УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року

м. Київ

справа № 547/879/23

провадження № 51-146ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 листопада 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 0000181 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 249 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14 листопада 2024 року, залишеним без змін ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 18 листопада

2025 року, ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 249 КК

до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, долі речових доказів та цивільного позову у кримінальному провадженні. Застосовано спеціальну конфіскацію до знарядь та засобів вчинення кримінального правопорушення, а також незаконно виловленої риби.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він вчинив незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, за таких обставин.

Так, 02 червня 2023 року у вечірню пору доби ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом, маючи при собі заборонене для любительського рибальства знаряддя лову, а саме: мисинову риболовну сітку з параметрами: довжина 200 м, висота 1,5 м, розмір вічка сіткового полотна 50х50 мм, на дерев`яному човні з електромотором «Fisher 32», вийшов

на водойму Кременчуцького водосховища річки Дніпро (координати 49.5425049 32.7510770), в адміністративні межі с. Дем`янівка Оболонської територіальної громади Кременчуцького району Полтавської області, що на території Національного природного парку « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Надалі ОСОБА_4 , реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони та відтворення навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, порушуючи вимоги Наказу ІНФОРМАЦІЯ_5 № 700 від 19 вересня 2022 року «Про затвердження Правил любительського і спортивного рибальства», ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», здійснив незаконний вилов риби виду: карась - 51 шт., раки - 26 шт., окунь - 8 шт., плоскирка - 4 шт., лящ - 2 шт., після чого о 23:56 був виявлений працівниками з охорони тваринного світу Національного природного парку « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_4 відповідно до висновку експерта

за результатом проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 22 серпня 2023 року № 3064/22-27 заподіяв водним біоресурсам України шкоду у розмірі

174 720, 66 грн, яка являється істотною шкодою через вилов великої кількості риби.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що судами безпідставно встановлено те,

що він здійснював незаконний вилов водних біоресурсів, хоча: у човні не виявлено жодної риби, відсутні будь-які сліди перебування у човні сітки з рибою (луска, слиз, вода, залишки), відсутні будь-які дії, що свідчили б про незаконний вилов (витягування сітки з рибою, викидання, підготовку до лову, рухи, характерні для добування риби), жодного моменту лову на відеозаписі немає. Таким чином, як стверджує засуджений, доказів, які підтверджують добування (вилов), а саме вилучення водних біоресурсів (риби) із середовища їх перебування, тобто вчинення ним безпосередніх дій, які утворюють склад кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 249 КК, стороною обвинувачення не надано. Вважає, що відеозапис правопорушення у цьому кримінальному провадженні не може бути допустимим доказом через фрагментарність та його вибірковість (без ознак початку та кінця), порушення законного порядку фіксації та ланцюга зберігання доказів, відсутність оригіналу файлу та даних про технічний пристрій, на який здійснювалась зйомка, відсутність протоколу та порушення процесуальної форми. Вказує на те, що суд першої інстанції не надав оцінки такому факту порушення кримінального процесуального закону, як зміна обстановки місця події до прибуття слідчо-оперативної групи. Також вважає, що інспектор ОСОБА_5 незаконно (без дозволу) пересів у його човен, тобто проник

до його володіння, що є істотним порушенням процесуального закону. Вважає, що істотна шкода була встановлена на підставі доказів, отриманих із порушенням

вимог КПК. Стверджує, що суд апеляційної інстанції не здійснив безпосереднього дослідження жодного з доказів, на які сторона захисту посилалася в своїй апеляційній скарзі та клопотаннях про недопустимість доказів, зокрема відеозапису кримінального правопорушення та протоколу огляду місця події.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту,

а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок

про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Засуджений ОСОБА_4 , як видно з копій судових рішень, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав; зазначив, що він дійсно

02 червня 2023 року приблизно о 19:00 пересікав річку дерев`яним човном

з електричним мотором із с. Дем`янівка до с. Лящівка та, коли повертався назад, була непогода, і він змушений був пересидіти вітер в очереті; коли обпливав очерет,

то мотором два рази потрапляв у сітку і її відчіпляв, третій раз потрапивши у сітку він

її обрізав з мотору та кинув у воду і хотів плити далі, однак побачив, як до нього наближається катер, на якому були люди і сказали, що вони з рибінспекції та вказали пливти до них; на питання, чи це його сітка, заперечив, але вони стверджували,

що то його сітка; також вказав, що сітку йому до човна підкинули працівники рибінспекції, а саме Хілобок, а потім цю сітку останній прив`язав до свого човна, а потім її ж прив`язав до човна Стадника.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання: свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також послався на дані, що містяться у: рапорті

в. о. інспектора СІП відділу поліції №1 ГУНП в Полтавській області від 03 червня

2023 року, протоколі огляду місця події від 03 червня 2023 року із фото-таблицями та відеозаписом до нього, висновку судової інженерно-екологічної експертизи

№ 3064/23-27 від 22 серпня 2023 року, висновку судово-товарознавчої експертизи

№ 365/23 від 27 червня 2023 року, протоколі огляду оптичного диску DVD-R з файлом про тимчасовий доступ до документів та відеозаписі до нього від 27 липня

2023 року, довідці про результат опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій, протоколі огляду оптичного диску DVD-R з файлом про тимчасовий доступ до документів та відеозаписі до нього від 26 вересня 2023 року, протоколі огляду мобільного телефону марки «Samsung» від 27 вересня 2023 року, протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 з відеозаписом

до нього від 26 вересня 2023 року, відеофіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 03 червня 2023 року, протоколі огляду оптичного накопичувача «VERBATIM» формату DVD-R об`ємом 4,7 гб від 27 вересня 2023 року, листах НПП « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 05 та 15 червня, 10 серпня 2023 року, листі ІНФОРМАЦІЯ_6 від 09 серпня 2023 року, також дані інших доказів, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК.

При цьому суд, як убачається з вироку, вказав на те, що критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_4 , надані в судовому засіданні та сприймає їх як спосіб захисту від обвинувачення, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене та відшкодування завданих збитків, оскільки доводи обвинуваченого

про те, що він не ловив рибу сіткою та вона йому не належить, а лише намагався виплутати мотор із сітки у яку потрапив, спростовуються наявними у справі доказами, у тому числі, показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , які і виявили його

на воді у човні із зачепленою до човна сіткою з рибою. При цьому, свідки безпосередньо перед виявленням обвинуваченого у тепловізор побачили людину

у човні, яка знімала сітку з рибою. Показання свідків, як зазначив суд, є чіткими, логічними, послідовними та такими, що прямо підтверджують обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК. Також суд послався на дані протоколу огляду місця події від 03 червня 2023 року, до якого додано відеозапис; під час проведення цієї слідчої дії було виявлено дерев`яний човен, сітку та свіжовиловлену рибу. Як зазначено у вироку, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що підставою для проведення огляду місця події стало повідомлення працівників рибоохоронного патруля, які законно, в межах своїх повноважень затримали особу, безпосередньо під час вчинення кримінального правопорушення - незаконного вилову риби та провели огляд човна правопорушника, встановили місцезнаходження сітки та наявність інших ознак кримінального правопорушення, після того повідомили працівників поліції про виявлення ознак кримінального правопорушення. Окрім цього, на носії інформації - оптичному диску DVD-R відображено виявлення порушника на водоймі, чітко зафіксовано обличчя обвинуваченого та подальші дії працівників рибоохорони. Вказані докази, як ствердив суд, не суперечать один одному, узгоджуються між собою та є належними і допустимими.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4

за апеляційною скаргою останнього, доводи якої є аналогічними доводам у його касаційній скарзі, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

Так, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних

у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.

При цьому колегія суддів апеляційного суду, спростовуючи доводи апеляційної скарги про непричетність ОСОБА_4 до незаконного зайняття рибним добувним промислом, пославшись на показання свідків - інженера з охорони тваринного світу Національного природного парку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_5 та начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 , які пояснили, що 02 червня 2023 року приблизно о 21:00 з метою обстеження території виїхали у район с. Лящівка та с. Дем`янівка, приблизно о 23:00 у тепловізор побачили людину у човні, наблизились і виявили у човні обвинуваченого, а також сітку, одна частина якої була зачеплена

за човен, а інша - з рибою, перебувала у воді, зауважила, що допит вказаних свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону,

в присутності обвинуваченого та його захисника, а надані свідками показання

є стабільними, логічними, послідовними, підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери ОСОБА_7 та узгоджуються з іншими доказами у справі. Жодних об`єктивних даних, які б свідчили про те, що дані свідки оговорюють обвинуваченого, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів вказала на відеозапис події з нагрудної камери

ОСОБА_7 , який, як зазначив суд, хоча і не містить фіксації всього перебігу процедури оформлення матеріалів щодо ОСОБА_4 , проте на ньому зафіксований необхідний обсяг інформації, що підтверджує фактичні обставини виявлення

на водоймі човна обвинуваченого разом із прив`язаною до нього сіткою, в якій знаходилась риба. Відеозапис виготовлений свідком ОСОБА_10 у зв`язку

з виконанням ним обов`язків щодо фіксації порушень законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів відповідно до Інструкції із застосування посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_8 та його територіальних органів технічних приладів, що мають функції фото- і відеозйомки під час проведення рибоохоронних рейдів, затвердженої наказом ІНФОРМАЦІЯ_5 № 7 від 06 січня 2022 року.

В подальшому вказаний відеозапис у встановленому Законом порядку наданий директором Національного природного парку « ІНФОРМАЦІЯ_4 » листом

від 05 червня 2023 року за вих. № 360/2023 на запит дізнавача ВП №1 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, згідно з постановою дізнавача від 27 вересня

2023 року визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та належним чином досліджений судом.

Також суд зауважив, що даних, які б свідчили про те, що досліджений судом файл піддавався монтажу матеріали провадження не містять. Більше того, як вказав суд,

в апеляційній скарзі не ставиться під сумнів достовірність обставин, зафіксованих

на відео.

Не залишив апеляційний суд без уваги і твердження ОСОБА_4 про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події, а із наведенням докладних мотивів вказав

на їх необґрунтованість.

Як зазначила колегія суддів, огляд місця події проведено слідчим ВП №1 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області з участю понятих, а також спеціаліста, про що складено відповідний протокол, який відповідає вимогам

ст. 104 КПК, підписаний усіма учасниками слідчої дії за відсутності зауважень щодо

її проведення. Крім того, під час проведення огляду місця події слідчим відповідно

до положень ст. 107 КПК було застосовано технічні засоби фіксації та долучено відеозапис. Враховуючи наведене, з огляду на відсутність даних, що проведена слідча дія призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить

під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність, колегія суддів констатувала відсутність визначених законом підстав для визнання недопустимими доказів, здобутих під час огляду місця події.

За змістом сформульованої у ч. 1 ст. 249 КК диспозиції кримінальна відповідальність настає за незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, якщо воно заподіяло істотну шкоду.

Як убачається з оскарженої ухвали, колегія суддів апеляційного суду ствердила про те, що у цьому провадженні заподіяння істотної шкоди судом встановлено із урахуванням висновку судової інженерно-екологічної експертизи № 3064/23-27 від 22 серпня

2023 року, з огляду на незаконний вилов водних біоресурсів на забороненій ділянці,

яка відноситься до природно-заповідного фонду, забороненим знаряддям лову та

за критерієм «добування великої кількості риби».

Отже, закон України про кримінальну відповідальність в частині засудження

ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 249 КК застосовано правильно.

Таким чином, постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З наведеними в оскаржених вироку та ухвалі висновках погоджується і колегія суддів касаційного суду.

З приводу посилань засудженого на те, що апеляційний суд не здійснив безпосереднього дослідження жодного з доказів, на які сторона захисту посилалася

в своїй апеляційній скарзі та поданих клопотаннях, суд касаційної інстанції вважає

за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції

не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, установлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень у ході їх дослідження. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.

Такі засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції та судом першої інстанції, відрізняються за змістом, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в місцевому суді з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена такою функцією суду апеляційної інстанції, як перегляд вироку в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції. Тобто,

на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів. А тому за відсутності мотивованого клопотання

про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч. 3 ст. 404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Що стосується інших доводів у касаційній скарзі засудженого, то вони як окремо, так і у своїй сукупності не вказують на такі порушення процесуального закону, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Більш того, частина доводів засудженого є його власним тлумаченням процесуального закону та не ґрунтується на його положеннях.

З огляду на зазначене, підстави для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 18 листопада 2025 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3