У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000197, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 209, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000197, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: мобільний телефон марки «iPhone 17 Pro Max» IMEI НОМЕР_1 .

Клопотання мотивоване тим, що вищевказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та може бути засобом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 209, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України. Крім того, відносно вилученого майна існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно може мати значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, перебування його на зберіганні у третіх осіб створює високі ризики щодо його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення передачі. У зв`язку з цим є необхідність у накладенні арешту на зазначене майно з метою збереження його як речових доказів.

Від представника володільця майна адвоката ОСОБА_5 надійшли письмові заперечення на клопотання, в яких він просить відмовити у його задоволенні. Доводи представника зводяться до того, що під час проведення обшуку за робочим місцем ОСОБА_4 , а саме салону краси «Pro Women» за адресую АДРЕСА_1 у ОСОБА_4 був вилучений мобільний телефон марки Iphone 17 ProMax. ОСОБА_4 надала повний доступ до вилученого телефону з ключем до системи логічного захисту. Водночас, слідчий, який вилучив мобільний телефон, не зміг назвати ОСОБА_4 мету вилучення та запевнив, що після огляду вказаний мобільний телефон буде повернуто власниці. Крім того, вилучений мобільний телефон не є знаряддям на предметом вчинення даних кримінальних правопорушень та не має жодного доказового значення, оскільки таке значення має інформація, що міститься на ньому.

Прокурор у судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд клопотання провести у його відсутності. Вимоги клопотання підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник володільця майна адвокат ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у відсутності власника майна та його представника не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття слідчого та власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, у зв`язку з чим слідчий суддя розглянув подане клопотання про арешт майна у відсутності вказаних осіб.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на положення частин 2 та 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000197, відомості про яке 17 квітня 2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З клопотання також встановлено, що досудове розслідування здійснюється за фактом збуту організованою групою психотропної речовини - «Метамфітамін» на території Закарпатської області та незаконного переправлення осіб призовного віку через державний кордон України поза пунктами пропуску.

З клопотання також встановлено, що мешканець Мукачівського району ОСОБА_6 залучивши в якості співорганізаторів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 стали на злочинний шлях нетрудового збагачення за рахунок вчинення протиправних дій, спрямованих на збут психотропних речовин, організували та очолили злочинну групу, до складу якої залучили своїх родичів та знайомих, а саме ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Переслідуючи кінцеву мету такої протиправної діяльності - отримання незаконного доходу, а як спосіб її досягнення перевезення, зберігання, пересилання та збут психотропних речовин з наступним оберненням отриманих грошових коштів на свою та співучасників користь, ОСОБА_6 діючи як організатор у складі злочинного об`єднання, для реалізації своїх намірів розробив злочинний план, який передбачав вчинення неправомірних дій.

Факт вилучення майна, на яке прокурор просить накласти арешт, підтверджується матеріалами справи.

Постановою слідчого від 11 грудня 2025 року, зазначене майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Арешт поданий з метою збереження речових доказів.

На переконання слідчого судді, стороною обвинувачення не доведено, що вилучене в ході обшуку майно може мати значення речових доказів.

Зокрема, на переконання слідчого судді, зібрані у ході досудового розслідування матеріали не є достатніми для висновку про те, що вилучений мобільний телефон був знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, з приводу яких здійснюється досудове розслідування, зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються у даному кримінальному провадженні. Крім того, з матеріалів клопотання не встановлено, що вилучений мобільний телефон був здобутий злочинним шляхом в результаті вчинення таких кримінальних правопорушень. Водночас, у клопотанні прокурор не вказує на необхідність проведення з вилученим майном відповідних слідчий дій чи експертиз.

Разом з тим, слідчий суддя враховує і те, що особа, в якої дане майно було вилучено, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні та не має іншого процесуального статусу в ньому.

Доводи представника власника майна слідчий суддя вважає доречними, їх не спростовано прокурором у ході розгляду клопотання.

Таким чином, прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, у зв`язку з чим у його задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання відмовити.

2. Мобільний телефон марки «iPhone 17 Pro Max» IMEI НОМЕР_1 повернути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або її уповноваженому представнику.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1