Справа № 548/2184/23
Провадження №1-кп/548/45/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол кримінальне провадження № 0000256 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кулики Лубенського району Полтавської області, українки, гр. України, з середньою спеціальною освітою, працюючої соціальним працівником у Територіальному центрі соціального обслуговування Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, одруженої, такої, що утриманців, інвалідності не має, не судимої, мешканки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

обвинувачена ОСОБА_8 23.07.2023 близько 13 год прийшла до спільного із своїм чоловіком, потерпілим ОСОБА_9 , господарства за адресою АДРЕСА_1 , де виявила останнього в компанії свідка ОСОБА_10 , які розпивали спиртні напої, що призвело до сварки. Під час сварки зі своїм чоловіком, обвинувачена ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин, маючи намір на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки цих дій і припускаючи їх настання, взявши до рук наявний в помешканні кухонний ніж, нанесла лезом цього ножа один удар в праву частину тулуба, в результаті чого потерпілому було спричинене проникаюче наскрізне поранення на грудній клітці справа в середньо-пахвинній лінії на рівні 10-го ребра з пошкодженням SVI печінки, проникаючого поранення верхнього полюсу правої нирки, внутрішньочеревної кровотечі, за очеревинної гематоми, постравматично-геморагічної анемії, що має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його спричинення.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не визнала.

При цьому пояснила, що 23.07.2023 близько 13 години вона прийшла до купленого з чоловіком господарства, що в АДРЕСА_1 , щоб забрати чайник та деякі речі. Знала, що на той час там повинен перебувати чоловік. Підійшовши, виявила закритими двері, коли заглянула у вікно, побачила у будинку односельчанку ОСОБА_10 , яка сиділа з оголеними плечима. Це її сильно обурило і розізлило. Стала стукати в двері, відкрив чоловік, який був п`яний. Не пускав її до будинку. Вона стала йти до ОСОБА_10 , потерпілий не пускав та сказав, що заріже її і став іти до столу, де лежав ніж. Вона схопила ніж першою і намагалася вибігти із будинку з ножем. Коли намагалася пройти повз чоловіка ззаду, останній вдарив її із розвороту ліктем, від чого вона впала на чоловіка і при цьому завдала удар ножем в праву частину його тулуба. Вказує, що вона не мала наміру поранити свого чоловіка, поріз стався при падінні, тому в її діях відсутній склад злочину, передбачений ст. 121 ч.1 КК України. Просила перекваліфікувати її дії на ст. 128 КК України, та закрити провадження по справі у зв`язку з примиренням потерпілого з обвинуваченим.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_8 вини в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечним в момент його спричинення, її винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснив, що 23.07.2023 перебував в будинку, який вони придбали з дружиною ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 , де він проживав окремо, так як розійшовся із останньою. Того дня вживав алкоголь, у обід побачив знайому - односельчанку ОСОБА_10 , яку запросив в гості. Остання була із пляшкою горілки. Стали вживати спиртне. В цей час постукала дружина, забігла в будинок, стала виганяти ОСОБА_10 . В той час він стояв у кочагарці біля плити, ОСОБА_10 сиділа на ліжку, дружина стояла у нього за спиною так, що він опинився між дружиною і свідком ОСОБА_10 . Став виганяти дружину і кричати, що заріже її. Потягнувся за ножем. Дружина вхопила ніж першою. Відштовхнув ліктем дружину, став падати і наткнувся на ніж, що був у руці дружини. Дружина надавала допомогу, де поділася ОСОБА_10 , не пам`ятає. Приїздила швидка, забрали в лікарню. Вважає, що сам спровокував ситуацію, дружина не могла його спеціально вдарити ножем. Просив перекваліфікувати дії дружина із ст. 121 ч.1 КК України на ст. 128 КК України та закрити провадження у справі у зв`язку із його примиренням із обвинуваченою. Вказав, що на даний час вони з дружиною живуть разом.

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка в суді пояснила, що вона є односельчанкою подружжя ОСОБА_8 . Спілкувалася із потерпілим ОСОБА_5 , інколи вживали разом спиртне. Дату та час не пам`ятає, її запросив потерпілий в гості, дав гроші на горілку, вона купила в магазині 2 пляшки. Потерпілий вдома був сам, сиділи в невеликій кімнати де була плита, вживали спиртне, випили по 100 грамів. В кімнаті вона сидяла одягнена, потерпілий був у шортах з оголеним торсом. Через 15-20 хвилин хтось постукав у вікно. Потерпілий сказав, що прийшов його брат та відвів її в іншу кімнату. Почула крики обвинуваченої ОСОБА_8 ,остання матюкалася на її адресу питала, де вона є. Зрозуміла, що потерпілий не пускав обвинувачену в кімнату. Обвинувачена кричала, щоб потерпілий віддав їй одіяло і чайник. Потерпілий питав у неї чому вона прийшла, і говорив, що вона не має права сюди приходити. Потім почула крик обвинуваченої: ''Ой, що я наробила?''. Після цього потерпіла забігла в кімнату, де сиділа свідок і стала її бити по обличчю та витягла на кухю. Побачила, що потерпілий тримався за бік рукою, через пальці з рани виступала кров. Обвинувачена горілкою промила рану і вийшла на вулицю. ОСОБА_13 знаходився в кухні. Вона вийшла за обвинуваченою і пішла з дому, по дорозі зустріла фельдшерку. На дорозі медсестра спитала, що сталося, вона сказала, що потерпілого порізала його дружина. Самого удару ножем не бачила, але впевнена, що обвинувачена її била після того як порізала чоловіка.

- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона є працівницею амбулаторії в с. Ковалі, знає потерпілого і обвинувачену як односельчан. У липні 2023, точної дати не пам`ятає, у обідній час до неї зателефонувала обвинувачена ОСОБА_8 і попросила прийти, пояснивши, що випадково поранила ножем в бік чоловіка. Сказавши, що швидко не зможе прийти, вона зателефонувала іншій медсестрі. Коли прийшла через 15 хв, на місці були обвинувачена, потерпілий та медсестра ОСОБА_15 , яка надавала допомогу потерпілому. Пам`ятає, що потерпілий був напідпитку. Обвинувачена була знервована, налякана. Невдовзі приїхала швидка і забрала потерпілого.

- показаннями в суді свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що вона є працівницею амбулаторії в с. Ковалі, знає потерпілого і обвинувачену як односельчан. В липні 2023 року, точної дати не пам`ятає, у обідню пору до неї зателефонувала ОСОБА_14 та повідомила про виклик з тілесними ушкодженями у ОСОБА_8 . Вона спочатку пішла за старою адресою, там їх не було. Потім пішла до новопридбаного будинку. Дорогою зустріла ОСОБА_10 , ні про що знею не говорила. Біля хати її зустріла обвинувачена і сказала: ''Я поронула його''. Коли зайшла в будинок, там був потерпілий, який сидів чи лежав на ліжку. Був в одних трусах з голим торсом, прикривав рану полотенцем. Обвинувачена була твереза, занепокоїна, знервована і засмучена. Бідкалася: ''Що я наробила?''. Говорила, що з потерпілим була ОСОБА_10 . Швидка медична допомога приїхала швидко, забрала потерпілого в лікарню.

- показаннями в суді свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що вона є фельдшером виїздної бригади швидкої допомоги. Дату та час не пам`ятає, як надійшов виклик про ножове поранення. Приїхали за вказаною адресою в с. Ковалі. Зайшовши в будинок, на ліжку побачила потерпілого. На запитання: ''Що сталося?'' потерпілий сказав, що в нього ножове поранення. Надала допомогу, ввела кровозупинні, і на машині швидкої допомоги відвезла в лікарню.

- показаннями в суді судово-медичного експерта ОСОБА_18 , який пояснив, що повністю підтверджує свої висновки, викладені у висновку експерта № 200 від 18 серпня 2023. Вказав, що удар було завдано зверху вниз, через печінку в нирку під кутом 40-45 градусів. При падінні такі ушкодження отримати неможливо.

- витягом з ЄРДР за № 0000256 від 23.07.2023, з якого вбачається, що 23.07.2023 близько 13 год ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , під час сварки зі своїм чоловіком ОСОБА_5 , нанесла останньому один удар ножем в праву частину тулубу, що спричинило йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з наскрізним пораненням правої долі печінки, внутрішньочеревної кровотечі, зачеревної гематоми /т.1 а.с.51/;

- рапортом старшого інспектора чергового ВП № 2 ОСОБА_19 від 23.07.2023, у якому зазначено про надходження повідомлення по лінії 102, від ШМД, про те, що 23.07.2023 в с. Ковалі дружина нанесла тілесні ушкодження в груди чоловіку. У рапорті зазначено, що при виїзді на місце події було встановлено, що ОСОБА_8 , 1997 р.н., мешканка с. Ковалі, за місцем проживання чоловіка ОСОБА_5 , 1973 р.н. в с. Ковалі на грунті раптово виниклих неприязних відносин (ревнощі) спричинила останньому тілесні ушкодженя у вигляді ножового поранення / т. 1 а.с. 52/.

- протоколом прийняття заяви від 23.07.2023, згідно з якою потерпілий ОСОБА_8 просить притягнути до кримінальної відповідальності свою дружину ОСОБА_8 , яка нанесла йому удар ножем в правий бік, спричинивши тілесні ушкодження, від яких він потрапив у лікарню / т. 1 а.с. 53/,

- протоколом обшуку від 23.07.2023 житлового будинку в АДРЕСА_1 з додатками до нього у вигляді DVD-диска та фототаблиці, під час якого було виявлено та вилучено ніж з руків`ям чорного кольору, змиви РБК з підлоги та контрольні змиви, 4 відрізки з підодіяльника зі слідами РБК, рушник в смужку білого, синього, жовтого, оранжевого кольорів зі слідами РБК, сліди пальців рук. Згідно із вказаним протоколом обвинувачена ОСОБА_8 видала ніж, яким вона спричинила тілесні ушкодження своєму чоловікові. / т.1, а.с. 55-69/.

Вказаний протокол обшуку суд визнає належним та допустимим доказом, так як він проведений в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, з подальшим його санкціонуванням ухвалою слідчого судді Хорольського районного cуду від 24.07.2023 /т. 1 а.с. 107/.

- висновком експерта № 200 від 18.08.2023, яким встановлено, що ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді наскрізного проникаючого поранення на грудній клітці справа в середньо-пахвинній лінії на рівні 10-го ребра з пошкодженням SVI печінки, проникаючого поранення верхнього полюсу правої нирки, внутрішньочеревної кровотечі, за очеревинної гематоми, постравматично-геморагічної анемії, які утворилися від одноразової дії гостро-ріжучим предметом типу ножа.

Ці тілесні ушкодження могли утворитися при вказаних обставинах та у вказаний строк, як вказано в описовій частині постанови та на які вказує підекспертний, і в своїй сукупності кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження.

Ураховуючи характер та локалізацію вищевказаних тілесних ушкоджень, можна припустити, що удар гостро-ріжучим предметом типу ножа, підекспертному міг бути нанесений зверху вниз / т.1 а.с. 82-83/.

- копією карти виїзду швидкої медичної допомоги № 366 від 23.07.2023, з якої вбачається, що по приїзді медичної бригади на виклик до хворого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено кримінальну травму, попередній діагноз рвана рана, поріз, проникаюче ножове поранення правого підребер`я, алкогольне сп`яніння легкого ступеня. Зі слів потерпілого, під час побутової сварки дружина нанесла ножове поранення чоловікові. Зі слів потерпілий вживав алкоголь / т.1 а.с. 85/.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.07.2023 з DVD-диском за участю свідка ОСОБА_10 , під час якого свідок вказала, що сам момент нанесення тілесних ушкоджень не бачила, зазначила, що обвинувачена ОСОБА_8 кричала ''О, Боже, що я наробила, я пирнула ножем, може заділа печінку''. Зазначила хронологію поведінки обвинуваченої та потерпілого /т. 1 а.с. 90-99/;

- заявою ОСОБА_8 про добровільну видачу одягу, у якому вона була під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілому / т. 1 а.с. 100/;

- протоколом огляду предмета від 23.07.2023 та фототаблицею до нього, згідно з якими на рукаві сірої кофти виявлено сліди РБК / т.1 а.с. 101,102/;

- висновком судово-психіатричної експертизи № 357 від 04.08.2023, згідно з яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У період часу, до якого відноситься інкриміноване їй протиправне діяння, ОСОБА_8 будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждала, як і не знаходилася в стані тимчасового розладу психічної діяльності, не виявляла ознак недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і могла в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_8 не захворіла будь-яким психічним розладом після подій, що становлять суть даного кримінального провадження / т.1 а.с. 126-131/;

- протоколом відібрання біологічних зразків від 26.07.2023, згідно з якими у ОСОБА_8 на підставі постанови прокурора, зі згоди ОСОБА_8 відібрано зразки букального епітелію з порожнини рота / т. 1 а.с. 123/;

- висновком судово-молекулярної генетичної експертизи № СЕ-19/117-23/11612-БД від 07.08.2023, згідно з якою встановлено генетичні ознаки (ДНП-профіль) ОСОБА_8 ( т. 1 а.с. 139);

- висновком судово-цитологічної експертизи № 1115 від 02.08.2023, згідно з якою кров потерпілого ОСОБА_5 відноситься до А(ІІ) групи з ізогемаглютином - В за ізосерологічною системою АВО. У змиві з підлоги (о. №1), який наданий на дослідження, знайдена кров людини. При серилогічному дослідженні у зазначеному об`єкті виявлено антиген А за ізосерилогічною системою АВО. Ця кров може походити від потерпілого ОСОБА_5 , крові якого властивий виявлений антиген / т.1 а.с. 158-159/;

- висновком судово-цитологічної експертизи № 1117 від 04.08.2023, згідно з яким кров потерпілого ОСОБА_5 відноситься до А(ІІ) групи з ізогемаглютином - В за ізосерологічною системою АВО. На рушнику в смужку білого, синього, жовтого, оранжевого кольорів, що вилучений під часі обшуку та наданий на дослідження (об. № 2), знайдена кров людини. При серилогічному дослідженні у зазначеному об`єкті виявлено антиген А за ізосерилогічною системою АВО. Ця кров може походити від потерпілого ОСОБА_5 , крові якого властивий виявлений антиген / т. 1 а.с. 162-163/;

- висновком судово-цитологічної експертизи № 1116 від 08.08.2023, згідно з яким кров потерпілого ОСОБА_5 відноситься до А(ІІ) групи з ізогемаглютином - В за ізосерологічною системою АВО. На 4 фрагментах (відрізках) з підодіяльника (об. № 1-4), що вилучений під час невідкладного обшуку та наданий на дослідження, знайдена кров людини. При серилогічному дослідженні у зазначеному об`єкті виявлено антиген А за ізосерилогічною системою АВО. Ця кров може походити від потерпілого ОСОБА_5 , крові якого властивий виявлений антиген / т. 1 а.с. 166-167/;

- висновком судово-цитологічної експертизи № 1118 від 04.08.2023 згідно якої кров потерпілого ОСОБА_5 відноситься до А(ІІ) групи з ізогемаглютином - В за ізосерологічною системою АВО. На кофті сірого кольору (об. № 2), що вилучена під час огляду та надана на дослідження, знайдена кров людини. При серилогічному дослідженні у зазначеному об`єкті виявлено антиген А за ізосерилогічною системою АВО. Ця кров може походити від потерпілого ОСОБА_5 , крові якого властивий виявлений антиген / т. 1 а.с. 170-171/;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_8 від 12.09.2023 та фототаблицею до нього в частині місця вчинення злочину та механізму нанесення тілесних ушкоджень (у правий бік тулуба зверзу вниз / т. 1 а.с. 184-194/;

- висновком судово-медичної експертизи № 200-А/222 від 19.09.2023, згідно з якою покази підозрюваної ОСОБА_8 , дані нею під час проведення слідчого експерименту, відповідають об`єктивним судово-медичним даним встановленим під час судово-медичної експертизи /т. 1 а.с. 196-197/;

- речовими доказами по справі у вигляді ножа з ручкою чорного кольору, рушника в смужку білого, синього, жовтого та оранжевого кольорів зі слідами РБК; кофти сірого кольору та спортивних штанів чорного кольору, змивів РБК з підлоги та контрольних змивів; 4 відрізів з підодіяльника зі слідами РБК; біологічних зразків крові ОСОБА_5 ; ниточок стерильної марлі з нанесеними на них витяжками, зразків букального епітелію ОСОБА_8 ; 2 липких стрічок зі слідами пальці рук.

Оцінивши зібрану та перевірену в судовому засіданні сукупність доказів, суд вважає доведеною провину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Так, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 200 від 18.08.2023, що ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді наскрізного проникаючого поранення на грудній клітці справа в середньо-пахвинній лінії на рівні 10-го ребра з пошкодженням SVI печінки, проникаючого поранення верхнього полюсу правої нирки, внутрішньочеревної кровотечі, за очеревинної гематоми, постравматично-геморагічної анемії, які утворилися від одноразової дії гостро-ріжучим предметом типу ножа. Завдане ОСОБА_5 поранення кваліфікується як тяжке тілесні ушкодження, небезпечне для життя в момент його спричинення.

Згідно з цим висновком потерпілому було нанесено один удар колюче-ріжучим предметом типу ножа в область грудної клітки справа в середньо-пахвинній лінії на рівні 10-го ребра.

При цьому, під час здійснення судового розгляду достеменно було встановлено, що удар ножем потерпілому обвинувачена нанесла до конфлікту і побиття свідка ОСОБА_10 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 впевнено, чітко і послідовна надала пояснення з приводу хронології поведінки усіх учасників конфлікту, пояснивши, що принесла горілку на прохання і за гроші потерпілого, вживала з ним спиртне, була відведена потерпілим в іншу кімнату, коли останній почув стук у двері, зі сварки зрозуміла, що прийшла дружина потерпілого, останні сварилися, обвинувачена знала, що свідок в будинку, розуміла, що потерпілий не пускав обвинувачену до кімнати, де перебувала свідок. Не чула погроз вбивством від потерпілого до обвинуваченої, натомість чула як обвинувачена кричала: « О, Боже, що я наробила? ». Після цих подій обвинувачена зайшла до кімнати, де була свідок, била свідка, витягла до кухні. Там свідок побачила потерпілого, який був вже поранений, говорила обвинуваченій викликати швидку.

Вказані свідчення підтвердив і сам потерпілий у відповідь на уточнюючі запитання захисника обвинуваченої, визнавши, що тілесне ушкодження його дружиною було спричинено йому до того, як дружина стала бити свідка.

Суд вказані показання свідка ОСОБА_10 оцінює як достовірні та правдиві, так покладає в основу обвинувачення ОСОБА_8 .

Ці показання свідка ОСОБА_10 спростовують показання обвинуваченої ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_5 в частині хронології подій та їх версій стосовно ненавмисного спричинення тілесних ушкоджень та їх спричинення в стані сильного душевного хвилювання чи афекту.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що обвинувачена до того, як зайти в помешкання, де перебував потерпілий зі свідком знала, що там перебуває її чоловік із сторонньою жінкою. Вказане підтверджується показаннями як самої обвинуваченої, так і потерпілого та свідка ОСОБА_10 .

При цьому, всі присутні в помешканні особи визнали той факт, що обвинувачена намагалася пройти до місця перебування свідка ОСОБА_10 , а потерпілий намагався не допустити цього, виганяючи обвинувачену з будинку.

Саме під час цієї фази сварки і було спричинено обвинуваченою ножове поранення потерпілому, і, як наслідок, після нанесення цього ножового поранення обвинувачена таки змогла достягти своєї мети - отримати фізичний доступ до свідка ОСОБА_10 , побити її та вигнати із будинку.

Подальші свідчення обвинуваченої ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_5 містять протиріччя. Так, потерпілий надаючи пояснення в судовому засіданні спочатку говорив, що свідок ОСОБА_10 перебувала у приміщенні кухні, була свідком всіх подій, говорив, що погрожував дружині вбивством, намагався схопити ніж, говорив, що не бачив як дружина хапала ніж, пізніше говорив, що бачив як вона робила це лівою рукою. Не міг пояснити як саме дружина могла дотягнутися через нього до ножа першою, ніж він, в який момент переклала ніж із лівої руки в праву. Спочатку говорив, що вдарив дружину і та падаючи потягнула його за собою і він впав на ніж, потім змінив свої показання, говорячи, що удар ножем було заподіяно йому при падіння дружини, коли він стояв. На запитання суду не зміг пояснити, яким чином дружина падала на нього, якщо удар їй був нанесений у зворотньому напрямку. Згодом сказав, що не пам`ятає всіх подій, так як був сильно п`яний.

Обвинувачена ОСОБА_5 , надаючи пояснення в кінці судового слідств,а не могла чітко описати картину події, говорячи, що не пам`ятає всіх деталей, так як була сильно схвильована та розлючена. Надаючи пояснення, наполягала на тому, що схопила ніж, так як намагалася захиститися від погроз чоловіка її вбити, при цьому удар ножем нанесла неумисно, так як падала на чоловіка після удару останнього, крім того вказувала, що всі ці дії вчинені нею в стані сильного душевного хвилювання, вона перебувала в стані афекту, викликаному зрадою чоловіка.

Жодна із версій обвинуваченої ОСОБА_8 під час судового слідства не знайшла свого підтвердження.

Висновком судово-психологічної експертизи № СЕ-19/117-25/3633 ПС від 17.06.2025 встановлено, що ОСОБА_8 на момент скоєння протиправних дій не перебувала в будь-якому емоційному стані, що суттєво вплинув на її свідомість та поведінку. ОСОБА_8 не перебувала в емоційному стані, який може розглядатися як психологічна підстава стану сильного душевного хвилювання. ОСОБА_8 на момент скоєння протиправних дій у стані фізіологічного афекту не перебувала / т. 2 а.с. 76-89/.

Отже, версія обвинуваченої ОСОБА_8 про вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання та в стані афекту спростована вищевказаним висновком експерта.

Суд констатує, що дві інші версії потерпілої про самозахист та неумисне нанесення тілесного ушкодження ґрунтуються виключно на її непослідовних показаннях та непослідовних, нелогічних показаннях самого потерпілого.

Тому суд не може врахувати ці показання та оцінює їх як такі, що надані з метою уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності.

Аналізуючи версію обвинуваченої щодо спричинення тілесного ушкодження внаслідок необережності, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Як вбачається зі змісту заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, яка складена начальником СВ ВП № 2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_23 24.07.2023 о 13 год 15 хв потерпілий ОСОБА_5 зазначив, про спричинення йому тілесного ушкодження ножем його дружиною. При цьому, з тексту заяви не вбачається, що це зроблено нею неумисно.

Зі змісту картки виїзду ШМД № 366 від 23.07.2023 вбачається, що зі слів потерпілого дружина нанесла йому ножове поранення під час сварки.

Сама обвинувачена в ході спілкування із медичними працівниками, що надавали допомогу її чоловікові не вказувала на ненавмисне нанесення тілесного ушкодження потерпілому, а навпаки говорила ''Я його пиронула ножем'', що свідчить про умисний характер її дій.

Свідок ОСОБА_10 вказала, що потерпілий не погрожував обвинуваченій вбивством, так само і обвинувачена не висловлювала таких намірів на адресу потерпілого.

Отже, на переконання суду, обвинувачена схопила ніж не з метою самозахисту чи недопущення спричинення їй тілесних ушкоджень, а з метою отримання фізичного доступу до свідка ОСОБА_10 , яким і нанесла поранення своєму чоловікові, що чинив їй перешкоди в цьому.

Суд констатує, що якби обвинувачена схопила ніж не з метою нанесення тілесних ушкоджень чоловікові, а з метою запобігти взяти цей ніж потерпілим, могла б не виносити його з будинку, кинути під ліжко чи стіл, чи просто викинути в коридор.

На переконання суду, за умов описаних обвинуваченою і потерпілим про механізм отримання ножового поранення потерпілим, якому передувало нанесення удару ліктем з розвороту в потиличну частину голови обвинуваченої, спричинив би падіння обвинуваченої не на потерпілого, а від потерпілого, так як потерпілий не смикав на себе обвинувачену, а відштовхував її від себе.

Суд констатує, що обраний обвинуваченою ОСОБА_8 спосіб утримання ножа свідчить про її намір нанесли ушкодження зверху до низу, що і підтверджено як показаннями в суді судово-медичного експерта ОСОБА_18 , так і його висновками у відповідній експертизі. При цьому, неконтрольоване падіння обвинуваченої на потерпілого з ножем у руках на переконання суду спричинило б значно ширший раньовий канал, ніж той, який зафіксований в медичній документації та матеріалах справи.

Крім того, версія обвинуваченої про намір її вбивства потерпілим, та заподіяння їй удару ліктем з розвороту, що стало наслідком її падіння та ненавмисного нанесення удару ножем, виникла у обвинуваченої більш ніж через півтора місяці після подій, що є предметом цього судового розгляду. При цьому, при проведенні слідчого експерименту із обвинуваченою 25.07.2023 остання таку версію не озвучувала, що вказує на намагання обвинуваченої змінити кваліфікацію інкримінованого їй злочину на більш м`яке кримінальне правопорушення.

Досліджені в ході судового розгляду докази не дозволяють суду встановити наявність обставин, які б свідчили про відсутність умислу у ОСОБА_8 на завдання тяжкого тілесного ушкодження, тобто про вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, чи про перевищення меж необхідної оборони в ході заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що є об`єктивною стороною злочину, передбаченого ст. 124 КК України.

Крім цього, суд не приймає позицію захисту в тій частині, що обвинувачена не мала умислу на завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та ненавмисно ударила його в грудну клітку справа ножем, при падінні, зважаючи на таке.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість) або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України. Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

З`ясовуючи форму вини обвинуваченої, суд виходить з мотиву і мети вчиненого ОСОБА_8 діяння, які суд встановлює з показань свідків та самої обвинуваченої, даних висновків експертів та інших доказів у цьому кримінальному провадженні.

Сторона захисту зазначає, що зі слів обвинуваченої та потерпілого фактичних обставин вчиненого злочину вбачається необережна форма вини у діях обвинуваченої, а саме злочинна недбалість, оскільки обвинувачена не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити ( промова захисника в судових дебатах).

Однак, локалізація тілесного ушкодження, нанесеного обвинуваченою, а також сила удару ножем, яка є достатньою, для проникнення в тіло, пробиття печінки та нирки, свідчать про неможливість випадкового нанесення такого поранення.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 перед нанесенням удару потерпілому обрала такий спосіб тримання ножа в руці саме таким чином, щоб мати можливість нанести ефективний удар.

Крім цього, судом уже було зазначено раніше, що удар потерпілому був нанесений в область грудної клітини в бік зверху - вниз, при цьому обвинувачена міцно тримала руків`я ножа, ціленаправлено лезом донизу, що дало їй можливість нанести достатньо глибоке поранення, що свідчить про бажання спричинити таке ушкодження.

На думку суду, обвинувачена не могла не передбачати можливості настання тяжких наслідків для здоров`я потерпілого, б`ючи ОСОБА_5 з достатньою силою колюче-ріжучим предметом в область грудної клітини, де знаходяться життєво-важливі органи.

Беручи до уваги вищевикладене, суд доходить висновку, що мотивом завдання удару потерпілому був подружній конфлікт та зрада потерпілого, а метою вчинення цього злочину була помста потерпілому за його поведінку.

Та обставина, що після нанесення тілесного ушкодження потерпілому обвинувачена ОСОБА_8 намагалася позбутися ножа, зателефонувала на особистий телефон до знайомої медсестри, а не до лікувального закладу, свідчить про розуміння обвинуваченою своєї вини у вчиненому та бажання мінімалізувати наслідки своїх дій.

За таких обставин, суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Виходячи з того, що суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 зі ст. 121 ч.1 КК Украни на ст. 128 КК України, підстав вирішувати клопотання про закриття кримінального провадження за примиренням сторін, у суду немає.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , суд враховує вчинення злочину відносно подружжя.

Частиною 5 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року передбачено, що судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , суд враховує її перше притягнення до кримінальної відповідальності, зайняття суспільно-корисною діяльністю, примирення з потерпілим, а також розкаяння у вчиненому, оскільки, не зважаючи на те, що сторона захисту намагалась суд переконати в необережній формі вини обвинуваченої у вчиненому нею кримінальному правопорушенні, зазначаючи, що це сталось випадково, судом встановлено, що ОСОБА_8 дійсно шкодує про свої дії, та, хоч з юридичної точки зору не визнала свою вину, шкодує про вчинене.

Незважаючи на наявні пом`якшуючі покарання обвинуваченої обставини, суд, виходячи з того, що обвинувачена умисно вчинила тяжкий злочин, що призвів до тяжких наслідків, суд не вбачає передбачених при цьому підстав для визнання наявності вказаних вище пом`якшуючих покарання обставин такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, а тому доходить висновку про неможливість застосування до цієї обвинуваченої при призначенні покарання як ст. 69, так і ст. 75 КК України.

При цьому, виходячи із тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої її, дій при його вчиненні, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням обвинуваченій за вчинене та попередження скоєння нових злочинів буде призначення їй покарання у виді реального позбавлення волі.

Разом з тим, беручи до уваги обставини вчиненого злочину, поведінку та дії самого потерпілого, наявність по справі ряду пом`якшуючих покарання обставин, суд доходить висновку, що з урахуванням цього, обвинуваченій слід призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ст. 121 ч.1 КК України

При цьому, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Суд не вбачає підстав для стягнення із обвинуваченої витрат на проведення судових трасологічних експертиз та судової молекулярно -генетичної експеризи, так як висновки цих експертиз не мають жодного доказового значенняу цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 369 - 371, 373 - 376, 394, 395 КПК України, суд

У В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту її фактичного затримання на виконання цього вироку.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази по справі у вигляді ножа з ручкою чорного кольору, рушника в смужку білого, синього, жовтого та оранжевого кольорів зі слідами РБК; кофти сірого кольору та спортивних штанів чорного кольору, змивів РБК з підлоги та контрольних змивів; 4 відрізів з підодіяльника зі слідами РБК; біологічних зразків крові ОСОБА_5 ; ниточок стерильної марлі з нанесеними на них витяжками, зразків букального епітелію ОСОБА_8 ; 2 липких стрічок зі слідами пальці рук, що знаходяться на зберіганні в камері речових доказів ВП № 2 Лубенського ВП ГУНП України в Полтавській області, знищити, скасувавши арешт, накладений ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області.

Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору та потерпілому.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Хорольський районний суд.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

Повний текст вироку виготовлений 06.10.2025.

Головуючий