Справа № 748/391/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/566/25
Категорія - ч. 6 ст. 152 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника адвоката ОСОБА_8

представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9

адвоката ОСОБА_10 ,

законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_11

прокурорів ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Розглянула у закритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із Коропським районним судом Чернігівської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003097 від 19 вересня 2024 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2025 року,

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 та ч. 6 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_14 засуджений:

- за ч. 4 ст. 152 КК України на 10 років позбавлення волі;

- за ч. 6 ст. 152 КК України на 15 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_14 обчислюється з дня його фактичного затримання, з 20 вересня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної та 352 грн. 90 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 58 814 грн. 85 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Інформацію про засудженого ОСОБА_7 включено до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 17 вересня 2024 року, близько 23 год. (більш точного часу досудовим розслідування не встановлено), ОСОБА_7 , за місцем свого проживання у будинку по АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, посягнувши на охоронювані законом суспільні відносини, що забезпечують статеву недоторканість малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достеменно усвідомлюючи, що остання не досягла віку 14 років та маючи умисел на її зґвалтування, застосовуючи фізичну силу та використовуючи безпорадний стан потерпілої, яка через малолітній вік не могла чинити йому опір, з сексуальних мотивів, з метою задоволення статевої пристрасті, вчинив щодо ОСОБА_9 дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в її тіло з використанням своїх геніталій та пальців рук.

18 вересня 2024 року близько 23 год. (більш точного часу досудовим розслідування не встановлено), ОСОБА_7 , за місцем свого проживання, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи повторно, посягнувши на охоронювані законом суспільні відносини, що забезпечують статеву недоторканість малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достеменно усвідомлюючи, що остання не досягла віку 14 років та маючи умисел на її зґвалтування, застосовуючи свою фізичну силу та використовуючи безпорадний стан потерпілої, яка через малолітній вік не могла чинити йому опір, з сексуальних мотивів, з метою задоволення статевої пристрасті, вчинив щодо ОСОБА_9 дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в її тіло з використанням своїх геніталій та пальців рук.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує, що припустився помилки у своєму житті, просить вибачення у потерпілої та її родини та вважає призначене йому судом покарання занадто суворим, з огляду на його вік, тому просить вирок суду змінити та призначити йому більш м`яке покарання у вигляді десяти років позбавлення волів, надавши шанс дожити своє життя на волі.

Вказує на те, що свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України він повністю визнає, а за ч. 6 ст. 152 КК України вину визнає частково. Стверджує, що не мав ніяких інтимних стосунків з потерпілою. Всі відомості він надав органу досудового розслідування, не приховував, що мав відносини з потерпілою, співпрацював, як зі слідством, так і з судом.

Вважає, що при призначенні покарання суд не врахував його щирого каяття, стан його здоров`я та вік, що призвело до занадто суворого покарання не сумісного з його фізичним станом.

Захисник адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити, кримінальне провадження в частині обвинувачення його підзахисного за ч. 6 ст. 152 КК України закрити на підставі ч 3 ст. 284 КПК України за відсутністю достатніх, належних та допустимих доказів для доведення його винуватості і вичерпанні можливостей їх отримання. За ч. 4 ст. 152 КК України призначити ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене законом.

Вказує на те, що посилання суду на заяву ОСОБА_15 як на доказ винуватості ОСОБА_7 , є безпідставним, адже заява надрукована слідчим і чи із слів заявниці, невідомо, адже стороні захисту було відмовлено у допиті свідка під час судового розгляду, а сторона обвинувачення відмовилась від її допиту, спираючись на те, що орган досудового розслідування не зміг її відшукати.

Всі інші докази, на які послався суд першої інстанції, підтверджують показання обвинуваченого в тому, що дійсно він 17 вересня 2024 року вчинив протиправні дії сексуального характеру по відношенню до потерпілої, але вони жодним чином не доводять того факту, що 18 вересня 2024 року обвинувачений також вчиняв протиправні дії відносно потерпілої. Що стосується двох тілесних ушкоджень в ділянці зовнішніх статевих органів, то як вказано у судово-медичній експертизі №645 від 17.10.2024, то вони могли бути спричинені і пальцем, чого не заперечує ОСОБА_7 . Так, на запитання в судовому засіданні обвинувачений відповів, що проникав декількома пальцями, що дає можливість стверджувати, що ці два тілесні ушкодження були спричинені одночасно.

Вважає, що до показань потерпілої, які вона надавала в порядку ст. 225 КПК України, необхідно відноситися критично і не класти їх в основу вироку, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи інтелектуальний розвиток ОСОБА_9 окреслений рамками розумової недостатності (інтелектуального дефекту), даного вікового періоду. Їй встановлений діагноз легка розумова відсталість з емоційно-вольовим порушенням. За своїм психічним станом потерпіла не здатна в повній мірі правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні свідчення так, як їй доступний лише перший рівень розуміння лише зовнішнього боку юридично значимих подій, які розгорталися в рамках кримінальної ситуації. При цьому, психічний стан потерпілої міг негативно вплинути в момент сприйняття подій на правильність сприйняття, запам`ятовування, відтворення фактів, що мають значення для кримінального провадження.

Захисник переконаний у тому, що протокол слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 є підтвердженням його показань в судовому засіданні, а також узгоджується з висновками судових молекулярно-генетичних експертиз, даними отриманими під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, де обвинувачений співкамернику підтвердив, що проникав в тіло потерпілої пальцем, але сильно не давив. Так само, в судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що був обізнаний про вік потерпілої, спав з нею в одному ліжку дві ночі підряд до його затримання за підозрою у скоєнні цих злочинів цілував, притискав та обнімав, торкався пальцями статевих органів, торкався грудей, проникав пальцями до зовнішніх статевих органів потерпілої, але він не вказував, що дії сексуального характеру вчиняв дві ночі поспіль.

Наголошує на тому, що у вироку суд вказав, що під час судового розгляду факт введення статевого органу обвинуваченим в статевий орган потерпілої не підтверджений об`єктивними даними (не виявлено сперму обвинуваченого у вмісті піхви), однак, суд вказав, що показання потерпілої у цій частині узгоджуються з дослідженими судом матеріалами кримінального провадження. При цьому, суд не вказав, які конкретно досліджені докази вказують на те, що такі дії відбувалися дві ночі поспіль, а також те, що обвинувачений проникав в тіло потерпілої саме своїм статевим органом.

Звертає увагу, що директор школи ОСОБА_16 в судовому засіданні вказувала, що їй потерпіла розповідала, що 2 рази спала із обвинуваченим, а потім вказувала, що на її запитання вона повідомила, що 2 роки у них були інтимні стосунки. Зазначала, що потерпіла говорила, що він її не ґвалтував, але їй було неприємно, коли вона спала з ОСОБА_17 , то у неї була кров.

Щодо тверджень суду, про те, що під час допиту потерпілої слідчим суддею був присутній психолог, який вказав, що потерпіла не фантазує у повідомлених нею обставинах, захисник звертає увагу, що професійний психолог не може встановлювати під час допиту чи фантазує дитина, чи дає правдиві або неправдиві свідчення, адже психолог не була безпосереднім свідком подій, а про події безпосередньо може надати показання тільки потерпіла.

Посилаючись на вимоги національного законодавства, положення Конституції України, Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, загальної Декларації прав людини, правову позицію Конституційного суду щодо дотримання справедливості під час призначення покарання, прав і свобод людини та відповідності та справедливості під час його призначення, захисник вважає, що суд має врахувати, що ОСОБА_7 фактично визнав в суді вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а його вина за ч. 6 ст. 152 КК України не була доведена поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили про закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 6 ст. 152 КК України через відсутність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з огляду на зменшення обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, враховуючи його вік та фізичний стан, просили вирішити питання про призначення більш м`якого покарання, ніж визначив суд першої інстанції, представників малолітньої потерпілої, які не погодились із твердженнями сторони захисту, вину ОСОБА_7 вважала доведеною та вирок суду просили залишити без змін, вказуючи на обґрунтованість призначеного винному покарання, прокурорів, які заперечували проти доводів сторони захисту, вирок суду вважали законним та обґрунтованим, а винуватість ОСОБА_7 такою, що доведена належними та допустимими доказами, які були ретельно досліджені та перевірені під час судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 та ч. 6 ст. 152 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Заперечуючи свою причетність до інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України, ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснював, що 18 вересня 2024 року вони з ОСОБА_18 просто спали в одному ліжку, ніяких інтимних відносин між ними не було, при цьому лише частково визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, зауваживши, що проникав у тіло потерпілої виключно пальцем, геніталії при цьому не застосовував.

Більш детально пояснив, що малолітню потерпілу, її матір, брата та сестру знає близько трьох років. Їх матір зловживає спиртними напоями, тому про дітей майже не піклується, діти приходять до будинку його брата ОСОБА_19 , де він також проживає, оскільки його будинок згорів. Він та брат готують дітям їсти, допомагають прати одяг, діти часто залишаються у них ночувати.

З 01 вересня 2024 року діти взагалі у них проживали, додому лише навідувались тільки удень. У першій кімнаті будинку у них було два дивани, на одному з них спав його брат ОСОБА_20 , на іншому він, а діти спали на підлозі у сусідній кімнаті, оскільки брат не дозволяв їм спати в ліжку, яке стояло у тій кімнаті.

Останні чотири місяці ОСОБА_18 почала проявляти до нього більше уваги, говорила, що кохає його, він також до неї краще ставився, чим до інших дітей. Про це знали, і його брат, і матір дівчинки. 17 вересня 2024 року він пас череду, увечері випив приблизно 300 гамів розведеного спирту, прийшов додому, приготував дітям поїсти і вони полягали спати. ОСОБА_18 з дітьми лягла на підлозі у другій кімнаті, але згодом прийшла до нього у ліжко, сказала, що їй холодно на підлозі. ОСОБА_18 запропонувала йому зайнятись сексом, він відмовився.

Він знав, що ОСОБА_18 13 років, що вона дитина і інтимні стосунки з нею караються Законом. Потім вони почали обніматись та цілуватись. Він торкався її рукою за груди, статеві органи, проникав пальцем, а потім вони спали до ранку в одному ліжку. Наголошував на тому, що проникав у піхву ОСОБА_18 пальцем, а статевим органом ні. Він сам себе збуджував та задовольнив свою статеву пристрасть. Кров у ОСОБА_18 після цього була, але вважає, що то у неї були «критичні дні». Вранці він прокинувся першим, приготував сніданок, діти поїли та пішли додому, говорили, що збираються до школи, а він знову пішов пасти череду.

18 вересня 2024 року увечері він повернувся додому, у цей день він не вживав спиртного, діти були у них, знову залишились ночувати. ОСОБА_18 знову прийшла до нього у ліжко, вони порозмовляли, поцілувались і заснули, більше він нічого не робив. Зранку діти поснідали і пішли додому.

Зауважив, що ОСОБА_18 два дні була в одному й тому самому одязі чорній футболці та чорних штанях.

Аналогічні обставини обвинувачений ОСОБА_7 повідомив і під час проведення слідчого експерименту за його участі.

Однак, такі показання обвинуваченого повністю спростовуються зібраними під час досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами.

Так, з повідомлення директора Центру надання соціальних послуг Гончарівської селищної ради від 20 вересня 2024 року вбачається, що про вчинення кримінального правопорушення їй стало відомо зі слів молодшої сестри потерпілої, ОСОБА_21 , яка 19 вересня 2024 року своїй вчительці розповіла про те, що цієї ночі, коли вони перебували в будинку дідуся, то вона з братом ОСОБА_22 спали на ліжку в одній кімнаті, а ОСОБА_23 з дядьком ОСОБА_24 ( ОСОБА_25 на підлозі в іншій кімнати, а потім серед ночі вона чула, як щось відбувається в сусідній кімнаті. Про ці обставини було повідомлено директора гімназії.

З метою відреагувати на отримане повідомлення було прийнято рішення про проведення бесіди із ОСОБА_26 , яка підтвердила, що дядько ОСОБА_24 ( ОСОБА_27 ) примусив її до статевого акту. При цьому, потерпіла вказала, що про ці обставини вона повідомила своїй матері, але остання була в стані сп`яніння, а тому нічого не пам`ятає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_28 , яка є вчителем початкових класів, де навчається менша з дівчат родини потерпілої, підтвердила, що після першого уроку 19 вересня 2024 року ОСОБА_29 сказала, що вони ночували у діда, ОСОБА_30 спала з ОСОБА_24 (обвинувачений ОСОБА_27 ). Оскільки вона запідозрила щось неладне, то відразу про це повідомила директора школи. Зауважила, що родина ОСОБА_31 перебувала на обліку як така, що опинилась у складних життєвих обставинах.

Аналогічні показання в судовому засіданні надала й директор школи свідок ОСОБА_16 , яка вказала, що з 01 вересня 2024 року діти не відвідували школу. 19 вересня 2024 року це був перший день, що вони прийшли до школи у новому навчальному році. Учителька ОСОБА_28 повідомила, що зі слів меншої сестри, ОСОБА_30 спала з ОСОБА_24 . Після цього вона провела бесіду з ОСОБА_32 , яка сказала, що це правда. Відразу про це були повідомлені соціальні служби та викликана поліція.

Свідок зазначала, що дії обвинуваченого для ОСОБА_18 були неприємними, останній раз було особливо неприємно, викликало біль, після цього ішла кров. З розповіді потерпілої між ними були статеві акти. За те, що ОСОБА_18 з ним спала ОСОБА_24 купував їй печиво, давав 200 грн. При цьому вказала, що дівчинка розумово трохи відстала, погано навчалась.

Свідок дійсно в судовому засіданні вказувала, що спочатку ОСОБА_30 говорила, що це було два рази, а через деякий час говорила, що спить з ОСОБА_24 уже два роки. Однак, це не є свідченнями на користь обвинуваченого, як помилково вважає захисник, а тим більше не спростовує встановлених стороною обвинувачення фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, який фактично використав факт розумової відсталості дитини задля задоволення власних статевих потреб, а тепер, виправданням для себе вважає ваду дитини, яка була спровокована тими умовами, в яких вона проживала та недбалим ставленням до неї рідної матері.

Той факт, що директор школи повідомила ті обставини, про які їй стало відомо зі слів потерпілої ОСОБА_33 , та які відрізняються від тих обставин, що були встановлені під час досудового розслідування, не вказує на недоведеність винуватості ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, а тим більше не є підтвердженням висловленої ним версії, як намагається переконати захисник.

Свідок ОСОБА_34 в судовому засіданні показала, що працює директором Центру надання соціальних послуг Гончарівської селищної ради, родина ОСОБА_31 перебувала в них на обліку з 2023 року, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. Матір дітей ОСОБА_15 зловживає спиртними напоями, не займається вихованням дітей, у зв`язку з чим з нею періодично проводились профілактичні бесіди, складались протоколи про адміністративне правопорушення за невиконання батьківських обов`язків. На даний час вона позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей.

ОСОБА_34 повідомила, що 30 серпня 2024 року вона відвідувала сім`ю з метою перевірки готовності дітей до школи, діти не були зібрані до школи, у той день вони перебували у ОСОБА_19 .

19 вересня 2024 року директор школи повідомила їй про інтимні стосунки ОСОБА_18 з дорослим чоловіком. У кабінеті директора школи у її присутності ОСОБА_18 повідомила, що всі діти ночували у ОСОБА_35 , спочатку вона лягла спати з іншими дітьми, потім перейшла до ОСОБА_24 , який її грубо притиснув до себе та почав силою роздягати, повідомила, що проникнення було, спочатку пальцем, а потім статевим членом, вона відбивалась, але він дуже сильно її притискав, це було дві ночі підряд. Інші діти могли це бачити, тому саме молодша сестра про це розповіла вчительці.

Свідок відмітила, що сама ОСОБА_18 дуже замкнута дитина, необхідні певні зусилля, щоб її розговорити.

Крім того, ОСОБА_34 була присутня при огляді ОСОБА_18 у гінеколога, на статевих органах у ОСОБА_18 бачила тріщинки, кров`янисті виділення, на білизні були сліди засохлої крові, на руках та ногах синці. Під час огляду лікар з`ясовувала походження крові, дівчинка відповіла, що кров з`явилась після цієї ночі. Одяг, у якому була вночі, вона залишила у будинку своєї матері, де передяглася та пішла до школи.

Під час проведення судово-медичної експертизи № 645 від 17 жовтня 2024 року під час зовнішнього огляду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , експертом були виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів червоного кольору слизової дівочої пліви (0,3х0,2 см) та лівої верхньо-бокової стінки присінку піхви з розповсюдженням до основи дівочої пліви з осадненням слизової (близько 2,5х1 см), які були спричинені дією тупих, твердих предметів, якими, в тому числі, могли бути напружений статевий член, палець, по механізму удару, тиснення та тертя, могли утворитися в період 17-19 вересня 2024 року і, як усі в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Виходячи з кількості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , їх характеру та розташування, експерт припускає, що вони могли утворитись не менше ніж від двох травматичних дій в ділянку зовнішніх статевих органів.

При проведенні судово-медичної експертизи порушення анатомічної цілісності дівочої пліви ОСОБА_9 не виявлено. Анатомічна будова та стан дівочої пліви ОСОБА_9 не виключають можливості введення статевого члена в піхву підекспертної без порушення цілісності дівочої пліви. Наявність виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень може бути непрямим доказом насилля, що мало місце по відношенню до неї.

Виявлені у підекспертної ушкодження слизової дівочої пліви та лівої верхньо-бокової стінки присінку піхви виникли від дії тупого, твердого предмету, яким в тому числі міг бути напружений статевий член, однак факт введення статевого члена в піхву, анальний отвір чи ротову порожнину в даному випадку не підтверджений об`єктивними даними (не виявлено сперми у вмісті піхви, прямої кишки та ротової порожнини підекспертної).(т.1 а.п.161-164).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 482/491 від 07 грудня 2024 року у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інтелектуальний розвиток окреслений рамками розумової недостатності (інтелектуального дефекту), даного вікового періоду. Ознак схильності до фантазування не виявлено. Психіатричним оглядом потерпілій ОСОБА_9 було встановлено діагноз: легка розумова відсталість з емоційно-вольовим порушенням.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за своїм психічним станом на теперішній час не здатна в повній мірі правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні свідчення так, як їй доступний лише перший рівень розуміння лише зовнішнього боку юридично значимих подій, які розгорталися в рамках кримінальної ситуації (час, місце, зовнішність правопорушника, послідовність скоєних їм дій та інші).

У ОСОБА_9 на теперішній час виявлені ознаки психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості з емоційно-вольовими порушеннями (F70.0 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду).

У ОСОБА_9 на теперішній час не виявлено відхилення від нормального для її віку рівню розвитку, яке не пов`язане з наявним у неї психічним розладом.

Психічний стан ОСОБА_9 міг негативно вплинути в момент сприйняття подій на правильність сприйняття, запам`ятовування, відтворення фактів, що мають значення для кримінального провадження.

Окрім висновків експерта на які звертає увагу сторона захисту, намагаючись переконати суд у тому, що через психічний стан потерпілої ОСОБА_9 до її показань слід відноситись критично, висновок експерта ще містить й дослідницьку частину.

Так, експертом зазначено, що ОСОБА_9 орієнтована правильно, доступна мовному контакту, на запитання відповідає по суті, в плані заданого, неохоче, схильна до відмовних реакцій, на запитання, що стосуються обставин кримінального провадження, де вона визнана потерпілою, часто не відповідає, мовчить. Словниковий запас бідний. В бесіді за матеріалами кримінального провадження формально, в цілому, підтвердила свої свідчення, які вона давала на досудовому слідстві в якості потерпілої. При цільовому опитуванні змогла правильно назвати тільки зовнішній бік подій, які розгорталися в рамках кримінальної ситуації: час (приблизно), місце, зовнішність правопорушника, послідовність дій, які він скоював та інше. Розладів сприйняття та маячних ідей не виявляє.

Тобто, потерпіла повідомила основні обставини подій, які з нею відбувались, при тому, що надання оцінки цим подіям входить до обов`язку суду. Той факт, що ОСОБА_9 змогла назвати лише зовнішній бік подій, визначила приблизний час, але при цьому назвала місце, зовнішність порушника та послідовність дій, які він скоював, не виправдовує ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України, а тим більше не вказує на неправдивість свідчень потерпілої та не дає підстав піддавати їх сумніву або ж критичній оцінці.

Вказані експертом порушення психічної діяльності підекспертної не супроводжуються маячними ідеями та галюцинаціями, грубими порушеннями пам`яті, уваги і інтелекту та не досягають таких ступеню та глибини, щоб повністю позбавити її здатності, в цілому, на її віковому рівні, правильно сприймати обставини, що мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні свідчення. ( т.1 а.п. 127-138).

Під час допиту, проведеного в порядку ст. 225 КПК України на підставі ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 січня 2025 року, малолітня потерпіла ОСОБА_9 зазначала, що ОСОБА_36 , рідний брат їх сусіда, її зґвалтував. Це було два рази, в ніч з вівторка на середу та в ніч з середи на четвер, перший раз це було на підлозі, другий раз - у ліжку. При цьому, ОСОБА_24 торкався її вище та нижче пояса, торкався грудей та статевих органів, пальцем та своїм статевим членом торкався її грудей та статевих органів, проникав усередину. Вона при цьому відчувала біль. Зазначила, що в той момент вона була вдягнена, він її роздягнув. Зазначила, що матір приводить їх (дітей) до діда, вживає з ним спиртні напої, а потім залишає їх ночувати . Про цей випадок вона у четвер розповіла класному керівнику та директору. Мамі вона теж розповідала, але та нічого не пам`ятає, бо зловживає спиртними напоями. (т.1 а. п. 144-149),

Незважаючи на твердження сторони захисту про протиріччя в показах потерпілої та обвинуваченого, потерпіла, допитана за правилами ст. 225 КПК України у слідчого судді, надавала послідовні покази, зазначаючи, що зґвалтування було два рази, дві ночі підряд.

При цьому, під час допиту малолітньої потерпілої у слідчого судді були присутні підозрюваний та його захисник, які не були позбавлені можливості ставити їй запитання, однак, ОСОБА_9 не надала інших свідчень, не зазначила про те, що говорить неправду, та не розповіла про перебіг подій в іншому порядку.

Крім того, слушними є твердження суду про те, що під час допиту малолітньої потерпілої була присутня професійний психолог, в обов`язки якої входить повідомляти суд, якщо дитина фантазує чи надає неправдиві показання. Однак, такого повідомлення від психолога не надійшло, не встановлено здатності до фантазування у потерпілої й під час проведення судово-психіатричної експертизи.

Твердження захисника про те, що психолог, яка була присутня під час допиту малолітньої ОСОБА_9 , не мала повноважень на те, щоб встановлювати фантазує дитина чи ні, дає правдиві або неправдиві свідчення, з огляду на те, що психолог не була безпосереднім очевидцем подій, не приймаються до уваги.

Так, під час допиту малолітньої особи психолог забезпечує психологічний супровід дитини, створює безпечне середовище для надання показань, допомагає дитині зрозуміти ситуацію та виразити свої емоції та спогади. Він може фіксувати невербальну поведінку дитини (міміку, жести, пози) та її вербальні відповіді, але не має права робити висновки про достовірність чи недостовірність показань.

Однак, таких висновків психолог, що була присутня під час допиту малолітньої ОСОБА_9 , і не робила. При цьому, вона мала б повідомити суд, які би убачала у відповідях допитуваної потерпілої ознаки фантазування, мала б скорегувати поставлені питання так, щоб вони були зрозуміліші для дитини, з огляду на її психологічний стан, вікові особливості та розвиток.

Колегія суддів звертає увагу на те, що показання, які потерпіла ОСОБА_9 надавала під час допиту слідчим суддею, є аналогічними тим обставинам, про які вона повідомляла директора школи наступного дня після останнього епізоду вчиненого щодо неї сексуального насильства.

Аналіз показань потерпілої та свідків дає колегії суддів підстави стверджувати про те, що вони є послідовними узгодженими та переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення насильства по відношенню до малолітньої ОСОБА_9 .. Жодних обставин які б вказували на те, що будь-хто із допитаних в судовому засіданні осіб обмовляє обвинуваченого не встановлено, як і не встановлено обставин, які б давали підстави піддавати розумному сумніву показання малолітньої потерпілої, яка розповіла про обставини вчиненого над нею насильства в силу свого розвиту, віку та усвідомлення подій, які з нею відбувалися.

При цьому, всі допитані свідки та потерпіла надавали логічні та послідовні показання, які не містять суттєвих суперечностей, при цьому надають можливість судити про особу обвинуваченого, який зловживав алкогольними напоями, усвідомлюючи про реальний вік потерпілої, вважав за можливе вступити з нею в статеві стосунки.

Крім того, під час огляду за місцем проживання родини ОСОБА_31 від 19 вересня 2024 року, у ході якого оглянуто домоволодіння АДРЕСА_3 було вилучено: кофту спортивну, дві пари трусів, футболку, штани, майку, бюстгальтер, які належать ОСОБА_37 (т. 1 а.п. 94, 96-104).

Під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 від 19 вересня 2024 року, було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 .

У першій кімнаті виявлено рюкзак з дитячими речами, халат та футболку, що за словами обвинуваченого належать ОСОБА_38 , троє чоловічих трусів, чоловічу футболку світлого кольору. Під стіною в кімнаті розташоване ліжко, на якому виявлено ковдру зі слідами речовини бурого кольору, та матрац, на якому виявлено дві групи плям речовини бурого кольору, з яких зроблено два вирізи.

У ході обшуку вилучено: дитячий халат, труси з речовиною невідомого походження, виріз з ковдри з РБК, виріз тканин з матрацу зі слідами РБК 2 шт., виріз з матрацу зі слідами невідомого походження, 3(троє) чоловічих трусів, футболку чоловічу, футболку жіночу, малюнок дитячий. (т. 2 а. п. 92-94,97)

Відповідно до висновку судової молекулярно генетичної експертизи № СЕ-19-24/62388-БД від 26 грудня 2024 року, на наданих на дослідження вирізі тканини з матрацу, умовно позначеному «І» (об`єкти №№ 1, 2), виявлено кров людини, сперму та клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_9 ..

Походження крові, сперми та клітин, виявлених в об`єктах №№ 1, 2 від потерпілої ОСОБА_9 виключається.

На наданому на дослідження вирізі тканини з матрацу, умовно позначеному «II» (об`єкти №№ 3, 4), виявлено сперму та клітини з ядрами.

Генетичні ознаки сперми та клітин, виявлених на вирізі тканини з матрацу, умовно позначеному «ІІ» (об`єкт №3), є змішаними, містять генетичні ознаки двох осіб, а саме: зразка буального епітелію ОСОБА_7 та зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_9 (т.1 а. п. 193-206).

При цьому, у піднігтьовому вмісті правої (об`єкт 1) і лівої (об`єкт 2) рук ОСОБА_7 експертом було виявлено кров людини та клітини за ядрами. Генетичні ознаки виявлених крові та клітин є змішаними, збігаються між собою та містять генетичні ознаки двох осіб, а саме: зразків букального епітелію потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 (висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19-24/62395-БД від 27 грудня 2024 року, т.1 а. п. 208-220).

На вирізі з ковдри, вилученому під час обшуку кімнати, де проживав ОСОБА_7 , в об`єкті №1 виявлено кров людини, сперму та клітини з ядрами, в об`єкті №2 виявлено кров людини, сперму та поодинокі клітини з ядрами, і встановлено їх генетичні ознаки.

Генетичні ознаки крові, сперми та клітин, виявлених на вирізі з ковдри (об`єкти №1, 2) збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 (висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19-24/62383-БД від 26 грудня 2024 року, т. 1 а. п. 222-234).

На вирізі тканини з матрацу, в об`єкті № 1 - виявлено кров людини, сперму та поодинокі клітини з ядрами, в об`єкті № 2 - виявлено кров людини, сперму та клітини з ядрами.

Генетичні ознаки крові, сперми та клітин, виявлених на вирізі тканини з матрацу (об`єкт №2) є змішаними, містять генетичні ознаки двох осіб, а саме: зразка букального епітелію ОСОБА_7 та зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_9 (висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19-24/62386-БД від 26 грудня 2025 року, т. 1 а. п. 236 -248).

На наданих на дослідження трусах, в об`єктах №№ 1, 2 виявлено сперму та клітини з ядрами, крові людини не виявлено, в об`єктах №№ 3, 4 виявлено поодинокі клітини з ядрами, крові та сперми людини не виявлено. ДНК-профіль сперми та клітин, виявлених на трусах (об`єкт №2) збігається з ДНК-профілем зразка букального епітелію ОСОБА_7 (висновок судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19-24/62378-БД від 28 січня 2025 року, т. 2 а. п. 54-63).

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 152 КК України, полягає у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

У даному кримінальному провадженні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за частинами 4 та 6 цієї статті, які такі, що вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, та дії, що були вчинені повторно.

Показання потерпілої ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 ґвалтував її дві ночі підряд, обставини, за яких стало відомо про факти сексуального насильства, а саме відомості отримані від молодшої сестри потерпілої ОСОБА_21 , яка чула, що між ОСОБА_7 та її сестрою ОСОБА_18 щось відбувається на підлозі неподалік ліжка, де вона спала з братом, та яка усвідомлювала, що відбувається щось недопустиме, але в силу свого розвитку та віку не змогла пояснити, що саме, при цьому, розуміла, що про це вона має повідомити комусь із дорослих, а також з огляду на показання самого обвинуваченого, який не заперечує факт сексуальних відносин між ним та потерпілою в ніч з 17 на 18 вересня 2024 року, а факт таких відносин в ніч з 18 на 19 вересня 2024 року підтверджується показаннями самої потерпілої, висновком судово-медичної експертизи потерпілої, у сукупності з тими слідами, що були виявлені на білизні, матраці та ковдрі, в сукупності доводять о винуватість ОСОБА_7 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_9 . ОСОБА_39 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснювала, що після цих подій ОСОБА_18 потрапила до неї у патронатну родину. Діти розповідали, що їх мама зловживає спиртними напоями, вдома їжі не було, вони часто ночували у діда. ОСОБА_18 перші дні не спілкувалась з чоловіками, розказувала про синці, з її слів ОСОБА_24 робив їй боляче. Це було один раз, потім ще раз. На даний час ім`я ОСОБА_17 викликає у дівчинки стан занепокоєння. З однолітками дівчинці спілкуватись складно, з хлопчиками вона не товаришувала. В інклюзивно-ресурсному Центрі, який вона відвідувала після цього випадку, їй поставили діагноз затримка у розвитку.

Після відвідування психолога у ОСОБА_18 покращується психоемоційний стан. Представник потерпілої вважає, що дитині в сім`ї не приділяли належної уваги щодо її виховання, за час проживання у патронатній родині успіхи ОСОБА_18 у навчанні покращились. Вважає, що діями обвинуваченого ОСОБА_18 заподіяна моральна шкода, у неї діагностували порушення сну, харчової поведінки, потрібен тривалий час, щоб вона повернулась до нормального життя.

З характеристики, яка була надана Слабинською гімназією убачається, що ОСОБА_40 зарекомендувала себе, як дисциплінована, скромна, доброзичлива, врівноважена учениця, яка володіє учбовим матеріалом на середньому рівні, навчається не в повну міру своїх сил, потребує постійного контролю. Правила поведінки завжди свідомо виконує, на уроки не запізнюється. З боку матері немає постійного контролю за успішністю дитини в школі, за виконанням домашнього завдання.

З огляду на те, що матір потерпілої ОСОБА_15 зловживає алкоголем та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, на теперішній час малолітні діти ОСОБА_40 , ОСОБА_41 та ОСОБА_42 відібрані та тимчасово влаштовані у патронатну родину ОСОБА_43 .

Згідно з психолого-педагогічною характеристикою, наданою Чернігівською гімназією №35, ОСОБА_40 проживає в патронатній родині, взаємини з патронатним вихователем доброзичливі, проте, не довірливі, зважаючи на пережиту дитиною травму і відсутність довіри до оточуючого світу. У ОСОБА_18 порушені відчуття «безпеки», «родинних зв`язків та родинних цінностей». Перебуваючи в будь-якому просторі не відчуває себе безпечно. За результатами проведених психодіагностичних досліджень, рівень пізнавальних психічних процесів у ОСОБА_18 є досить слабким і потребує систематичної роботи психолога. Увага не стійка, мислення наочно-дійове, середнього рівня розвитку. Має здатність до порівняння. Дитина має середній рівень розвитку зорової пам`яті, низький рівень розвитку уяви. Дівчинка вміє міркувати логічно, але їй дуже важко аналізувати та оцінювати свою діяльність. Дівчинка має низьку самооцінку, невпевнена у собі, має високий рівень тривожності, низький рівень соціальної пристосованості та велику потребу в захисті та формуванні опори в житті. У спілкуванні з дорослими зазвичай мовчить і не підтримує бесіду, не виявляє ініціативи та важко йде на контакт. Надія доброзичлива, дисциплінована, стримана, має велику потребу у прийнятті її оточуючими та прагне до спілкування з однолітками.

Аналіз змісту всіх викладених характеристик щодо ОСОБА_33 , а також висновок судово-психіатричного експерта, на який неодноразово посилається у своїй апеляційній скарзі сторона захисту, беззаперечно дає підстави стверджувати, що малолітня потерпіла є позитивною дитиною, яка не схильна до обману та вигадувань, тобто не могла просто так безпідставно обмовити людину в тяжкому злочині. Більш того, з огляду на те, що вона є замкнутою дитиною вона сама б і розповіла про ці події, якби її молодша сестра не відреагувала на те, що відбувалось між ОСОБА_18 та ОСОБА_7 вночі і не розповіла про це вчительці, якій довіряла більше ніж матері, адже матір не відреагувала на повідомлення доньки про те, що сусід її зґвалтував.

Ні психологами, якими надавались характеристики щодо ОСОБА_33 , ні експертом не було встановлено даних про те, що потерпіла схильна до фантазування, навіювання. При цьому, встановлено, що дівчинка має низький рівень розвитку уяви, отже в силу свого малолітнього віку та розвитку не могла фантазувати про події (зґвалтування, інші сексуальні дії тощо), які з нею не відбувались.

Таким чином, колегія суддів визнає показання потерпілої ОСОБА_9 належними доказами, а правдивість її свідчень не може піддаватись сумніву виключно з огляду на висновок судово-психіатричної експертизи, адже легка розумова відсталість з емоційно-вольовим порушенням не вказує на те, що потерпілою надавались неправдиві свідчення.

При цьому, показання ОСОБА_9 не є єдиним доказом у кримінальному провадженні, а винуватість ОСОБА_7 підтверджується низкою таких доказів, які ретельно були перевірені під час судового розгляду.

Той факт, що заява про вчинення кримінального правопорушення від імені ОСОБА_15 надрукована, а не власноручно написана матір`ю потерпілої, не вказує на те, що підпис в цій заяві виконаний не особисто ОСОБА_15 , а тим більше не є доказом невинуватості обвинуваченого.

Таким чином, під час досудового розслідування, судового та апеляційного розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

У даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_7 зґвалтування, тобто дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, іншого предмета, вчиненого щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, а також зґвалтування, тобто дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, іншого предмета, вчиненому повторно щодо особи яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, окрім проаналізованих вище, дослідженими в судовому засіданні доказами.

Оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходять із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими.

У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не вдалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Таким чином, як убачається з матеріалів цього кримінального провадження, його розгляд здійснено відповідно до положень КПК України, з додержанням засад диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 та ч. 6 ст. 152 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував вік винного, дані про його особу, який офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, при цьому зловживає алкогольними напоями, кримінальні правопорушення вчинив по відношенню до малолітньої дитини, яка в силу свого віку, розвитку та ситуації, яка склалась в її родині, фактично будучи позбавленою материнського піклування, знайшла у ньому підтримку, як в людині яка іноді її годувала та проявляла ознаки піклування, скористався таким вразливим станом потерпілої для задоволення своєї статевої пристрасті, за відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і як наслідок обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 років, яке є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення більш м`якого покарання, як про це просить сторона захисту, не було встановлено під час апеляційного перегляду, а також не наведено апелянтами. При цьому, колегія суддів звертає увагу на відсутність усвідомлення у винного тяжкості тих наслідків, які наступили для малолітньої дитини в результаті вчинених щодо неї неправомірних дій.

Наголошуючи на своєму віці, обвинувачений жодного разу не згадав про вік потерпілої, щодо якої він вчинив сексуальне насильство, в результаті чого вона отримала тяжкі психологічні травми, для корекції яких знадобиться значний час та важка робота психологів.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції в частині доведеності обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_7 є обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального законів, а покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, підстав для його зміни чи скасування в цій частині, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який перебуває під вартою, в той же строк, з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_44 ОСОБА_45 ОСОБА_46