КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/6053/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженеця Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину та матір, працівника Національного антикорупційного бюро України, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 111, частиною третьою статті 362 КК України, у кримінальному провадженні №0000505 від 23 квітня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року клопотання старшого слідчого 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 , погоджене заступником начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою визначено тривалістю 60 днів, починаючи з 21 липня 2025 року, тобто до 18 вересня 2025 року включно, у межах строку досудового розслідування.

Зобов?язано начальника установи, де ОСОБА_7 буде утримуватись під вартою, негайно забезпечити додержання права ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на належну медичну допомогу, в частині забезпечення медичного обстеження останнього, та за необхідності лікування згідно призначень лікаря.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подала дві ідентичні за змістом та вимогами апеляційні скарги, які підлягають розгляду як одна, та просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без альтернативи застави.

Уважає, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, при винесенні оскаржуваної ухвали суд допустив неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що затримання ОСОБА_7 є безпідставним та таким, що порушує норми процесуального законодавства та його конституційні права, було здійснено з порушенням статті 208 КПК України, оскільки підстави для такого затримання були відсутні.

Зазначає, що ані слідчим у поданому клопотанні, ані прокурором під час судового розгляду клопотання не було зазначено обставин, які б дали слідчому судді можливість дійти висновку про те, що інший більш м`який запобіжний захід не може запобігти зазначеним ними ризикам.

Вказує, що всупереч положенням КПК України та практиці ЄСПЛ у клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні «об`єктивні відомості» та «достатні докази для підозри», слідчим не додано жодного документу, який би підтверджував обґрунтованість викладеної у клопотанні підозри.

На думку сторони захисту, органом досудового розслідування у повідомленні про підозру ОСОБА_7 не вказано в яких діях підозрюваного проявляється мета та умисел завдати шкоди Україні.

Зауважує, що у діях ОСОБА_7 відсутня мета завдати шкоди державній безпеці України, адже жодних доказів щодо отримання грошової винагороди за надання вказаної інформації до матеріалів клопотання не долучено; більше того, органом досудового розслідування у вину ОСОБА_7 інкримінується період з 2012 по 2025 роки, тобто таке припущення має бути об`єктивно підтверджене доказами щодо передачі коштів протягом всього періоду вчинення таких дій, а не лише посилання на переказ грошових коштів - як основний доказ, що відбувався у період 2013-2014 роках з розрахункового рахунку ОСОБА_11 , та за той період, коли ОСОБА_12 обіймав посаду начальника 3 відділу Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України, а саме з 12 травня 2012 року по 23 лютого 2014 року.

Таким чином, уважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній прямий умисел на сприяння іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України, передача персональних даних окремих фізичних осіб не обов`язково означає підрив обороноздатності, суверенітету чи територіальної цілісності держави.

Вказує, що суддя не врахував, що докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала клопотання про обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та повідомлення про підозру ОСОБА_7 , отримані у кримінальному провадженні з грубим порушенням встановленого порядку КПК України.

На переконання захисника, обґрунтування стороною обвинувачення ризиків, що зазначені у статті 177 КПК України, містять формальний характер та не відповідають особі підозрюваного ОСОБА_7 .

Так, своїми діями ОСОБА_7 бажає та має намір лише сприяти у проведенні об`єктивного та всебічного досудового розслідування, встановлення істини у справі, бажає довести свою невинуватість та зберегти честь та гідність в очах суспільства і своєї родини, а суворість можливого майбутнього покарання не може бути безумовною підставою для доведення існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Зазначає, що за будь-яких обставин кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , є документарним та всі можливі порушення зафіксовані на паперових та електронних носіях. Окрім цього, досудове розслідування у кримінальних провадженнях, докази з яких долучено до матеріалів клопотання триває вже не один рік, а деякі і більше п`яти років, проте стороною обвинувачення не встановлено всіх обставин вчинення злочинних дій через те, що вони відсутні.

Уважає, що стороною обвинувачення не встановлено жодних свідків вчинення, на їхню думку, кримінального правопорушення, що підтверджується тим, що до клопотання не долучено жодних протоколів їх допиту, не вказано жодного свідка та всі можливі порушення зафіксовані на паперових та електронних носіях.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання; родинні зв`язки; стабільний соціальний статус; не має наміру та можливості виїжджати за межі України; не вчиняє протиправних дій; активно співпрацює з органами досудового розслідування, оскільки вже надавав пояснення у 2024 році з приводу обставин, які розслідуються у кримінальному провадженні №0000505.

Посилається на те, що слідчий суддя дійшов висновку про наявність лише трьох ризиків, що, на думку сторони захисту, свідчить про те, що сторона обвинувачення не змогла довести їх наявність, що дає всі підстави для визначення розміру застави ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, 2 відділом 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000505 від 23 квітня 2025 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 111, частиною третьою статті 362 КК України, та за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 111, частиною другою статті 28, частиною другою статті 111 КК України.

21 липня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 111, частиною третьою статті 362 КК України.

21 липня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 , погоджене заступником начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 111, частиною третьою статті 362 КК України, у кримінальному провадженні №0000505 від 23 квітня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року клопотання старшого слідчого 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_10 , погоджене заступником начальника відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою визначено тривалістю 60 днів, починаючи з 21 липня 2025 року, тобто до 18 вересня 2025 року включно, у межах строку досудового розслідування.

Зобов?язано начальника установи, де ОСОБА_7 буде утримуватись під вартою, негайно забезпечити додержання права ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на належну медичну допомогу, в частині забезпечення медичного обстеження останнього, та за необхідності лікування згідно призначень лікаря.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно частин першої, другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 111, частиною третьою статті 362 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 111, частиною третьою статті 362 КК України, підтверджується наявними у матеріалах доказами, а саме: протоколом огляду матеріалів кримінального провадження №0000102 від 29 грудня 2023 року; рапортом оперативного підрозділу УКР ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16 березня 2023 року; протоколом огляду від 21 серпня 2023 року матеріалів кримінального провадження №0000235 за обвинуваченням ОСОБА_13 , яким зафіксовано що ОСОБА_14 є кадровим співробітником ФСБ РФ та підтримує зв`язок з ОСОБА_12 ; протоколом НСРД від 06 липня 2025 року, в якому зафіксовано, що ОСОБА_12 передає кадровому співробітнику ФСБ РФ ОСОБА_14 своє власне резюме, в якому зазначає, що він приймав участь у вивезені колишнього президента України ОСОБА_15 , а також, що з 2020 року перебуває на посаді «начальник отделения служебно-боевой подготовки Службы охраны в Крыму ФСО России»; протоколом НСРД від 05 липня 2025 року, в якому зафіксовано, що ОСОБА_7 протягом 2012-2015 років, на виконання завдань представника спеціальних служб РФ ОСОБА_12 , здійснює перевірку осіб за обліками МВС України, яку в подальшому формує у вигляді документу та передає останньому, використовуючи електрону пошту; протоколом огляду від 03 липня 2024 року, яким зафіксовано, що ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 408 КК України; протоколом огляду від 17 січня 2024 року, яким зафіксовано отримання грошових коштів ОСОБА_7 від ОСОБА_11 ; відповіддю на запит від МВС України від 30 січня 2024 року, в якій зазначено посади, на яких ОСОБА_7 перебував у період 2012-2015 років; відповіддю на запит від МВС України від 22 серпня 2024 року, в якій зазначено ідентифікатори співробітників МВС в системі ІПНП, які здійснювали перевірку на виконання завдань ОСОБА_12 ; відповіддю на запит від НА СБ України від 12 липня 2025 року; відповідями на доручення слідчого, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Також, слідчим суддею обґрунтовано встановлено, що прокурором доведена наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_7 : переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, спотворити, сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Окрім того, слідчим суддею враховано особу підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину та матір, працівника Національного антикорупційного бюро України, його майновий стан, обставини вчиненого ним кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, що має суспільний резонанс, оскільки дане правопорушення вчинене в період дії воєнного стану України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 111, частиною третьою статті 362 КК України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, а також наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, у зв`язку з чим дійдено висновку, що відносно ОСОБА_7 не може бути застосований інший запобіжний захід, окрім як тримання під вартою.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також місцевим судом обґрунтовано застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави з посиланням на частину четверту статті 183 КПК України, згідно якої слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 КК України.

Зважаючи на викладене, доводи сторони захисту, що слідчий суддя дійшов висновку про наявність лише трьох ризиків, що свідчить про те, що сторона обвинувачення не змогла довести їх наявність, а тому є всі підстави для визначення розміру застави ОСОБА_7 , є безпідставними, оскільки відповідно до норми частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя під час дії воєнного стану наділений дискреційними повноваженнями щодо визначення розміру застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги та додаткових пояснень про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів уважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 111, частиною третьою статті 362 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то, з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі про те, що всупереч положенням КПК України та практиці ЄСПЛ у клопотанні та доданих до нього матеріалах відсутні «об`єктивні відомості» та «достатні докази для підозри», слідчим не додано жодного документу, який би підтверджував обґрунтованість викладеної у клопотанні підозри; органом досудового розслідування у повідомленні про підозру ОСОБА_7 не вказано в яких діях підозрюваного проявляється мета та умисел завдати шкоди Україні; у діях ОСОБА_7 відсутня мета завдати шкоди державній безпеці України, адже жодних доказів щодо отримання грошової винагороди за надання вказаної інформації до матеріалів клопотання не долучено; більше того, органом досудового розслідування у вину ОСОБА_7 інкримінується період з 2012 по 2025 роки, тобто таке припущення має бути об`єктивно підтверджене доказами щодо передачі коштів протягом всього періоду вчинення таких дій, а не лише посилання на переказ грошових коштів - як основний доказ, що відбувався у період 2013-2014 роках з розрахункового рахунку ОСОБА_11 , та за той період, коли ОСОБА_12 обіймав посаду начальника 3 відділу Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України, а саме з 12 травня 2012 року по 23 лютого 2014 року; в діях ОСОБА_7 відсутній прямий умисел на сприяння іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України, передача персональних даних окремих фізичних осіб не обов`язково означає підрив обороноздатності, суверенітету чи територіальної цілісності держави; суддя не врахував, що докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала клопотання про обрання найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та повідомлення про підозру ОСОБА_7 , отримані у кримінальному провадженні з грубим порушенням встановленого порядку КПК України, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, колегія суддів уважає безпідставними та такими, що не спростовані стороною захисту.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, спотворити, сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Посилання скаржника про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання; родинні зв`язки; стабільний соціальний статус; не має наміру та можливості виїжджати за межі України; не вчиняє протиправних дій; активно співпрацює з органами досудового розслідування, оскільки вже надавав пояснення у 2024 році з приводу обставин, які розслідуються у кримінальному провадженні №0000505, не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Окрім того, слідчим суддею обґрунтовано зазначено, що суд не вирішує питання законності затримання особи в порядку розгляду заяви за статтею 206 КПК України, а відтак відсутні підстави для задоволення такої заяви, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу суду.

У той же час, слідчий суддя, врахувавши пояснення захисника щодо можливого завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , зобов`язав начальника установи, де ОСОБА_7 буде утримуватись під вартою, негайно забезпечити додержання права підозрюваного на належну медичну допомогу в частині забезпечення медичного обстеження останнього та, за необхідності, лікування згідно призначень лікаря.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4