Справа № 466/1550/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1130/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою,-

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:

даною ухвалою, з-поміж іншого, задоволено клопотання від 15.12.2025 року прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_10 про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строку тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 діб.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави, з 15 грудня 2025 року і до 12 лютого 2026 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави, з 15 грудня 2025 року і до 12 лютого 2026 року включно.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави, з 15 грудня 2025 року і до 12 лютого 2026 року включно.

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу відмовлено.

На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що оскаржувана ухвала не містить аналізу поведінки кожного обвинуваченого, конкретних фактів, що підтверджують існування ризиків, оцінки можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, в зв`язку з тривалим терміном тримання під вартою без винесення вироку у даній справі. Вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги, зокрема, ст.ст. 178, 194 КПК України, а також усталену практику ЄСПЛ. Вказує, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали фактично відтворює попередні судові рішення, без самостійної оцінки доводів сторони захисту та без аналізу змінених обставин.

На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що оскаржувана ухвала не містить аналізу поведінки кожного обвинуваченого, конкретних фактів, що підтверджують існування ризиків, оцінки можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, в зв`язку з тривалим терміном тримання під вартою без винесення вироку у даній справі. Вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги, зокрема, ст.ст. 178, 194 КПК України, а також усталену практику ЄСПЛ. Вказує, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали фактично відтворює попередні судові рішення, без самостійної оцінки доводів сторони захисту та без аналізу змінених обставин.

На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що оскаржувана ухвала не містить аналізу поведінки кожного обвинуваченого, конкретних фактів, що підтверджують існування ризиків, оцінки можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, в зв`язку з тривалим терміном тримання під вартою без винесення вироку у даній справі. Вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги, зокрема, ст.ст. 178, 194 КПК України, а також усталену практику ЄСПЛ. Вказує, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали фактично відтворює попередні судові рішення, без самостійної оцінки доводів сторони захисту та без аналізу змінених обставин.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, при цьому не заперечив щодо апеляційного розгляду у відсутності його захисника, думку прокурора, яка апеляційну скаргу заперечила, просила ухвалу залишити без змін, перевіривши наведені доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі не підлягають задоволенню з таких підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченим дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Встановлено, що на розгляді у Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження № 0000030 від 22.01.2020 про обвинувачення: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12.02.2026 року включно, без визначення розміру застави.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано врахував, що особу обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , документи, що їх характеризують, відомості про стан здоров`я, приймаючи до уваги, що ризики, які стали підставою для обрання щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження такого на стадії дослідження доказів сторони обвинувачення, існують на даний час і не зменшилися, є підстави вважати, що обвинувачені, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, тому колегія суддів суду першої інстанції дійшла до висновку, що їм слід продовжити строк тримання під вартою. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Так, на переконання колегії суддів, продовжений судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Оцінивши доводи апеляційних скарг обвинувачених, колегія суддів приходить до висновку, що такі не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Реалізуючи дискреційні повноваження, суд мотивовано відмовив у визначенні застави, оскільки обвинуваченим інкримінується вчинення кримінального правопорушення насильницького характеру, в тому числі яке потягло смерть не однієї людини, колегія суддів погоджується, що застава не здатна нівелювати встановлені ризики.

Посилання апелянтів на відсутність індивідуалізованої оцінки щодо кожного з обвинувачених є необґрунтованими, оскільки з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції врахував дані про особу кожного обвинуваченого, характер і тяжкість інкримінованих їм кримінальних правопорушень, стадію судового розгляду, а також конкретні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які на момент розгляду клопотання не зменшилися.

Твердження обвинувачених про формальний характер мотивування та відтворення попередніх судових рішень не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, здійснив самостійну оцінку наявних ризиків з урахуванням перебігу судового розгляду та відсутності обставин, які б свідчили про можливість їх нівелювання шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 15 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4