Справа № 456/6163/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/532/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, із професійно-технічною освітою, не працюючого, раніше судимого згідно вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.05.2021 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі та згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, згідно вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.11.2023 року за ч. 2 ст. 190, ч.5 ст.27, ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі та згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1(один) рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.11.2023 року згідно якого ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 190, ч.5 ст.27, ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі та згідно ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки ухвалено виконувати самостійно.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 зобов`язаний відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі №447/1217/22 від 17.03.2022 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 2150 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_6 будучи працездатним, обізнаним щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів та обов`язку виконувати дане рішення, зобов`язаним як батько утримувати неповнолітню дочку ОСОБА_11 , у період з 01.09.2022 по 31.10.2023 злісно ухилився від сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 30100 гривень, що сукупно склало суму виплат більше, ніж за три місяці, загальна сума якої у період з 22.02.2022 по 31.10.2023 становить 43537 гривень.

Зокрема, ОСОБА_6 у період з 01.09.2022 по 31.10.2023 мав змогу заробляти гроші і сплачувати аліменти, однак злісно ухилився від їх сплати, оскільки він у вказаний період на лікуванні та на обліку в центрі зайнятості не перебував, не звертався за допомогою з приводу працевлаштування, не вживав заходів для офіційного працевлаштування, не допомагав матеріально в утриманні дочки при відсутності обставин, які б свідчили про поважність причин чи вимушеність несплати аліментів. Крім цього, ОСОБА_6 неодноразово викликався до державного виконавця з приводу невиконання рішення про стягнення аліментів, попереджався про кримінальну відповідальність, однак аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, тривалий час не сплачував, що призвело до виникнення вищевказаної заборгованості.

Своїми умисними діяннями ОСОБА_6 допустив заборгованість з виплати встановлених рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області коштів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_12 , яка за період з 01.09.2022 по 31.10.2023 складає 30100 гривень, що перевищує сукупно суму виплат платежів за три місяці, загальна сума якої за період з 22.02.2022 по 31.10.2023 становить 43537 гривень.

На вказаний вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 засудженого за ч. 1 ст. 164 КК України змінити. Призначити засудженому ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що з вироком суду ОСОБА_6 не згідний, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам розумності та достатності покарання для виправлення винного.

Захисник наголошує, що в ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнавав повністю, щиро розкаявся, та пояснив, що не сплачував аліменти на утримання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_10 , оскільки не мав роботи чи інших доходів. На думку захисту, зазначені вище обставини істотно зменшують суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та дають підставу для пом`якшення останньому покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, відтак колегія суддів ухвалила слухати справу за його відсутності , у відповідності до положень ст. 405 КПК України, проти чого не заперечили захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь головуючого, доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_6 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого. 1 ст. 164 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_13 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліках у психо-, наркологічному диспансерах не перебуває, не працює, майновий стан обвинуваченого. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи обставини справи та дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов вірного переконання, що необхідною і достатньою мірою покарання для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів може бути покарання у виді обмеження волі.

Відтак, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 164 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4