Справа № 136/1450/25
провадження № 1-кс/136/253/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Липовець заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_6 від участі у кримінальному провадженні № 136/1458/25,

ВСТАНОВИВ :

13.08.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про відвід судді Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_6 від розгляду поданої ними скарги на бездіяльність слідчих стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (справа № 136/1450/25). Вказана заява мотивована сумнівом заявників у неупередженості або об`єктивності, а взагалі фаховості, компетенції, компетентності і легітимності (законності) дій суді ОСОБА_6 , а саме очевидним вчиненням суддею надання переваг в процесуальних правах однієї сторони над іншою, не надаючи змогу завчасного ознайомлення з позицією іншої сторони та надання часу на обґрунтоване заперечення позиції іншої сторони. На думку заявників суддя ОСОБА_6 не вправі в подальшому здійснювати правосуддя в конкретній справі у зв`язку із втратою повної довіри до нього як судді Липовецького районного суду.

У судове засідання належним чином повідомлені суддя Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_6 , заявники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та представник ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області не з`явилися, що не перешкоджає суду розглянути заяву про відвід у даному судовому засіданні.

Враховуючи те, що учасники судового розгляду не з`явились в судове засідання, суддя вважає за можливе розглянути дану заяву без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши заяву про відвід судді Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_6 та її мотиви, суд дійшов висновку про таке.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя.

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема в рішенні у справі «Мироненко та Мартиненко проти України». У пунктах 66, 67 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, такі природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 80 КПК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою (ч. 2 ст. 75 КПК України).

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Подаючи заяву про відвід судді ОСОБА_6 , заявники виходили із того, що під час розгляду поданої ними скарги на бездіяльність слідчих по справі № 136/1450/25 у них виникли обґрунтовані сумніви в неупередженості судді, в його об`єктивності та безсторонності.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Як вбачається із змісту заяви, заявлені у ній доводи щодо відводу судді не містять належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких підстав для відводу, які передбачені нормами КПК України, а дана заява фактично ґрунтується на припущеннях заявників у необ`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_6 під час розгляду поданої ними скарги на бездіяльність слідчих та недовірі заявників до ОСОБА_6 , як до судді.

При цьому, суд звертає увагу на те, що належним способом захисту своїх прав, передбаченим для учасників справи у випадку незгоди із процесуальним рішенням судді, є оскарження судових рішень у визначеному законодавством порядку.

Так, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_6 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 75, 80, 81, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відвід судді Липовецького районного суду Вінницької області ОСОБА_6 у справі № 136/1450/25, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_8