Провадження № 1-кп/742/246/25
Єдиний унікальний № 742/23/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000989 від 28.09.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Охіньки Прилуцького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, інваліда 2 групи, одруженого, що має на утриманні одну неповнолітню дитирну, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

28.09.2024 близько 09 год. 05 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки VOLKSWAGEN Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною по вул.Київській у м. Прилуки в напрямку вул.Садової в м.Прилуки, діючи необережно, проявив неуважність, кримінальну протиправну недбалість, не передбачив настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась, тим самим створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, у результаті чого на нерегульованому пішохідному переході, розташованому біля перехрестя вулиць Київська Вокзальна, між вулицями Вокзальна - Садова, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину вул.Київська у м.Прилуки по вищевказаному пішохідному переходу та рухалась в напрямку Центральної площі м.Прилуки.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому верхньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків та закритого перелому верхньої третини лівої малогомілкової кістки, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №346 від 24.12.2024 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такий що спричинив тривалий розлад здоров`я більше 21 дня.

У даній дорожній обстановці ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: п.18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення водієм ОСОБА_7 п.18.1 Правил дорожнього руху України перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 підтвердив, що 28.09.2024 вранці, керуючи автомобілем марки марки VOLKSWAGEN Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину вул.Київська у м.Прилуки по пішохідному переходу. Свою вину у скоєному обвинувачений визнав повністю та щиро у цьому розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала свій цивільний позов у повному обсязі та просила його задовольнити, а до ОСОБА_7 просила застосувати справедливу міру покарання.

Показання обвинуваченого відповідають всім фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, отримавши згоду всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд встановив, що своїми діями, які виразились у порушенні ОСОБА_7 , що керував 28.09.2024 близько 09 год. 05 хв. автомобілем марки VOLKSWAGEN Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , правил безпеки дорожнього руху, які заподіяли пішоходу ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнає його щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 , судом встановлено не було.

Вирішуючи питання про міру покарання ОСОБА_7 , суд враховує конкретні обставини справи, вимоги ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , за відсутності обставин, які б його обтяжували, а також особу самого обвинуваченого (а.п.35-37), який раніше не судимий (а.п.39), протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався (а.п.43), виключно позитивно характеризується за місцем проживання (а.п.42), на обліках ні у лікаря-психіатра, ані у лікаря-нарколога не перебуває (а.п.40-41), але має 2 групу інвалідності у зв`язку з загальним захворюванням (а.п.38), у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання без ізоляції його від суспільства, а у виді штрафу, зважаючи на стан його здоров`я, але з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки саме такий вид покарання, на думку суду, буде повністю відповідати як характеру скоєного ним кримінального правопорушення, його суспільній небезпеці, так і особі самого обвинуваченого, а тому таке покарання зможе належним чином посприяти виправленню ОСОБА_7 і запобігти вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

В межах даного провадження потерпілою ОСОБА_5 було заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 на її користь моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розміром 120000,00 грн, а також понесених нею витрат на отримання правової допомоги (а.п.13-15)

Розмір моральної шкоди вона оцінила у 120000,00 грн, мотивуючи це тим, що після ДТП з 28.09.2024 по 03.10.2024 перебувала на лікуванні у КНП «Прилуцька центральна міська лікарня», де перебувала на витяжці, тому була у пригніченому стані через нездатність до самообслуговування, потім її було госпіталізовано для оперативного лікування до травматологічного відділення Чернігівської обласної лікарні, де була проведена операція. За цей період потерпіла переживала фізичний біль та страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, змушена була постійно приймати знеболювальні та заспокійливі препарати, погіршився сон, який досі не нормалізувався, а гострі болі час від часу виникають досі. В результаті отриманого перелому ОСОБА_5 не може нормально рухатися та відчуває дискомфорт при пересуванні, а також не може швидко ходити і вести активний спосіб життя, оскільки пересувається лише за допомогою милиць. Крім того, потерпіла є ВПО і проживає у м.Прилуки з неповнолітньою донькою, не має тут ні рідних, ні близьких, які б могли допомогти, тому у період перебування її у лікарнях дитина тривалий час залишалася без матері, що також негативно відобразилося на психологічному самопочутті. Нині потерпіла знаходиться під наглядом лікарів та потребує щомісячного обстеження.

Оскільки потерпіла є ВПО, то лікування їй надавалося безкоштовно, за виключенням придбання пластини, вартість якої оплатив ОСОБА_7 , але жодної допомоги він більше не надавав, не цікавиться її здоров`ям, тому вона змушена була подати цивільний позов про стягнення з нього завданої моральної шкоди, яку оцінила у 120000,00 грн.

ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення цивільного позову, але не погодився з його розміром, вважаючи достатнім розмір у 60000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч.4, 5 ст.128 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Зі статті 23 ЦК України вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 2 зазначеної статті визначає, що моральна шкода полягає, в т.ч. у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Так, у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок про те, що, виходячи з положень ст.16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст.1167 ЦК України.

Так, згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі №К/9901/10765/18, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Згідно з п.92 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714 цс 19) від 01.09.2020 року визначено, що, виходячи з положень ст.16 та ст.23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі Недайборщ проти Російської Федерації зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (надалі - постанова Пленуму ВСУ) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як зазначила потерпіла у цивільному позові, їй була спричинена моральна шкода, оскільки через вчинену ОСОБА_7 ДТП вона отримала ушкодження здоров`я, наслідки якого відчуває досі, що спричинили їй як фізичний біль, так і сильні душевні переживання.

Завдану моральну шкоду позивачка оцінила в розмірі 120000,00 грн, тому з огляду на встановлені обставини справи, характер та ступінь завданих їй страждань, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який визначений позивачкою, є цілком розумним та співрозмірним із завданими їй переживаннями.

Суд також наголошує на тому, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, враховуючи всі викладені вище норми права, обставини справи, наявність в матеріалах справи доказів заподіяння позивачці обвинуваченим моральної шкоди, обсяг заподіяної їй моральної шкоди, зважаючи на глибину та тривалість її страждань внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , суд з урахуванням засад розумності та справедливості дійшов висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 120000,00 грн, яка була заявлена потерпілою, а оскільки її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, то і здійснені нею витрати на правничу допомогу розмром 4000,00 грн також підлягають стягненню з ОСОБА_7 у повному обсязі.

Загальний розмір витрат на проведення інженерно-транспортних експертиз (а.п.51-52) складає 9550,80 (3979,50 грн та 5571,30 грн), які беззаперечно підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Долю речових доказів (а.п.47) слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.370-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і призначити покарання у виді штрафу розміром три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень 00 копійок, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 120000 (сто двадцять тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування понесених потерпілою витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення інженерно-транспортних експертиз розміром 9550 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 80 копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.10.2024 на належний ОСОБА_8 автомобіль марки VOLKSWAGEN Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_7 , ключ до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , а також на карту пам`яті з відеореєстратора автомобіля - скасувати.

Речові докази: автомобіль марки VOLKSWAGEN Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ до нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та карту пам`яті з відеореєстратора автомобіля повернути власнику ОСОБА_8 .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно вручити прокурору та засудженому.

Суддя ОСОБА_9