ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3059/25 Справа № 207/4604/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 01 вересня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, розлученого, пенсіонер, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 01 вересня 2025 року продовжений строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою строком до 28 жовтня 2025 року включно, з визначенням альтернативної застави у розмір 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення судом зазначено, що продовжують існувати ризики, які були встановлені раніше, зокрема: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, при цьому зауважено, що наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж застава у визначеному розмірі. При наданні оцінки вказаним прокурором ризикам, судом враховано тяжкість, суспільний інтерес інкримінованого злочину, а саме те, що в результаті протиправних дій ОСОБА_6 настала смерть потерпілої.

З урахуванням тяжкості інкримінованого злочину, даних про особу обвинуваченого і майнового стану судом визначено альтернативну заставу.

В апеляціях:

- захисник просить скасувати ухвалу та обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, про недоведеність заявлених ризиків, оскільки будь-яких спроб переховування чи незаконного впливу на потерпілого і свідків ОСОБА_6 не вчиняв, при цьому прокурором не надано доказів в підтвердження факту вчинення нових злочинів чи наявності негативної характеристики, яка б могла свідчить про схильність обвинуваченого до протиправної поведінки.

Зауважує, що тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може слугувати основною підставою, для застосування виняткового запобіжного заходу, звертає увагу, що зі сплином часу вказані ризики є нівельованими.

Вважає, що судом не враховано, що обвинувачений має постійне місце проживання, позитивну характеристику та соціальні зв`язки, при цьому цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

- обвинувачений просить скасувати ухвалу та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладанням відповідних обов`язків, передбачених.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків, порушення права на захист, недоведеність його вини у пред`явленому обвинуваченню, оскільки судом не взято до уваги висновки експертизи та пояснення експерта щодо механізму нанесених тілесні ушкоджень, які моли утворитись в результаті падіння з висоти власного зросту.

Зауважує, про недопустимість доказів, що містяться в матеріалах справи, які були отримані неуповноваженою особою прокурором та порушення права на захист, що виразилось у проведенні слідчих дій без обов`язкової участі захисника.

Вислухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні з викладених підстав, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, скоєння нових злочинів чи правопорушень, які є триваючими.

З огляду на характер, тяжкість та суспільний інтерес інкримінованого злочину та дані про особу обвинуваченого, враховуючи невідворотність наслідків вчиненого злочину, ствердження суду про існування ризиків, передбачених п.п 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України знайшли своє підтвердження та продовжують існувати.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже, існує ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до здійснення спроб переховування.

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжних заходів не пов`язаних з позбавленням волі, а тому враховуючи, що обвинувачений є особою пенсійного віку ризик і перетину державного кордону, через відсутність вікових заборон не виключається.

Колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховується, що в результаті протиправних дій ОСОБА_6 настала смерть потерпілої, також приймаються до уваги відомості вказані прокурором у клопотанні, про те, що згідно показань свідків, обвинувачений неодноразово застосовував фізичне насильство відносно знайомих, що підтверджується письмовими доказами у вигляді викликів на лінію 102.

Ризик впливу на свідків також продовжує існувати, з огляду на те, що останні надають викривальні покази, а обвинуваченому відомі їх анкетні дані, місця проживання, у зв`язку з чим останній перебуваючи на свободі може здійснити спроби незаконного впливу з метою надання чи зміни показів на його користь.

Доводи обвинуваченого щодо недопустимості доказів та суті пред`явленого обвинувачення, суд апеляційної інстанції вважає передчасними на даній стадії кримінального провадження, оскільки належна правова оцінка цим доводам буде надана під час вирішення справи по суті, оскільки на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Апеляційні доводи сторони захисту щодо наявності у ОСОБА_6 постійного місця проживання, позитивної характеристики, відсутності судимостей та утриманців, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, однак не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ці обставини існували й на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Враховується, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні медичні дані про те, що ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватись в умовах установи попереднього ув`язнення.

Апеляційні доводи щодо незастосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ОСОБА_6 попри застереження, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК визначено заставу з урахуванням тяжкості скоєного злочину і майнового стану обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що саме визначений розмір застави, з урахуванням характеру та обставин інкримінованого кримінального правопорушення, у даному випадку буде цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші дії, спрямовані на перешкоджання здійсненню судового розгляду, а підстав для визначення меншого розміру застави не вбачається, оскільки встановлений розмір застави у 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є середнім для даної категорії справ, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та не виходить за межі передбачені ст. 182 КПК.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія приймає до уваги, що справа перебуває на стадії судового розгляду, водночас, враховуючи те, що на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд ще триває, а також зважаючи на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу суду першої інстанції на необхідності дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та якнайшвидшого вирішення обвинувачення по суті.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Південного районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 01 вересня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4