КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7162/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2025 року про відмову у відкритті провадження за клопотанням про негайне звільнення з-під варти,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про негайне звільнення з-під варти.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2025 року та постановити нове судове рішення, яким негайно звільнити з-під варти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторона захисту вважає рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження в справі за заявою про негайне звільнення підозрюваного з-під варти не конституційним, без підстав для попереднього ув`язнення та за ознак катування і примушування до давання показів; таким, що порушує завдання та засади кримінального провадження, чинний процесуальний порядок застосування запобіжних заходів на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні, затримання особи на підставі ухвали слідчого судді; а також в умовах конфлікту інтересів та за обставин, що виключають участь слідчого судді в кримінальному провадженні.

Апелянт зазначає, що твердження слідчого судді Печерського районного суду міста Києва в мотивувальній частині ухвали від 29.08.2025 року не підтверджуються положеннями КПК та є помилковими.

Вказує, що сторона захисту у заяві про негайне звільнення підозрюваного з-під варти, чітко зазначила, що звертається у рамках кримінального провадження від 21.04.2022 №0000313, оголошеної у цьому кримінальному провадженні підозри ОСОБА_7 , незаконно, поза строками досудового розслідування, обраного у цьому кримінальному провадженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, твердження слідчого судді про відсутність належних доводів та доказів, які вказують на можливість призначення даного клопотання до розгляду не підтверджуються положеннями КПК та є помилковими.

В скарзі апелянт посилається на те, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи (ч. 2 ст. 206 КПК України).

Стверджує, що у заяві чітко зазначено, що заява про негайне звільнення підозрюваного ОСОБА_7 подається у кримінальному провадженні № 0000313, досудове розслідування у якому здійснюється слідчим Головного слідчого управління НПУ, процесуальне керівництво - Офісом Генерального прокурора, судовий контроль - слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирався ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2023 у справі № 757/19238/22-к у кримінальному провадженні від 21.04.2022 № 0000313, строки досудового розслідування у якому не продовжувались. Тримається підозрюваний у кримінальному провадженні № 0000313 від 21.04.2022 ОСОБА_7 за розшуком у цьому кримінальному провадженні. І запит про видачу був надісланий 17.11.2023 року до Міністерства юстиції Грецької Республіки заступником Генерального прокурора.

Сторона захисту також вважає таку заяву надійним джерелом відомостей, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, за таких обставин слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва був зобов`язаний: розглянути заяву щодо захисту прав людини та звільнити позбавлену свободи особу; для розгляду, відповідно до ст. 193 КПК викликати у судове засідання прокурора Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженні № 0000313; зобов`язати відповідного прокурора відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України надати докази правових підстав для позбавлення особи свободи.

Крім цього, слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва, відмовляючи у відкритті провадження за заявою сторони захисту не дотримався положень ч. 5 ст. 206 КПК України, відповідно до якої незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Також, на думку сторони захисту, слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження про негайне звільнення з-під варти, незаконно, в порушення порядку застосування запобіжних заходів, застосував положення ч. 4 ст. 304 КПК України, як до скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті провадження постановлено без повідомлення та за відсутності учасників кримінального провадження.

Копію оскаржуваної ухвали захисник отримав 05.09.2025 року, що підтверджується копією розписки.

Апеляційну скаргу подано до суду апеляційної інстанції 07.09.2025 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи захисника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції.

Згідно з цією статтею, національний засіб юридичного захисту має бути таким, що дозволяє компетентному національному органу як розглянути «небезпідставну скаргу», подану на підставі Конвенції так і забезпечити відповідну сатисфакцію. Держави наділені певним полем розсуду щодо способу, в який вони забезпечують виконання своїх зобов`язань за цим положенням («De Souza Ribeiro v. France» п. 78, заява №22689/07, рішення 13.12.2012 року, «Байсаков проти України» п. 70, заява №54131/08, рішення 18.02.2010 року).

Викладену у статті 13 Конвенції вимогу щодо «ефективного засобу правового захисту» належить тлумачити як таку, що має на увазі настільки ефективний засіб захисту, наскільки це можливо з огляду на притаманні конкретному контексту обмеження можливостей для оскарження ( «Klass and Others v/ Germany», п. 69 ).

У змісті статті 13 Конвенції не існує будь-яких обмежень для застосування до будь-якого з аспектів «права на судовий розгляд», зафіксованого в пункті 1 статті 6 Конвенції («Kudla v. Poland» (GC) п.151).

Будь-які обмеження, що містяться у національному законодавстві про право на перегляд, повинні за аналогією з правом на доступ до суду, що міститься в пункті 1 статті 6 Конвенції, мати законну мету і не порушувати саму суть цього права («Galstyan v. Armenia» п. 125, «Gurepka v. Ukraine» п. 59, «Krombach v. France» п. 96, «Shvydka v. Ukraine» п. 49).

Беручи до уваги вищезазначену аналогію, доречним є повторення встановленого принципу Суду про важливість права на доступ до суду, з урахуванням важливої ролі права на справедливий судовий розгляд у демократичному суспільстві. У випадках, де існує право на оскарження відповідно до статті 2 Протоколу №7, воно має бути настільки ж ефективним (Airey v. Ireland», п. 24, «Shvydka v. Ukraine» п. 49).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, визначено Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

В ст. 309 КПК України наведено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, та визначено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

В даному випадку для захисника «справа» в розумінні п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України зводиться виключно до питання відмови слідчим суддею у відкритті провадження за клопотанням про негайне звільнення з-під варти.

При цьому, іншого механізму судового захисту, ніж звернення до апеляційного суду для захисту порушених прав, апелянт не має.

Тому слід зробити висновок, що засобом правового захисту для забезпечення прав і свобод ОСОБА_7 , в інтересах якого діє захисник ОСОБА_6 , в даному випадку є апеляційний перегляд відповідної ухвали про відмову у відкритті провадження за клопотанням про негайне звільнення з-під варти.

З огляду на викладене, ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2025 року є такою, що підлягає апеляційному перегляду.

Як вбачається з матеріалів судового провадження 26.08.2025 року адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із заявою про негайне звільнення з-під варти ОСОБА_7 .

В заяві, посилаючись на положення ст. 206 КПК України, адвокат вказує, що 20.07.2022 року постановою слідчого у кримінальному провадженні №0000313 від 21.04.2022 року оголошено у розшук ОСОБА_7 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2023 року у справі №757/19238/22-к відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

13.11.2023 року ОСОБА_7 був затриманий працівниками органів Грецької Республіки на виконання ухвали суду від 08.02.2023 року.

Сторона захисту вважає, що строки досудового розслідування завершились, оскільки з листа Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2025 року вбачається, що строки досудового розслідування було продовжено лише один раз ще 13.04.2023 року.

Відтак, захисник звернувся до суду та просить слідчого суддю негайно звільнити з-під варти ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про негайне звільнення з-під варти.

Постановляючи вказану ухвалу слідчий суддя виходив з того, що із клопотання адвоката не вбачається, що подане ним клопотання підлягає розгляду у порядку ст. 206 КПК України, оскільки з матеріалів вбачається, що станом на день подачі такого клопотання до підозрюваного було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з оголошенням останнього в розшук.

Окрім цього, захисник чітко не вказав, на якій підставі чого підозрюваний утримується у Республіці Греція та чи застосований відносно нього екстрадиційний арешт.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність доводів та доказів, які вказують на можливість призначення даного клопотання до розгляду, оскільки на момент звернення до слідчого судді з даним клопотанням відносно підозрюваного було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відтак, на думку слідчого судді, зазначене свідчить, що вимоги захисника не узгоджуються зі ст. 206 КПК України, оскільки свідчать про позапроцесуальне оскарження рішення суду, що виходить за межі повноважень слідчого судді.

При цьому, слідчий суддя зазначив, що положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за зверненням особи в порядку ст. 206 КПК України.

Також вказав, що згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 18 ст. 3 КПК України слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Тобто, за змістом вказаної норми однією з головних функцій слідчого судді є насамперед здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження під час досудового розслідування.

За положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, враховуючи сферу дії принципу диспозитивності, процесуальний закон чітко зазначає у який спосіб суд, слідчий суддя вирішують питання. Таким чином, слідчий суддя має вирішувати питання, які віднесені до його повноважень процесуальним законом і саме в спосіб, передбачений процесуальними нормами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

На відміну від порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбаченого статтями 303-308 КПК України, ст. 206 КПК України встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб.

Отже, ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Таким чином, наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва, відмовляючи у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , в порядку ст. 206 КПК України, ухвалив рішення, яке не передбачено чинним процесуальних законодавством.

Тобто, суд першої інстанції, в порушення вимог кримінального процесуального закону, прийшов до помилкового висновку про відмову у відкритті провадження за заявою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про негайне звільнення з-під варти, а повинен був розглянути вказану заяву по суті заявлених вимог та прийняти рішення, передбачене вимогами чинного КПК України.

Відповідно ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Згідно ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Частиною першою статті 412 КПК України, визначено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу поза межами його процесуальних повноважень, з порушенням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним законом, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

З урахуванням того, що колегія суддів позбавлена можливості перевірити наявність чи відсутність підстав для задоволення заяви захисника про негайне звільнення з-під варти, оскільки питання, які порушуються у заяві не були предметом розгляду слідчого судді суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з призначенням нового розгляду по суті слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва матеріалів заяви захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про негайне звільнення з-під варти.

Керуючись ст.ст. 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд клопотання адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , про негайне звільнення з-під варти по суті цього клопотання слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4