Справа № 214/603/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року слідчий суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , в порядку ст.206 КПК України, на незаконне затримання особи, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 звернулась до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зі скаргою в порядку ст.206 КПК України, на незаконне затримання особи.

Свою скаргу ОСОБА_2 мотивує тим, що 19.01.2026 о 10-00 годині її чоловіка ОСОБА_3 затримано на вулиці, по дорозі на роботу працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його привезли до ТЦК, потім до лікарні №5 на ВЛК, потім, знов до ТЦК. Чоловік подав заяви на альтернативну службу приблизно в 2023 році. Довідка, що він є Свідком Єгови та заяви були разом з ним. Перебуваючи в приміщенні ТЦК, її чоловік повідомив службовим особам зазначеного державного органу про те, що належить до релігійної організації Свідків Єгови в Україні, і його релігійні переконання не дозволяють йому проходити військову службу, а тому він не підлягає призову за мобілізацією та бажає скористатися правом на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою. Разом з цим, службові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовили йому в розгляді відповідного письмового звернення. Також, на підтвердження правдивості своїх релігійних переконань, її чоловік надав довідку про приналежність до релігійної організації Свідків Єгови. Незважаючи на це, представники ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправно утримують її чоловіка ОСОБА_3 , незаконно позбавляючи його волі та силоміць погрожують відправити його до військової частини для проходження військової служби. Також, 19.01.2026 нею особисто засобами телефонного зв`язку було повідомлено місцевий підрозділ Національної поліції про вчинення щодо її чоловіка зазначених вище злочинних дій (реєстраційний номер звернення №1340). Разом з цим, працівники правоохоронних органів належно не зреагували на вказане повідомлення та не припинили злочини.У зв`язку з викладеним, на підставі ст.206 КПК України, ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді зі скаргою, в якій просила постановити ухвалу, якою визнати незаконним затримання та тримання у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 та негайно його звільнити, як незаконно затриманого.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчим суддею встановлене таке.

Відповідно до вимог п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб виключно у кримінальному провадженні.

При цьому, як слідує з положень п.10 ч.1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Натомість, положеннями ч.ч.1, 3 ст.206 КПК України встановлено, що кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи; слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Так, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» №3352-ХІІ від 30.06.1993 (далі Закон), підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст.4 Закону, установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч.1 ст.206 КПК України та положень вказаного Закону, слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

До того ж, згідно з ч.2 ст.206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Тобто, з аналізу положень ст.206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, слідчий суддя здійснює повноваження, зокрема і передбачені ст.206 КПК України, за умови, що існує кримінальне провадження на стадії досудового розслідування. При цьому, в порядку ст.206 КПК України, розгляду підлягають заяви (клопотання, скарги), які виникають із кримінально-правових відносин, а обов`язки щодо захисту прав людини у слідчого судді виникають в ході досудового розслідування.

Виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, встановлений ст.303 КПК України.

ОСОБА_2 у скарзі зазначає, що ОСОБА_3 був позбавлений свободи пересування та примусово перебуває на території ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із змісту поданої скарги слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримаються під вартою, в тому числі й у зв`язку із застосуванням стосовно нього запобіжного заходу, не є затриманим у порядку ст.208 КПК України, не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст.207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного кримінального провадження, а звернення ОСОБА_2 до органів досудового розслідування з заявою про вчинення кримінального правопорушення, цих висновків слідчого судді не спростовують.

ОСОБА_2 фактично не погоджується із діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 , пов`язаними з мобілізацією відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Слідчий суддя вважає за необхідне наголосити на тому, що незгода з діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 не відноситься до юрисдикції та повноважень слідчого судді, компетенція якого розповсюджується лише на стадію досудового розслідування.

Отже, приймаючи до уваги обставини, викладені у скарзі та приймаючи до уваги положення зазначених вище правових норм, слідчий суддя дійшов до висновку, що незаконне затримання, про яке йдеться у скарзі, не підлягає розгляду слідчим суддею.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст.206 КПК України та на дії осіб, які не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури.

Разом з цим, згідно з ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Виходячи з принципів змагальності та диспозитивності кримінального процесу, визначених ст.ст.7, 22, 26 КПК України, приймаючи до уваги, що ч.4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 206, 304, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , в порядку ст.206 КПК України, на незаконне затримання особи.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1