Справа № 646/3254/25
Провадження № 1-кп/646/1067/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні у режимі відеоконфереції обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004766 від 04.04.2025 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прачі Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, військовослужбовця призваного під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , перебуваючого на посаді старшого стрільця оператора 2 мотопіхотного батальйону, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді старшого стрільця оператора 2 мотопіхотного відділення з мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 28-32, 37, 16, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 14.02.2025 приблизно о 10 год. 10 хв., знаходячись у АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 № 1753/23/106дск від 13.02.2025, доведене заступником командира військової частини НОМЕР_3 з психологічної підтримки персоналу майором ОСОБА_6 , що полягало у необхідності до 18 год 00 хв 14.02.2025 зайти на ВОП «ТИС», який розташований в Куп`янському районі Харківської області, де здійснити мінування підступів до позицій, створити систему вогню та інженерних загороджень. Своїми діями ОСОБА_5 вчинив непокору - відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що своїми умисними діями, які виразились у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою провину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиросердно розкаявся у скоєному, підтвердив обставини вчинення злочину, викладені вище.

Свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечував.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_5 суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), пояснюють мотив скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.

Враховуючи, що ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав свою вину у повному обсязі, не оспорював обставини вчинення ним кримінального правопорушення, суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

Статтею 94 КПК України визначено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 цієї ж постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він є уродженцем с. Прачі Борзнянського р-ну Чернігівської обл., на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, з службової характеристики убачається, що ОСОБА_5 за час проходження служби зарекомендував себе як дисциплінований, але малоініціативний військовослужбовець. Відкритий, щирий у спілкуванні з колегами. Одним з перших з нового поповнення вийшов на виконання бойових завдань, службові обов`язки виконував, у тому числі на бойових позиціях. Раніше несудимий.

Крім того, наявна письмова згода командира військової частини НОМЕР_4 полковника ОСОБА_7 № 2/1/2/4380 від 10.06.2025 про те, що командування вч НОМЕР_4 надає згоду на поновлення на військовій службі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаду стрільця мотопіхотного спеціалізованого відділення мотопіхотного спеціалізованого взводу мотопіхотної спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_4 .

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид і розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

При вирішенні питання про вид та міру покарання, суд, відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Судом прийнято до уваги прохання сторони обвинувачення щодо призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 та 58 КК України, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_5 щиросердно розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, бажає продовжувати службу, раніше несудимий та наявна згода командира вч НОМЕР_4 на продовження обвинуваченим військової служби, тобто ставлення ОСОБА_5 до вчиненого і конкретні обставини справи, суд вважає можливим при призначенні покарання ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України для даного виду покарання, зокрема у виді двох років позбавлення волі.

З урахуванням особи ОСОБА_5 , думки прокурора, суд вважає також можливим, відповідно до ст. 58 КК України замінити покарання у виді двох років позбавлення волі на службові обмеження для військовослужбовців з відрахуванням із сум грошового забезпечення обвинуваченого в дохід держави у розмірі 20 відсотків.

На переконання суду, продовження несення ОСОБА_5 військової служби сприятиме обороноздатності держави, а накладені обмеження, є достатніми для попередження вчинення як ОСОБА_5 , так і іншими особами, аналогічних кримінальних правопорушень.

Речові докази по справі відсутні.

Судові витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді службового обмеження для військовослужбовця з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави строком на 2 (два) роки.

В строк відбування покарання ОСОБА_5 зарахувати строк тримання під вартою в період з 18.02.2025 по 10.11.2025 включно із розрахунку один день тримання під вартою за три дні службового обмеження військовослужбовця.

На підставі ст. 152 КВК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання в зв`язку із повним відбуттям покарання, призначеного цим вироком суду.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили скасувати.

Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти після отримання копії вироку суду.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення фактичних обставин, які ніким не оспорювалися при розгляді справи в суді першої інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1