У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року слідчий суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, клопотання слідчого СВ ВП №4 КРУП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0003533 від 26.02.2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Брилівки Херсонської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, неодруженого, на утриманні непрацездатних дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , який обіймає посаду стрільця-снайпера десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти у військовому званні «солдат», раніше не судимого згідно положень ст. 89 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась, за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи на посаді стрільця-снайпера десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти у військовому званні «солдат», діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи військовий обов`язок нести військову службу, у порушення вимог ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, 10 лютого 2025 року не прибув до місця розташування військової частини НОМЕР_1 після стаціонарного лікування, тобто не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 , командуванню про причини свого неприбуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а став проводити час на власний розсуд поза межами місця несення служби, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину чи звернення до органів військового управління за наявності реальної можливості для цього, поки 24 жовтня 2025 року в ході оперативно-розшукових заходів його було виявлено та доставлено до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Павла Глазового, 2-А, де він заявив про себе, чим припинив вчиняти злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин).

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за ознаками: нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Отже, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому існує ризик, що підозрюваний з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин та знаючи про такий розмір покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування, чим перешкоджати встановленню істини по справі, а також, оскільки ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також у незаконний спосіб впливати на свідків, а тому у своєму клопотанні слідчий ставить питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки, на думку слідчого, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Прокурор у судовому засіданні клопотання слідчого підтримав за підстав, у ньому викладених.

Підозрюваний ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, зазначив, що він не збирається переховуватись від органу досудового розслідування або суду, пояснив, що він ніякого лікування не проходив, оскільки, будучи направленим до військового шпиталю у м. Києві, повернувся у м. Кривий Ріг, оскільки за відсутності коштів він не мав можливості проживати у м. Києві до початку лікування, що він страждає на захворювання «гепатит С», що він хоче лікуватись та повернутись до місця проходження служби.

Його захисник також заперечувала проти задоволення клопотання слідчого за підстав, зазначених її підзахисним, зазначила, що той має постійне місце проживання, що її підзахисний раніше не судимий.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та надані захисником медичні документи, слідчий суддя приходить до такого.

Як убачається з досліджених матеріалів клопотання, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_4 24 жовтня 2025 року.

Санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на думку слідчого судді, є обґрунтованою, що підтверджується як показаннями самого ОСОБА_4 , так і зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема, висновком службового розслідування військової частини НОМЕР_1 №815/157-в від 19.02.2025 року, протоколами допиту свідків ОСОБА_7 від 18.10.2025 року, ОСОБА_8 від 18.10.2025 року, ОСОБА_9 від 22.10.2025 року, ОСОБА_10 від 23.10.2025 року та ОСОБА_11 від 23.10.2025 року, іншими матеріалами кримінального провадження.

Згідно з вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод (Рим, 1950), положень КПК України, для обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідна наявність підстав уважати, що дана особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, буде намагатися або ухилятися від слідства, суду та від виконання процесуальних рішень, або перешкоджати встановленню істини в справі, або продовжувати злочинну діяльність. При цьому враховується тяжкість вчинених злочинів, вік підозрюваного, його стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, перелічені у ст. 178 КПК України.

У ст. 178 КПК України вказано, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 цього Кодексу.

Отже, вирішуючи питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого військового кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, за яке законом передбачено покарання від п`яти до десяти років, і хоча зазначена обставина сама по собі не може бути підставою для існування ризику, що обвинувачений може переховуватись від суду, однак суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду.

Разом з тим, слідчий суддя ураховує особливу небезпеку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 як особа, що проходить військову службу за призовом під час загальної мобілізації,набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, Військової Присяги, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, і ці обов`язки покладають на військовослужбовців а особливо в умовах воєнного стану особливу відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень.

Отже, наявність навіть одного доведеного прокурором ризику ризику переховування від суду, оскільки на підтвердження існування інших зазначених у клопотанні ризиків безперечних доказів слідчому судді не було надано дає слідчому судді підстави для застосування до підозрюваного саме такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен виходити з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Належних доказів, що вказують на неможливість застосування у відношенні підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку зі станом його здоров`я, слідчому судді не надано.

Відтак, зважаючи на все вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

При цьому слідчий суддя не визначає розміру застави, оскільки абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розміру застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених, зокрема, ст. 407 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 176-178, 182, 183, 184, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №4 КРУП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, а саме до 26 грудня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_12

Повний текст ухвали складено та проголошено 31 жовтня 2025 року.