ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/818/81/26 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участі секретаря ОСОБА_5 ,

-захисника ОСОБА_6 ,

-підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Харківській області та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , 1994 року народження, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 36 днів, до 12 січня 2026 року, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

На його думку, в ухвалі слідчого судді не наведені фактичні обставини, які б підтверджували намір підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, свідчили б про можливість знищити чи сховати докази, незаконно впливати на свідків та доводили б ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Наголошує, що слідчим суддею не враховані дані про особу підозрюваного, а саме, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки дружину, здійснює волонтерську діяльність, має позитивні характеристики, нагороди, грамоти, раніше не порушував покладених на нього обов`язків у процесуальних провадженнях.

Вказує на безпідставне не визначення розміру застави щодо підозрюваного та порушення принципу презумпції свободи, оскільки необхідність тримання під вартою має обґрунтовуватись фактами, а не припущеннями.

Зазначає про необґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 .

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засіданняне з`явився, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не надав.

Тому апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, підозрюваного, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, за який може бути призначено покарання у виді обмеження волі на строк до 5 років або позбавленням волі на той самий строк, а також особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за який останньому може бути призначено покарання до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався слідчий суддя у своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до пред`явленої ОСОБА_7 підозри, вказані кримінальні правопорушення мали місце під час дії воєнного стану, який діє по всій території України з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації, а також того, що ОСОБА_7 підозрюється у викраденні людини з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб та у нападі з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, - на думку колегії суддів у цьому провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування та судового розгляду, а також неналежне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Стосовно тверджень захисника про не підтвердження ризику переховування від суду і незаконного впливу чи тиску на свідків колегія суддів зазначає, що ризик - це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав, а перебування ОСОБА_7 під вартою мінімізує зазначені ризики.

Крім того, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні корисливого злочину з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, а також будучи військовослужбовцем та маючи досвід участі у бойових діях, навички поводження із вогнепальною зброєю, з метою уникнення можливого покарання, перебуваючи на волі, буде мати доступ до доказів, які на даний час органом досудового розслідування не виявлені, зокрема знищити, сховати, спотворити мобільні термінали, засоби зв`язку та інші предмети чи документи, використані для вчинення даного кримінального правопорушення.

Слідчим суддею обґрунтовано встановлено наявність ризику впливу на свідків, інших підозрюваних та потерпілого, який полягає у можливості застосування незаконного впливу на них з боку підозрюваного, оскільки цей ризик продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, зокрема незаконного перетину державного кордону України, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, з матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, в силу ст. 89 КК України, що додатково підтверджує, про можливість вчинення ним нового кримінального правопорушення.

За таких обставин, посилання захисника на недоведеність існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність в даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на неврахування слідчим суддею даних про особу підозрюваного, а саме, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки дружину, здійснює волонтерську діяльність, має позитивні характеристики, нагороди, грамоти, раніше не порушував покладених на нього обов`язків у процесуальних провадженнях, колегія суддів вважає не вмотивованим, оскільки слідчим суддею враховані ці факти при винесенні ухвали, однак в даному випадку ці обставини не можуть бути визнані такими, що істотно знижують ризики встановлені судом та слугувати підставою для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів, не зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків досудового розслідування.

Стосовно обґрунтованості підозри, суд зазначає, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України у разі затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Так, у справі «Кавала проти Туреччини» (заява 28749/18, рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст.5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

Таким чином, доводи захисника про відсутність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки аналіз та оцінка доказів не входить до повноважень слідчого судді та суду апеляційної інстанції під час вирішення питання про обрання чи продовження запобіжного заходу та може бути предметом безпосереднього дослідження в суді першої інстанції під час судового розгляду.

До того ж, сторона захисту наділена можливістю оскаржити пред`явлену підозру в окремому процесуальному порядку та у строки, передбачені чинним КПК України.

Щодо доводів захисника в апеляційній скарзі про безпідставне не визначення підозрюваному розміру застави, колегія суддів зазначає.

Відповідно до положень п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2025 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: