний кордон України поза пунктами пропуску.

Отримавши грошову винагороду, ОСОБА_5 відразу покинув указану квартиру, вказавши ОСОБА_8 чекати подальших інструкцій, та попрямував на вулицю де його біля першого під`їзду поруч із автомобілем Volkswagen Bora номерний знак НОМЕР_5 очікував ОСОБА_7 , задля подальшого розподілу отриманих грошових коштів.

Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 затримано співробітниками правоохоронних органів, у порядку ст. 208 КПК України.

ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 та ОСОБА_5 підтверджується зібраними досудовим розслідуванням доказами, а саме:

- матеріалами відділу внутрішньої та власної безпеки по 2 прикордонному загону Головного відділу забезпечення внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ДПСУ за результатами виконаного доручення;

- матеріалами УСБУ в Одеській області за результатами виконаного доручення;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_8 від 11.08.2025, 14.08.2025;

- протоколом затримання у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 від 14.08.2025;

- протоколом затримання у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_5 від 14.08.2025;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 14.08.2025;

-протоколом огляду та вручення грошових коштів від 14.08.2025;

- іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Після повідомлення про підозру ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 15.08.2025 (Справа № 523/16776/25 Провадження №1-кс/523/5171/25) стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12.10.2025, з альтернативою внесення застави у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 01.01.2025 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.09.2025 (Номер провадження: 11-сс/813/1712/25 Справа № 523/16776/25 1-кс/5235171/25) апеляційну скаргу сторони захисту щодо скасування ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 15.08.2025, залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Закінчити досудове розслідування, протягом 2 (двох) місяців з дня повідомлення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, не представляється можливим, оскільки для прийняття законного та обґрунтованого рішення за вказаними матеріалами досудового розслідування необхідно виконати наступне:

- розсекретити та долучити до матеріалів кримінального провадження протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

- розсекретити ухвали Одеського апеляційного суду за результатами розгляду внесених клопотань, доручення оперативному підрозділу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

- отримати результати призначеної 18.09.2025 судово-технічної експертизи документів;

- вирішити питання щодо наявності підстав для повідомлення підозрюваним про зміну раніше повідомленої підозри;

- допитати ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення після отримання протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

- виконати інші слідчі дії з метою всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, виявлення тих обставин, які викривають, так і тих, що виправдовують підозрюваного, пом`якшують чи обтяжують покарання;

- в установленому законом порядку повідомити осіб, відносно яких проводились негласні слідчі (розшукові) дії, про вказаний факт;

- виконати з підозрюваними та їх захисниками вимоги ст. 290 КПК України;

- скласти та направити до суду обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Відомості, які будуть отримані в результаті перелічених слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, мають значення доказів у кримінальному провадженні, оскільки підтвердять або спростують причетність підозрюваних осіб до вчинення кримінального правопорушення за обставинами кримінального провадження.

Для проведення та завершення вищевказаних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, у зв`язку із складністю кримінального провадження, необхідний додатковий строк не менше 1 (одного) місяця.

На момент звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, до Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону подано клопотання про продовження строку досудового розслідування до 3 (трьох) місяців, а саме до 15.11.2025.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, зазначивши при цьому, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, може переховуватися від органів досудового розслідування; вчинити інше кримінальне правопорушення, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим, просив задовольнити клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою.

Захисник та підозрюваний заперечували проти клопотання, вважали, що клопотання прокурора не вмотивоване, ризики прокурором не доведені, підозра не обгрунтована, просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, надали письмові заперечення на клопотання, оскільки він має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню доньку, є інвалідом третьої групи, учасник бойових дій.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню частково на підставі наступного.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує ризики передбачені ст.177 КПК України, обставини передбачені ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання (за кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі), той факт, що підозрюваний раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Фокс Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 (п. 32 справи), а також рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011, Суд зазначив (п. 175 справи), що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Таким чином, підстави обрання виключного запобіжного заходу підозрюваному є цілком обґрунтованими, а застосування менш суворого запобіжного заходу не забезпечить належного виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, які вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації нею таких дій.

При цьому, КПК України, не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак належить з`ясувати реальну можливість здійснити їх в майбутньому.

Переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Зазначений ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Так, ОСОБА_5 на даній стадії досудового розслідування інкриміновано кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 332 КК України.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Маючи значний досвід роботи в правоохоронних органах, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 може використати наявні у нього засоби та можливості для переховування від правоохоронних органів і суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На даний час, ОСОБА_5 також достатньо обізнаний зі змістом отриманих результатів проведених слідчих (розшукових) дій стосовно нього, іншими доказами у кримінальному провадженні, що створює додатковий ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим, застосування більш м`якого запобіжного заходу не є виправданим.

У зв`язку з чим, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування, здійснити виїзд на непідконтрольну Україні території Херсонської, Запорозької, Луганської, Донецької областей чи АР Крим, або за наявності паспорту громадянина України для виїзду за кордон, взагалі виїхати до іншої країни.

Одночасно з цим, з огляду на військову агресію російської федерації проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску, а тому існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон, не виключають такої можливості.

Крім того встановлено, що ОСОБА_5 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , тобто на не великій відстані від органу досудового розслідування, та поблизу державного кордону України, що може надати йому можливість переховуватись від органів досудового розслідування, або суду.

Також, ОСОБА_5 будучи співробітником правоохоронного органу, ознайомлений з тактикою та методами розшуку осіб у кримінальних провадженнях, у тому числі шляхом проведення негласних (слідчих) розшукових дій, а тому здобуті знання під час проходження служби, підозрюваний може використати з метою власного переховування від органу досудового розслідування, та як наслідок, уникнути настання кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження.

Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зазначений ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що характер інкримінованого підозрюваному злочину має корисливу спрямованість та вчинений з використанням службового становища.

Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, може надати можливість підозрюваному вчинити зазначені дії з такими речами у кримінальному провадженні, з огляду на викладені обставини.

Підозрюваний ОСОБА_5 володіє інформацією про кримінальне провадження стосовно нього, обставин, що є предметом доказування у кримінальному провадженні, а тому може вжити заходів, як особисто так і використовуючи знайомства в правоохоронних органах, з метою знищення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, що у свою чергу створить перешкоди органу досудового розслідування у їх вилученні з метою подальшого призначення в разі необхідності відповідних судових експертиз.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що відповідно до передбаченої КПК процедури показання свідків отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акта до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Тобто ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду показань свідками, й тому заборона спілкуватися з певними особами як наслідок можливості ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зазначений ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що як вже зазначалося вище, ОСОБА_5 може вжити заходів щодо перешкоджання кримінальному провадженню (штучне затягування досудового розслідування; розголошення відомостей результатів досудового розслідування, що призведе до його неповноти, втрати доказів вини підозрюваних тощо).

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Вказані дані, у своїй сукупності, свідчать про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, але враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими доводи захисника відносно того, що зазначений розмір застави є непомірним для підозрюваного та не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. В такому випадку для суду, як і для слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку колегії суддів, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості виконання застави.

Отже, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду.

У контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява № 12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається, виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, у рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. Czech Republic від 25.04.2000 р. (заява № 31315/96, пункт 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ані в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

У будь-якому випадку із структури статті 5 Конвенції в цілому, та її третього пункту, зокрема, слідує, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (зокрема, пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007 р., заява № 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009 р., заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

На підставі вищенаведеного, очевидно, що першочерговим є аналіз майнового стану підозрюваного не лише в аспекті його доходів, але й в аспекті витрат, які є необхідним для нормальної життєдіяльності. Застосування застави до підозрюваного не має бути надмірним тягарем і призвести до фактично скрутного матеріального становища останнього, оскільки це не є покаранням. Застава лише має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків на період досудового розслідування, тобто фактично перевірки слідчої версії. Тобто застава, на думку суду, повинна бути такою, яку здатний внести обвинувачений (підозрюваний) і яка б могла його стримувати від всіх можливих та імовірних ризиків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Сума, яку необхідно обрати для підозрюваного, повинна бути як великою з точки зору відношення власності так і помірною для внесення. Значна сума, буде стримуючою силою для розумної поведінки підозрюваного і недопущення порушень в майбутньому, оскільки це призведе до втрати суми застави. Людина вносячи на депозитний рахунок держави значну суму коштів, повинна задуматись про їх повну втрату у випадку недобропорядної поведінки. Окрім того, вона потрапляє в орбіту нових відносин, пов`язаних із заміною запобіжного заходу на більш суворий. Тобто застава є економічним заходом контролю поведінки обвинуваченого (підозрюваного), який при сьогоднішніх умовах життя є одним із життєва необхідних для кожної людини.

Враховуючи вищевикладені підходи ЄСПЛ до визначення розміру застави та перевіривши матеріали клопотання, суддя вважає, а також той факт, що зі спливом часу ризики зменшуються, а застава у розмірі 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 01.01.2025 року 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, не сплачена, водночас, стороною обвинувачення до клопотання не надано доказів щодо офіційного/задекларованого майнового стану підозрюваного або наявність прихованих активів, а стороною захисту було надано документи на підтвердження розміру доходів підозрюваного, а також той факт, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого кримінального злочину під час воєнного стану, що становить підвищену суспільну небезпеку, а також високий ступінь встановлених ризиків, з урахуванням стану здоров`я, майновий стан, слідчий суддя приходить до висновку, що визначений розмір застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - буде, з одного боку, утримувати підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний йому запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 181, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою у відношенні ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 15.11.2025 року включно.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі - 150 (сто п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 01.01.2025 року 452 200 (чотириста п`ятдесят дві тисячі двісті ) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-прибувати до визначеної службової особи - слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 із встановленою періодичністю - щочетверга;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 ) та іншим підозрюваним ОСОБА_7 з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ст.182 ч.8, 10, 11 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 15.11.2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1