Справа № 304/535/25 Провадження № 1-кс/304/142/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року м. Перечин

Слідча суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000008 від 25 листопада 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 204 та ч. 1 ст. 209 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна,

У С Т А Н О В И Л А:

Прокурор звернувся до слідчої судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене 09 січня 2026 року в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , за результатами якого, виявлено та вилучено: грошові кошти у сумі 3 707 (три тисячі сімсот сім) доларів США, у сумі 1 750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) Євро та блокнот сірого кольору з чорновими записами різних злочинних схем та оборудок, власником яких являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивує тим, що підрозділом детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000008, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 листопада 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України.

Прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що на території Закарпатської області група осіб зорганізувалися у стійке об`єднання, розподіливши функції учасників групи, об`єднаних єдиним планом, відомого всім учасникам групи для вчинення кримінальних правопорушень пов`язаних із незаконним виробництвом, зберіганням, транспортуванням з метою збуту та збутом незаконно виготовлених електронних сигарет та рідин до них, які являються підакцизним товаром, без наявності відповідної ліцензії на виробництво та марок акцизного податку України, які можуть становити загрозу для життя і здоров`я людей.

Основним технологом з незаконного виробництва електронних сигарет та рідин до них є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце народження: Україна, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, місце реєстрації: АДРЕСА_2 . Фактично проживає з дружиною в орендованому будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Прокурор указує, що з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення 07 січня 2026 року на підставі ухвали слідчої судді Перечинського районного суду від 19 грудня 2025 року, проведено санкціонований обшук за адресою проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 за результатами якого виявлено та вилучено грошові кошти, а саме: 3 707 (три тисячі сімсот сім) доларів США, у сумі 1 750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) Євро, блокнот сірого кольору з чорновими записами різних схем і оборудок та записами прізвищ із зазначенням мобільних номерів телефонів.

Вилучені грошові кошти та блокнот з чорновими записами, визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Враховуючи викладене, у органів досудового розслідування є підстави та розумні підозри вважати, що вилучені у ході обшуку товарно-матеріальні цінності та речі є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. В свою чергу повернення, не заборона використання та розпорядження вилученими у ході проведення обшуку речами може призвести до їх зникнення, втрати або пошкодження, або настанню інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню і суттєво вплинути на його подальший хід. Вказане в тому числі може призвести до втрати речових доказів у кримінальному провадженні, тому просить клопотання задовольнити.

У судове засідання ініціатор клопотання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд такого за його відсутності та підтримання клопотання у повному обсязі.

Представник власників майна адвокат ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, також подав заяву про розгляд такого у його відсутності, просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити, посилаючись на викладені у письмовому запереченні обставини.

Слідча суддя, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши надані матеріали, зваживши доводи, викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як слідує із змісту клопотання та підтверджується витягом з ЄРДР, досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000008 від 25 листопада 2024 року здійснюється за фактом того, що на території Закарпатської області група осіб зорганізувалися у стійке об`єднання, розподіливши функції учасників групи, об`єднаних єдиним планом, відомого всім учасникам групи для вчинення кримінальних правопорушень пов`язаних із незаконним виробництвом, зберіганням, транспортуванням з метою збуту та збутом незаконно виготовлених електронних сигарет та рідин до них, які являються підакцизним товаром, без наявності відповідної ліцензії на виробництво та марок акцизного податку України, які можуть становити загрозу для життя і здоров`я людей.

Також з протоколу обшуку від 09 січня 2026 року встановлено, що такий детективами Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ y Закарпатській області було проведено за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Строжниця, вул. Рівна, буд. 4, в ході якого виявлено та вилучено майно, а саме: грошові кошти у сумі 3 707 (три тисячі сімсот сім) доларів США, у сумі 1 750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) Євро та блокнот сірого кольору з чорновими записами різних злочинних схем та оборудок.

Вказане підтверджується протоколом обшуку від 09 січня 2026 року та описом речей і документів, які були вилучені в ході проведення обшуку, на підставі ухвали слідчої судді, суду.

При цьому, вказане вище майно постановою старшого детектива Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000008.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідча суддя повинна діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Оцінюючи доводи, наведені в клопотанні, обставини установлені у судовому засіданні, на думку слідчої судді, органом досудового розслідування не було дотримано вимог, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 173 КПК України, а саме не доведено правової підстави для арешту майна, можливості використання такого як доказу у цьому кримінальному провадженні.

Так, ні з клопотання, ні з матеріалів, які подані на його обґрунтування, в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України не встановлено жодних підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного у прохальній частині клопотання майна (проведення експертиз, слідчих експериментів тощо). Більше того, кримінальне провадження здійснюється за фактом того, що на території Закарпатської області група осіб зорганізувалися у стійке об`єднання, розподіливши функції учасників групи, об`єднаних єдиним планом, відомого всім учасникам групи для вчинення кримінальних правопорушень пов`язаних із незаконним виробництвом, зберіганням, транспортуванням з метою збуту та збутом незаконно виготовлених електронних сигарет та рідин до них, які являються підакцизним товаром, без наявності відповідної ліцензії на виробництво та марок акцизного податку України, які можуть становити загрозу для життя і здоров`я людей. Жодних тверджень про те, що грошові кошти у сумі 3 707 (три тисячі сімсот сім) доларів США, у сумі 1 750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) Євро є предметами злочину чи були знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч. 1, 2 ст. 204 та ч. 1 ст. 209 КК України, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту незаконного виробництва, зберігання, транспортування з метою збуту та збутом незаконно виготовлених електронних сигарет та рідин до них, які являються підакцизним товаром, без наявності відповідної ліцензії на виробництво та марок акцизного податку України, клопотання прокурора не містить. Не долучено також і жодного доказу, який би підтверджував наведені обставини, які, у свою чергу прокурор повинен довести у розумінні статті 98 КПК України для визнання згаданих документів речовими доказами у межах кримінального провадження, що зареєстроване за фактом незаконного виробництва, зберігання, транспортування з метою збуту та збутом незаконно виготовлених електронних сигарет та рідин до них, які являються підакцизним товаром. Саме по собі визнання детективом певного майна речовими доказами у межах кримінального провадження без будь-якого обґрунтування на предмет відповідності ознакам речового доказу ст. 98 КПК України слідча суддя оцінює критично.

Також слідча суддя зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (див. рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі наведеного, слідча суддя дійшла висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Оцінюючи доводи, наведені у клопотанні, та матеріали, подані на його обґрунтування, слідча суддя виходить з того, що сам факт визнання грошових коштів речовими доказами у кримінальному провадженні не є безумовною підставою для накладення арешту, оскільки відповідно до вимог ст. 170 КПК України та усталеної практики Верховного Суду, арешт майна має застосовуватись лише за наявності чітко визначеної процесуальної мети та доведених ризиків.

З матеріалів клопотання не вбачається, що грошові кошти у сумі 3 707 доларів США та 1 750 євро є предметом кримінального правопорушення, доходами від нього або майном, у яке такі доходи були перетворені, а також не наведено конкретних обставин, які б свідчили про їх безпосередній зв`язок із незаконним виробництвом чи обігом підакцизних товарів, що є предметом розслідування за ст. 204 КК України.

Посилання прокурора на абстрактну можливість зникнення, втрати чи пошкодження вилучених грошових коштів не підтверджене жодними фактичними даними та не відповідає вимогам ч. 11 ст. 170 КПК України, яка вимагає наявності конкретних обставин, що обґрунтовують необхідність обмеження права власності.

Крім того, слідча суддя враховує, що ухвалою слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку не було надано дозволу на відшукання та вилучення грошових коштів, а відтак такі кошти не входили до переліку майна, вилучення якого було прямо санкціоновано судом.

Відсутність дозволу на вилучення грошових коштів у ухвалі про обшук у сукупності з недоведеністю їх зв`язку з предметом кримінального правопорушення свідчить про відсутність передбачених законом підстав для накладення на них арешту.

Щодо правового статусу вилученого під час обшуку блокноту сірого кольору слідча суддя зазначає таке.

Як убачається з ухвали слідчої судді про надання дозволу на проведення обшуку, слідчому (детективу) було прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення, зокрема, блокнотів, чорнових записів, документації та інших носіїв інформації, що мають значення для встановлення обставин кримінального провадження.

За таких обставин вилучений блокнот є майном, вилученим на підставі прямого дозволу слідчої судді, а відтак не має правового статусу тимчасово вилученого майна у розумінні статті 167 КПК України.

У зв`язку з цим зазначений блокнот не потребує окремого звернення сторони обвинувачення з клопотанням про накладення арешту, оскільки перебуває у законному володінні органу досудового розслідування на підставі ухвали слідчої судді про дозвіл на обшук.

На підставі викладеного та керуючись статтями 40, 131, 132, 168, 170-173, 175, 309 КПК України, слідча суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні клопотання прокурора відмовити повністю.

У порядку ч. 3 ст. 173 КПК України тимчасово вилучене майно, яке виявлено та вилучено 09 січня 2026 року в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 : грошові кошти у сумі 3 707 (три тисячі сімсот сім) доларів США, у сумі 1 750 (одна тисяча сімсот п`ятдесят) Євро, власником яких являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно повернути останньому як власнику.

Детектив, прокурор у кримінальному провадженні № 0000008 від 25 листопада 2024 року після отримання копії ухвали повинні негайно вжити заходів щодо виконання ухвали та направити слідчому судді повідомлення про його виконання.

Ухвала слідчої судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя:ОСОБА_1