УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 334/1011/25

провадження № 51 - 4006 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду

Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року,

встановила:

За вироком Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він, маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення і зберігання з метою подальшого збуту наркотичного засобу - канабісу у особливо великих розмірах, діючи умисно, з корисливих мотивів, при невстановлених судом обставинах, незаконно придбав рослини роду коноплі, які переніс до будинку за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , після чого їх висушив, частково подрібнив, тим самим незаконно виготовив наркотичний засіб - канабіс у особливо великих розмірах, який почав незаконно зберігати за місцем свого мешкання в приміщенні та на горищі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту.

У подальшому, 17 грудня 2024 року в період часу з 07:43 год по 11:42 год в ході проведення обшуку будинку за місцем мешкання ОСОБА_5 виявлено та вилучено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, загальною вагою 14 463,318 г, в перерахунку на висушену речовину, що є особливо великим розміром.

Таким чином в ході обшуку виявлено та вилучено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс у особливо великих розмірах, який ОСОБА_5 незаконно придбав, виготовив та зберігав за вказаною адресою з метою подальшого збуту, до моменту вилучення співробітниками поліції.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 3 ст. 307 КК, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів у особливо великих розмірах, з метою збуту. Йому призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на незаконність прийнятого рішення судом апеляційної інстанції, оскільки воно ґрунтується на недопустимих доказах, отриманих внаслідок істотного порушення прав і свобод засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий апеляційний розгляд.

В обґрунтування своєї позиції автор скарги посилається на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно визнав допустимим доказом протокол обшуку від 17 грудня 2024 року та додані до нього матеріали, оскільки у ОСОБА_5 вилучено «смартфон», а в протоколі обшуку записано, що у ОСОБА_5 вилучено «мобільний телефон», що не відповідає дійсності.

Автор скарги стверджує, що судом апеляційної інстанції ототожнюється смартфон і мобільний телефон як однотипний пристрій, що на думку захисника є помилкою. Також зазначає, що дії засудженого були помилково кваліфіковані за ч. 3 ст. 307 КК, адже суд не взяв до уваги покази ОСОБА_5 про те, що він сам виростив кущі коноплі без мети їх збуту. На його думку, ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає приписам ст. 419 КПК

Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень під час розгляду справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку.

Під час перевірки доводів, наведених у касаційних скаргах, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Водночас касаційний суд наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

За змістом ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на викладене Суд відхиляє доводи касаційної скарги захисника, у яких захист оспорює встановлені за результатами судового розгляду обставини, викладаючи власну версію подій, оскільки вони стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Місцевий суд, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК.

Зокрема, постановляючи вирок, місцевий суд урахував:

-покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були залучені в якості понятих під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , та підтвердили обставини, зазначені у протоколі обшуку;

-протокол обшуку від 17 грудня 2024 року, відповідно до якого за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук, під час якого було вилучено мобільний телефон, грошові кошти у розмірі 600 доларів США та грошові кошти у розмірі 164 500 грн, два предмети ззовні схожі на гріндери (подрібнювачі), речовину сіро-зеленого кольору рослинного походження, два верхніх фрагмента з ПЕТ-пляшок, пластиковий прозорий бокс, всередині якого знаходиться речовина сіро-зеленого кольору рослинного походження, електронні ваги;

-протокол огляду мобільного телефону «Xiaomi Redmi Note 10 Pro» від 17 грудня 2024 року, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон ОСОБА_5 та зафіксоване листування з акаунту « ОСОБА_8 » із іншими контактами;

-висновок експерта №СЕ-19/108-24/24491-НЗПРАП, відповідно до якого вилучений за місцем проживання ОСОБА_5 рослинний матеріал сіро-зеленого кольору є наркотичним засобом, обіг якого обмежено-канабісом, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 14462,391 г.;

-висновок експерта №СЕ-19/108-24/24493-НЗПРАП, відповідно до якого на двох електронних вагах виявлений наркотичний засіб, обіг якого обмежено-канабіс. На внутрішніх поверхнях двох фрагментів верхніх частин полімерних пляшок виявлений наркотичний засіб, обіг якого обмежено-екстракт канабісу. Речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору в середині двох металевих подрібнювачів «гріндерів», є наркотичним засобом, обіг якого обмежено-канабісом, загальна маса якого, в перерахунку на висушену речовину, складає 0,927 г.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд перевірив ці висновки в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, визнав їх правильними і належним чином умотивованими.

Водночас з рішення апеляційного суду вбачається, що цей суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника, навів ґрунтовні мотиви їх відхилення.

Зокрема, суд визнав безпідставними твердження захисника про відсутність в діянні обвинуваченого мети збуту наркотичного засобу та неправильну кваліфікацію його дій. Апеляційний суд зазначив, що за фактичними обставинами даного кримінального провадження встановлено, що під час обшуку за місцем проживання засудженого, окрім самого наркотичного засобу, було виявлено прозорі зіп-пакети, а також електронні ваги та предмети, ззовні схожі на подрібнювачі, на яких, відповідно до висновків судових експертиз, виявлено наркотичний засіб, що свідчить про використання цих предметів для подрібнення та зважування наркотичного засобу. Загальна маса вилученого у ОСОБА_5 наркотичного засобу, обіг якого обмежено, склала 14462,391 г (в перерахунку на висушену речовину). Така кількість вилученого наркотичного засобу, що в 5,8 рази перевищує визначальну вагу особливо великого розміру, свідчить про те, що вона очевидно перевищує розумну кількість вказаного наркотичного засобу і є надмірним розміром для використання однією особою.

Суд також визнав неспроможними аргументи захисника ОСОБА_4 про недопустимість як доказу протоколу огляду мобільного телефону «Xiaomi Redmi Note 10 Pro» від 17 грудня 2024 року.

Так апеляційний суд зазначив, що під час проведення 17 грудня 2024 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , з-поміж іншого, було вилучено належний останньому мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 10 Pro», який було упаковано до паперового конверту.

В цей же день старшим слідчим проведено огляд зазначеного мобільного телефону. При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаний огляд було проведено із дотриманням вимог ст. 237 КПК, зафіксовано зміст листування з акаунту « ОСОБА_8 » з іншими контактами. Під час обшуку ОСОБА_5 жодних заперечень з приводу вилучення у нього мобільного телефону не висловлював і підписав протокол без будь-яких заперечень.

Крім того, із протоколу огляду мобільного телефону від 17 грудня 2024 апеляційним судом установлено, що зазначений мобільний телефон був розблокований слідчим без подолання будь-якого пароля, системи логічного захисту тощо. Розблокування телефону відбулось шляхом натискання на кнопку «розблокування» та подальшим проведенням по сенсору пальцем «з низу до гори», після чого було оглянуто текстові повідомлення, які містилися у застосунку «Telegram».

Що стосується посилань захисника на наявність у сторони захисту сумнівів щодо наявності інформації в мобільному телефоні, яка відображена у протоколі огляду від 17 грудня 2024 року, апеляційний суд зазначив, що сторона захисту під час судового розгляду з цього приводу жодних клопотань також не заявляла, не надала жодних відомостей щодо спростування цієї інформації і не аргументувала, що інформація, зазначена у протоколі огляду телефону, не відповідає дійсності, зокрема, містить ознаки фальсифікації. З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов висновку, що будь-яких ґрунтовних даних, які би могли свідчити про можливу маніпуляцію правоохоронних органів із речовим доказом - мобільним телефоном, не встановлено і стороною захисту не надано.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх правильними, а доводи захисника непереконливими, такими, що спростовуються вищенаведеними й дослідженими судом доказами, які є логічними, послідовними й узгоджуються між собою.

Неприйнятними є доводи захисника стосовно того, що протокол огляду мобільного телефону «Xiaomi Redmi Note 10 Pro» від 17 грудня 2024 року є неналежним доказом, оскільки у колегії суддів немає підстав ставити під сумнів висновки судів попередніх інстанцій, які для обґрунтування своїх рішень, серед інших доказів, визнали згаданий протокол належним і доступним доказом. Водночас у касаційній скарзі захисник не наводить доводів про порушення процесуального порядку отримання відомостей, що відображені у протоколі.

Крім того, захист у касаційній скарзі вказує на невідповідність обставин, зазначених у протоколі огляду мобільного телефону «Xiaomi Redmi Note 10 Pro» від 17 грудня 2024 року, однак не обґрунтовує, яким чином ця обставина вплинула на законність і обґрунтованість судового рішення, постановленого щодо ОСОБА_5 , або на допустимість доказів.

Водночас Верховний Суд наголошує, що доводи захисника не спростовують висновки місцевого суду, підтверджені судом апеляційної інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, і може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно в разі, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За правовою позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 квітня 2023 року у справі № 537/984/20 (провадження № 51-1747кмо22), в основі апеляційного перегляду судового рішення лежить перевірка його обґрунтованості й законності, задля чого апеляційний суд наділений відповідними процесуальними можливостями, ключовою із яких є перевірка повноти і правильності встановлення судом першої інстанції обставин кримінального провадження за результатами дослідження та оцінки доказів. Водночас лише в тій ситуації, коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, він таку перевірку здійснює шляхом повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту, не вважав за потрібне повторно досліджувати докази в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 404 КПК, оскільки захисник не навів доводів на обґрунтування того, що місцевий суд дослідив докази неповністю або з порушенням, а тому апеляційний суд обмежився аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, за результатами чого погодився з їх оцінкою.

Сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу або факт непогодження сторони з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не зобов`язує суд апеляційної інстанції досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у суді першої інстанції.

Відмова в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Отже, Верховний Суд уважає, що під час здійснення апеляційної процедури не було допущено істотних порушень приписів ст. 404 КПК.

З урахуванням цього касаційний суд підсумовує, що вирок місцевого суду і ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими й обґрунтованими і за змістом відповідають приписам статей 370, 419 КПК, у них наведені мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися, постановляючи рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, за результатом розгляду касаційної скарги захисника в суді касаційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3