УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , під час розгляду у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001430 від 26.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.114-1, ч.3 ст.332, ч.1 ст.366 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001430 від 26.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч 1 ст.114-1, ч.3 ст.332, ч.1 ст.366 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва здійснюється групою прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Процесуальний керівник у клопотанні зазначає, що 09.09.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси проведено обшук житлових приміщень будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

-посвідчення працівника поліції на ім`я ОСОБА_4 , серійний номер ОДП № 026920;

-картка-замісник № 80 на ім`я ОСОБА_4 ;

-жетон поліцейського № 0017185;

-мобільний телефон у корпусі темного кольору, з пошкодженнями корпусу та екрану;

-мобільний телефон у корпусі чорного кольору, модель «Redmi A3», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 ;

-ноутбук «MacBook AIR», s/n 6QRQ45WKM3 із зарядним пристроєм;

-мобільний телефон «Apple IPhone», у корпусі білого кольору, з чохлом коричневого кольору;

-ноутбук моделі «HP», s/n 8CG32O283H із зарядним пристроєм.

В ході досудового розслідування 09.09.2025 вилучені під час обшуку речі визнано речовими доказами про що винесено відповідну постанову.

За результатами розгляду відповідного клопотання, слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси було винесено ухвалу від 15.09.2025 про повернення клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001430 від 26.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366 КК України прокурору із встановленням строку для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

У зв`язку з розглядом відповідного клопотання за відсутності прокурора, ухвалу було отримано прокурором 18.09.2025 на електронну пошту Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Процесуальний керівник повторно звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор надав заяву в якій клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених письмово та розглянути у його відсутності.

Представник особи, щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 надав заяву про розгляд клопотання у його відсутності, в якій зазначив, що заперечує в частині накладення арешту на вилучений мобільний телефон «Apple IPhone», у корпусі білого кольору, з чохлом коричневого кольору та ноутбук моделі «HP», s/n 8CG32O283H із зарядним пристроєм, зазначене майно належить дружині ОСОБА_4 та не має жодного відношення до кримінального провадження.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Як вбачається з клопотання та доданих матеріалів, останнє не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке: прокурором в клопотанні не було наведено відповідного обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучені електронні носії інформації (телефон, ноутбуки), посилання їх причетності до кримінального провадження №0001430 від 26.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.114-1, ч.3 ст.332, ч.1 ст.366 КК України та, як наслідок, його відповідності критеріям, передбачених ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Також, слідчий суддя зазначає, що заявником не надано належного обґрунтування з посиланням на відповідні докази, щодо підстав та мети накладення арешту на вилучене майно.

Викладаючи зміст клопотання, прокурор обмежився лише загальними фразами та цитуванням вимог КПК України, при цьому не обґрунтував, яким саме критеріям, ст..98 КПК України відповідає майно на яке він просить накласти арешт, а саме: мобільний телефон у корпусі темного кольору, з пошкодженнями корпусу та екрану; мобільний телефон у корпусі чорного кольору, модель «Redmi A3», IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 ; ноутбук «MacBook AIR», s/n 6QRQ45WKM3 із зарядним пристроєм; мобільний телефон «Apple IPhone», у корпусі білого кольору, з чохлом коричневого кольору; ноутбук моделі «HP», s/n 8CG32O283H із зарядним пристроєм, та які саме ознаки такого майна можуть бути використані для доведення конкретних обставин, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження також не містять постанови слідчого про призначення будь-якого експертного дослідження у вказаному кримінальному провадженні щодо вилученого майна, не долучено документів щодо здійснення огляду.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання прокурора не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст.171 КПК, з урахуванням відсутності в клопотанні належного обґрунтування підстав та мети для накладення арешту.

На переконання слідчого судді, встановлення вказаних обставин слугуватиме досягненню дієвості кримінального провадження, та буде дієвим запобіжником настання шкідливих наслідків як для кримінального провадження, так і для власників/володільців майна.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що 15.09.2025 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси вказане клопотання вже поверталося прокурору для усунення недоліків, саме з цих підстав, однак останні не були усунуті.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001430 від 26.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.114-1, ч.3 ст.332, ч.1 ст.366 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1