Справа № 461/7317/25
Провадження № 1-кп/461/623/25
09.09.2025 року. м. Львів.
Галицький районний суд м. Львова
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
при розгляді у підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 461/7317/25 клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 27-ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-
04.09.2025 р. в провадження Галицького районного суду м. Львова надійшло кримінальне провадження № 461/7317/25 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
09.09.2025 р. в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 . У клопотанні прокурор зазначив про наявність підстав для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 307 КК України. Також зазначив, що існують обгрунтовані ризики, передбачені ст.177 КПК України, та неможливість запобіганням їх шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу. Тому прокурор просить задовольнити клопотання.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, з мотивів наведених у ньому.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечили клопотання прокурора. Зазначили, що ризики недоведені та необгрунтовані. Просили обрати домашній арешт.
Заслухавши учасників кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований в т.ч. до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Поняття "обґрунтована підозра" визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A).
Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 перевірена під час досудового розслідування. У підготовчому судовому засіданні суд не має процесуальної можливості і повноважень перевірити ці докази та обґрунтованість підозри. Належність та допустимість доказів буде перевірена судом під час судового засідання, про що суд зробить відповідні висновки в остаточному процесуальному рішенні.
Прокурором доведено, що обвинувачений може переховуватися від суду. При цьому, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів.
Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення «Бекчиєв проти Молдови»).
Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), підтверджується тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, який є кримінальним проступком, та ч. 2 ст. 27-ч. 2 ст. 307 КК України, за яке передбачено відповідальність у виді позбавлення волі від 6 до 10 років з конфіскацією майна та є тяжким злочином. Таким чином, обвинувачений, усвідомлюючи, що йому загрожує реальна міра покарання, може переховуватися від суду. Строк покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, є додатковим мотивуючим особу фактором переховуватись від суду.
Ризик переховування обвинуваченого від суду не може бути усунутий у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою.
Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування, з метою надання ними неправдивих показань, які б виправдовували його у вчиненні інкримінованих злочинів, що підтверджується, зокрема, характером i способом вчинення кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому.
Сукупність вищеперелічених відомостей про обвинуваченого є вагомою для підтвердження можливого ризику переховування обвинуваченого від суду, ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, та не може бути усунута у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою.
Вищевказані ризики є вагоми та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою.
З урахуванням викладених ризиків, які існують, особи обвинуваченого, обставин вчинення і суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а саме переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого щодо виконання ним процесуальних рішень не в силі. Суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого запобіжного заходу та приходить до висновку, що застосування такого слід продовжити.
Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;
5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.
Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу.
Беручи до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які не підпадають під вищезазначений перелік, суд вважає за можливе призначити заставу.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, та не може бути завідомо непомірним для нього.
Визначаючи розмір застави, суд враховує те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 307 КК України, та кримінальго проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Тому, враховуючи вимоги законодавства про те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання покладених на обвинуваченого обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, суд приходить до висновку про необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою із альтернативою внесення застави в розмірі 121120 грн.
Стороною захисту під час судового засідання не надано доказів, які б підтверджували, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, перестали існувати. Не наведено обставин, які можуть свідчити про необхідність обрання більш м`якого запобіжного заходу.
Суд, враховуючи наведене та обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 27-ч. 2 ст. 307 КК України, приходить до висновку про те, що застава в розмірі в розмірі 121120 грн. здатна забезпечити ОСОБА_6 виконання покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України, та зможе запобігти спробам останнього ухилитися від суду.
Застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у будь-який момент у розмірі, визначеному в цій ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету АР Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.
При цьому обвинуваченому роз`яснюється, що при застосуванні відносно нього запобіжного заходу у виді застави на нього на визначений нижче строк покладаються нижчеперелічені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Також обвинуваченому і заставодавцю роз`яснюється, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
У разі внесення застави щодо обвинуваченого, стосовно якого обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, ці роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.
Керуючись ст.ст. 369, 376 КПК України, суд
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 27-ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_6 задоволити.
Продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 27-ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» до 07.11.2025 року, з визначенням обвинуваченому ОСОБА_6 застави в розмірі 121120 грн.
У разі застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді застави - на строк до 07.11.2025 року покласти на нього наступні обов`язки:
прибувати до суду за першою вимогою;
не відлучатись за межі м. Львова без дозволу суду;
утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у цьому кримінальному провадженні;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1