ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/293/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №11-сс/817/293/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 та поручителя ОСОБА_10 про передачу підозрюваного ОСОБА_7 на особисту поруку відмовлено. Задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Західного регіону ОСОБА_12 , застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23 год. 59 хв. 12 грудня 2025 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_13 більш м`який запобіжний захід , не пов`язаний із триманням під вартою, у виді особистої поруки або застави.

Посилається на те, що захисника було допущено до участі у справі безпосередньо перед судовим засіданням 16.10.2025 року, внаслідок чого підозрюваний ОСОБА_7 не мав можливості узгодити правову позицію, підготуватися до розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, зібрати та надати суду необхідні докази, також обшук, допит і вручення підозри були проведені без участі захисника, що вважає істотним порушенням права на захист, гарантованого Конституцією України та КПК.

Вказує на те, що ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування є необґрунтованим, а наявність закордонного паспорта не може розцінюватися як свідчення наміру втекти, оскільки в умовах воєнного стану військовозобов`язані, зокрема військовослужбовці, не мають права перетину державного кордону.

Зазначає, що підозрюваний є військовослужбовцем за контрактом, добровольцем, який має нагороду за участь у бойових діях, та позитивно характеризується командуванням, а особи, визнані потерпілими у кримінальному провадженні, самі ухиляються від мобілізації, що ставить під сумнів достовірність їхніх заяв.

Посилається на те, що місцем служби ОСОБА_7 є м. Ізюм, Харківської області, його відряджено до м. Тернопіль тимчасово до 31.10.2025 року, що унеможливлює будь-який контакт зі свідками або потерпілими, тому вважає що слідчий суддя безпідставно визнав наявність ризику впливу підозрюваного на учасників кримінального провадження.

Вважає, що ризики знищення або спотворення ОСОБА_7 доказів є недоведеними, оскільки всі обшуки вже проведено, речі та документи вилучено, а орган досудового розслідування отримав повний обсяг необхідної інформації.

Обґрунтовує вимоги тим, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, батька та брата військовослужбовців, що мають численні нагороди за заслуги перед Батьківщиною, його мати не працює, перебуває на утриманні синів та чоловіка, дружина є особою з інвалідністю, позитивно характеризується з боку командування, користується повагою серед побратимів, врівноважений, дисциплінований.

Посилається на те, що поручитель старший лейтенант ОСОБА_14 , заступник командира батальйону з психологічної підтримки, є особою, що заслуговує на особливу повагу, має бездоганну репутацію і готовий взяти підозрюваного на поруки, тому вважає що в сукупності зазначені обставини свідчать про відсутність підстав для тримання ОСОБА_7 під вартою, в зв`язку з чим просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистої поруки, який буде достатнім для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисників, які підтримали подану апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених та прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, групою слідчих у складі слідчих СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області та СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001668 від 05.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України.

15.10.2025 о 07 год. 50 хв. ОСОБА_7 був затриманий в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

15.10.2025 о 08 год. 45 год. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України (розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану); ч. 2 ст. 127 КК України (умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним, а також з метою залякування (катування); ч. 2 ст. 146 КК України, тобто у незаконному позбавленні волі, за попередньою змовою групою осіб, шо супроводжувалося заподіянням фізичних страждань.

Згідно пред`явленої підозри, 04.10.2025 близько 19:25 год., у ОСОБА_7 , який достовірно знав, що з 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан на підставі Закону України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово Указами Президента України продовжувався, виник злочинний умисел, спрямований на особисте збагачення, шляхом здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з застосування насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел, направлений на здійснення заволодіння чужим майном, поєднаного з застосування насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи він не в змозі, переслідуючи мету збагачення та незаконного отримання прибутків, вирішив підшукати та сформувати групу осіб для спільного зайняття злочинною діяльністю.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на здійснення відкритого викрадення чужого майна, та полегшення здійснення злочинної діяльності, 04.10.2025 близько 19:25 год., ОСОБА_15 повідомив ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , які достовірно знали, що з 24.02.2022 на усій території України введено воєнний стан на підставі Закону України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово Указами Президента України продовжувався, про свої злочинні наміри, довівши до відома деталі злочинного плану.

Останні, бажаючи незаконно отримувати власну матеріальну вигоду, керуючись корисливим мотивом, прийняли пропозицію ОСОБА_18 та надали свою добровільну згоду на участь у злочинній групі, діяльність якої спрямовувалася на напади з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з застосування насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел 04.10.2025 року близько 19:25 год., ОСОБА_7 , який діючи за попередньою змовою із ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , перебуваючи в автомобілі марки «Opel» модель «Vivaro» VIN- НОМЕР_1 червоного кольору н.з. НОМЕР_2 , що знаходився за адресою: м. Тернопіль, вул. Чумацька, 2 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер та наслідки свого діяння, бажаючи його настання, переслідуючи корисливий мотив особистого збагачення, направлений на заволодіння чужим майном, здійснили напад на раніше не знайомого їм ОСОБА_19 та висунули вимогу передачі їм грошових коштів у сумі 50 000 гривень, але ОСОБА_19 повідомив, що грошових коштів не має, після чого ОСОБА_16 схопив своєю лівою рукою ОСОБА_19 за шию та наніс 10 ударів правою рукою в область грудей ОСОБА_19 , після чого ОСОБА_20 ліктем правої руки наніс 5 ударів в область грудей ОСОБА_19 . Надалі, проїхавши до банкомату АТ КБ «Приват Банк», який знаходився за адресою: м. Тернопіль, вул. Мазепи, 1, бажаючи подавити волю потерпілого до можливого опору, ОСОБА_15 дістав предмет, візуально схожий на пістолет, який приставив до спини погрожуючи його застосуванням, тобто виказав погрозу застосування насильством, яке є небезпечним для життя потерпілого, після чого продовжуючи реалізовувати злочинний умисел на розбій, почали залякувати потерпілого, вимагаючи передати йому банківську карту. Потерпілий, сприйнявши дану погрозу як реальну, небезпечну для свого життя та неминучу у разі невиконання вимоги, тобто таку, що дійсно може бути реалізована, злякався та передав банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_3 ОСОБА_21 , а також повідомив пароль до неї. Після цього ОСОБА_22 шляхом ривка із рук потерпілого вирвав мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 13 Pro 5G» вартістю 11000 гривень.

Заволодівши мобільним телефоном «Xiaomi Redmi Note 13 Pro 5G» та банківською картою ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_19 матеріальну шкоду на суму 11000 гривень.

Окрім цього, 07.10.2025 близько 09:00 год., у ОСОБА_7 , виник умисел на здійснення незаконної діяльність, що полягала у незаконному позбавлені волі та викраденні людини, а саме планував викрадати осіб, які переховуються від мобілізації на території України, з метою власного збагачення, шляхом одержання грошових коштів за їх звільнення або уникнення передачі до правоохоронних органів.

Незаконне позбавлення волі або викрадення людей є одним із найбільш серйозних порушень прав людини, яке порушує їх основні конституційні та міжнародні гарантії.

Згідно ст. 3 Конституції України зазначається, що "людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека є найвищими соціальними цінностями". Ці положення відображені і в Європейській конвенції з прав людини, яка гарантує право на життя, недоторканність особистого життя та свободу.

Крім цього, відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" кожна людина має право на свободу пересування, під якою розуміється право вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь- який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, ОСОБА_15 , будучи обізнаним про встановлені чинним законодавством права свободи людини (ст. 29 Конституції України), 07.10.2025, з корисливих мотивів прийняв рішення про здійснення незаконної діяльності, що полягала у незаконному позбавлені волі та викраденні людини, які переховуються від мобілізації на території України, з метою власного збагачення, шляхом одержання грошових коштів за їх звільнення або уникнення передачі до правоохоронних органів.

Окрім цього, ОСОБА_15 усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел він не в змозі, діючи з корисливих мотивів, точного часу досудовим розслідування не встановлено, але не пізніше 07.10.2025, розуміючи те, що самостійно вчинити дану кримінальну правопорушення не зможе, маючи на меті отримання незаконних прибутків від злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним позбавленням волі та викраденні людини, вирішив залучити ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , яким повідомив про свої злочинні наміри та довів до відома деталі злочинного плану, з метою залучення для вчинення кримінальних правопорушень.

Бажаючи отримувати власну матеріальну вигоду, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 прийняли пропозицію ОСОБА_7 та надали свою добровільну згоду на вчинення кримінального правопорушення.

Так, 07.10.2025, близько 09:00 год., ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 перебуваючи неподалік кафе «Генделик», що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 24Б, в с. Верхній Вербіж, Коломийського району, Івано-Франківської області виник злочинний умисел спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_26 .

Реалізуючи свій злочинний умисел 07.10.2025, близько 09:00 год., ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 з метою, спрямованою на незаконне позбавлення волі ОСОБА_27 , проти волі останнього, перебуваючи неподалік кафе «Генделик», що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 24Б, в с. Верхній Вербіж, Коломийського району, Івано-Франківської області незаконно позбавили його волі, а саме силоміць, проти волі, затягнули останнього до на автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Transporter», білого кольору із номером кузова НОМЕР_4 , позбавивши таким чином ОСОБА_27 змоги вільно залишити вказане місце, тримаючи його в цих в умовах обмеженого простору до 07.10.2025 близько 14:40 год. та завдавши фізичних страждань потерпілому.

Крім цього, 10.10.2025 близько 22:00 год., у ОСОБА_7 , виник умисел на здійснення катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій, а також з метою залякування відносно ОСОБА_28 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , 10.10.2025 близько 22:00 год., спільно із іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, перебуваючи на території залізничного вокзалу, що знаходиться на Майдані привокзальному, 1 у м. Тернопіль, підійшли до ОСОБА_28 та в ході спілкування із останнім, діючи за попередньою змовою групою осіб, один із яких, з метою спричинення фізичного болю, застосував до ОСОБА_28 газовий балончик, розпиливши сльозогінну речовину в обличчя, після чого застосувавши силу, помістили у транспортний засіб марки «Volkswagen Т4» темно-зеленого кольору на іноземній реєстрації. Надалі здійснюючи рух вказаним транспортним засобом із залізничного вокзалу в напрямку селища Дружба, Тернопільського району, Тернопільської області, ОСОБА_7 , діючи умисно, спільно із невстановленими особами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, зупинившись на узбіччі дороги, разом із іншими невстановленими особами вийшли із автомобіля, а також вивели ОСОБА_28 та застосували до нього фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні руками та ногами близько 10 ударів по обличчю та 10 ударів по інших частинах тіла, після чого під погрозами, принижуючи честь та гідність, наказали ОСОБА_28 повністю роздягнутися, облили дизельним паливом, після чого у такому стані наказали бігти перед автомобілем, тим самим завдавши ОСОБА_28 моральних страждань. Залишивши ОСОБА_28 на проїжджій частині дороги в оголеному вигляді, що принижувало його честь та гідність, ОСОБА_7 із іншими невстановленими особами повернулися в автомобіль та наказали ОСОБА_28 бігти попереду автомобіля, на якому вони почали здійснювали рух.

Надалі, пробігши відстань близького одного кілометра по проїжджій частині по селищі Дружба, ОСОБА_28 впав на землю, після чого ОСОБА_7 та інші невстановлені особи вийшли із автомобіля, підійшли до ОСОБА_28 та з метою залякування, ОСОБА_7 здійснив постріл із предмета, візуального схожого на пістолет, куля якого влучила у землю біля лівої руки ОСОБА_28 .

Після чого, застосовуючи фізичну силу, ОСОБА_28 в безпорадному стані помістили назад в автомобіль та відвезли у підвальне приміщення навчально оздоровчого комплексу «Червона Калина», що у селищі Дружба, Тернопільського району, Тернопільської області, у якому були створенні нежилі умови, де примушували до виконання фізичних завдань, з метою його фізичного виснаження, а також у якому ОСОБА_28 переживав фізичні та моральні страждання.

Окрім цього, 10.10.2025 близько 22:00 год., у ОСОБА_7 , виник умисел на здійснення незаконної діяльність, що полягала у незаконному позбавлені волі та викраденні людини, а саме планував викрадати осіб, які переховуються від мобілізації на території України, з метою власного збагачення, шляхом одержання грошових коштів за їх звільнення або уникнення передачі до правоохоронних органів.

Незаконне позбавлення волі або викрадення людей є одним із найбільш серйозних порушень прав людини, яке порушує їх основні конституційні та міжнародні гарантії.

Згідно ст. 3 Конституції України зазначається, що "людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека є найвищими соціальними цінностями". Ці положення відображені і в Європейській конвенції з прав людини, яка гарантує право на життя, недоторканність особистого життя та свободу.

Крім цього, відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" кожна людина має право на свободу пересування, під якою розуміється право вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь- який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про встановлені чинним законодавством права свободи людини (ст. 29 Конституції України), 10.10.2025, з корисливих мотивів прийняв рішення про здійснення незаконної діяльності, що полягала у незаконному позбавлені волі та викраденні людини, які переховуються від мобілізації на території України, з метою власного збагачення, шляхом одержання грошових коштів за їх звільнення або уникнення передачі до правоохоронних органів.

Окрім цього, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел він не в змозі, діючи з корисливих мотивів, точного часу досудовим розслідування не встановлено, але не пізніше 10.10.2025, розуміючи те, що самостійно вчинити дану кримінальну правопорушення не зможе, маючи на меті отримання незаконних прибутків від злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним позбавленням волі та викраденні людини вирішив залучити інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, яким повідомив про свої злочинні наміри та довів до відома деталі злочинного плану, з метою залучення для вчинення кримінальних правопорушень.

Бажаючи отримувати власну матеріальну вигоду, керуючись корисливим мотивом, невстановлені особи прийняли пропозицію ОСОБА_7 та надали свою добровільну згоду на вчинення кримінального правопорушення.

Так, 10.10.2025, близько 22:00 год., у ОСОБА_7 , спільно із невстановленими особами, які перебуваючи на території залізничного вокзалу, що знаходиться на Майдані привокзальному, 1 у м. Тернопіль, виник злочинний умисел спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_28 .

Реалізуючи свій злочинний умисел 10.10.2025, близько 22:00 год., ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, з метою, спрямованою на незаконне позбавлення волі ОСОБА_28 , проти волі останнього, перебуваючи на території залізничного вокзалу на Майдані привокзальному, 1 у м. Тернопіль, незаконно позбавили його волі, а саме силоміць, проти волі, затягнули останнього до на автомобіля марки Volkswagen Т4 темно-зеленого кольору на іноземній реєстрації, після чого відвезли у підвальне приміщення оздоровчого комплексу «Червона Калина», що у селищі Дружба, Тернопільського району, Тернопільської області, двері якого були зачиненні на колодку, позбавивши таким чином ОСОБА_28 змоги вільно залишити вказане місце, тримаючи його в цих в умовах обмеженого простору до 13.10.2025, що супроводжувалося завданням фізичних страждань.

Перевіряючи висновок слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні вищенаведених кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає його вірним, оскільки його зроблено на підставі ретельної перевірки та аналізу доказів, які долучено до клопотання, зокрема даних що містяться у: протокоі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 05.10.2025; протоколі допиту потерпілого ОСОБА_19 від 05.10.2025; протоколах пред`явлення для впізнання за фотознімками від 06.10.2025; протоколі додаткового допиту потерпілого ОСОБА_19 від 08.10.2025; протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 13.10.2025; протоколі огляду відеозапису від 13.10.2025; протоколі огляду відеозапису від 12.10.2025; протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 07.10.2025; протоколу огляду місця події від 07.10.2025; протоколі допиту потерпілого ОСОБА_26 від 14.10.2025; протоколах пред`явлення для впізнання за фотознімками від 14.10.2025; протоколі огляду відеозаписів від 14.10.2025; протоколі допиту потерпілого ОСОБА_28 від 14.10.2025; протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 06.10.2025.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при прийнятті рішення.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої йому підозри колегія суддів вважає правильними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Також слідчим суддею правильно визнано доведеним те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що зумовлено тим, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів один з яких є особливо тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності; а також ризику того, що ОСОБА_7 може незаконного впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому відомі їх анкетні дані, а тому він як особисто так і через третіх осіб може незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показань, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати.

Крім цього, слідчий суддя вірно врахувала обставини, визначені ст. 178 КПК України, дані про особу підозрюваного, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, проходить службу у ЗСУ, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем служби, має нагороду, однак, підозрюється у вчиненні злочинів, вчинених групою осіб, враховуючи його роль у вчиненні злочинів, а також тяжкості злочинів, у вчиненні яких йому оголошено підозру, які є тяжким та особливо тяжким.

Також слідчий суддя з урахуванням особи підозрюваного, наявних ризиків, обставин вчинення кримінального правопорушення, вірно не визначив розмір застави, оскільки відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України це є його правом. В даному випадку враховуючи що метою відрядження підорюваного з постійного місця служби у період інкримінованого злочину було забезпечення дотримання громадянами виконання вимог законодавства з мобілізації колегія суддів вважає що відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного, з огляду на те, що прокурор в повному обсязі довів обставини, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, які обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Перевіряючи доводи захисника щодо відсутності ризиків, визначених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів виходить з того що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слід дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у рішенні ЄСПЛ Пунцельт проти Чехії справа № 31315/96 від 25 квітня 2020 йдеться про те, що при прийнятті рішення про тримання особи під вартою суд визнав достатнім мотивуванням загрозу призначення заявникові відносно суворого покарання.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, як однієї з підстав продовження строку запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими. Окрім того, колегія суддів враховує що підозрюваний проходить військову службу у м.Ізюм та не має у м.Тернополі постійного місця проживання, що створює органу досудового розслідування труднощі у проведенні безпосердньо за його участю слідчих дій.

Оцінюючи посилання апелянта на відсутність ризику впливу на потерпілого та свідків, колегія суддів вважає, що недокументування такого впливу на момент розгляду клопотання не виключає його можливості у подальшому. Характер вчинених кримінальних правопорушень розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану, умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою покарати потерпілого за дії, скоєні ним, а також з метою залякування (катування), незаконне позбавлення волі, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань свідчить про можливість тиску на потерпілого та свідків з метою уникнення відповідальності або спотворення доказової бази. З огляду на це, ризик впливу на потерпілого та свідків є актуальним і не може бути усунутий жодним із пом`якшуючих запобіжних заходів.

Доводи апелянта щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею не заслуговують на увагу з огляду на підозру у скоєнні ОСОБА_7 особливо тяжкого злочину, який має значний ступінь суспільної небезпеки оскільки спрямований проти життя та здоров`я особи та дані про його особу, тому колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного контролю за поведінкою підозрюваного, зокрема, щодо унеможливлення його контакту з потерпілим та свідками або уникнення від подальших слідчих дій, тоді як характер пред`явленої підозри, обставини вчинення злочину свідчать про наявність реальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не можуть бути нівельовані застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження захисника про участь підозрюваного у бойових діях як військовослужбовця за контрактом та наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків не виключають ймовірність настання передбачених ст. 177 КПК України ризиків, а факт проходження військової служби не є достатнім стримуючим фактором для забепечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання настанню ризику переховування від слідства та суду.

Разом із тим, апеляційний суд не приймає до уваги доводи захисника щодо порушення права підозрюваного на захист у зв`язку з призначенням захисника безпосередньо перед судовим засіданням, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних, які б підтверджували неможливість реалізації підозрюваним свого права на правничу допомогу чи відсутність можливості узгодження позиції із захисником. Із протоколу судового засідання вбачається, що захисник брав участь у розгляді клопотання, висловлював заперечення та позицію підозрюваного, що свідчить про належне забезпечення права на захист відповідно до вимог ст. 20, 48 КПК України.

Взяти на поруки підозрюваного ОСОБА_7 виявив бажання ОСОБА_14 , який є заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу механізованого батальйону НОМЕР_5 , в судовому засіданні він підтримав клопотання сторони захисту та пояснив, що дійсно має намір взяти на поруки підозрюваного ОСОБА_7 та зобов`язується виконувати зобов`язання, передбачені законом, йому слідчим суддею роз`яснено, у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_7 , передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання, право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Втім, за наведених вище обставин, на переконання слідчого судді, доводи сторони захисту, зокрема, що підозрюваний раніше не притягався до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, проходить службу у ЗСУ, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем служби, має нагороду та поручитель ОСОБА_14 є особою, яка заслуговує на особливу довіру, не дають можливості застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема, перебування під особистою порукою, про яку просить сторона захисту, оскільки застосування таких запобіжних заходів не гарантує унеможливлення запобігання існуючим ризикам та не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного.Колегія суддів вважає недоведеною достатність підстав для визнання ОСОБА_14 , який одноосібно виявив бажання взяти підозрюваного ОСОБА_24 на особисту поруку, особою, яка відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 180 КПК України, окрім того колегії суддів не представлено доказів на підтвердження способу забезпечення поручителем виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, як того вимагають положення ст.180 КПК України, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 та поручителя ОСОБА_14 про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки

Отже, підстав для скасування оскаржуваної ухвали щодо ОСОБА_7 немає, в зв`язку з чим в задоволенні поданої захисником підозрюваного апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2025 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді