03.11.2025
Справа №642/6314/17
Провадження №1-кп/642/162/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року

м.Харків

Холодногірський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Куф-оба, Гусарського району, Азербайджан, лезгінки, громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, яка має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Так, 13 листопада 2017 року приблизно о 15-00 годині ОСОБА_6 знаходилась за адресою: АДРЕСА_3 , куди її добровільно впустила потерпіла ОСОБА_7 .

Знаходячись у вказаній квартирі, ОСОБА_6 побачила в серванті гаманець потерпілої та в цей час в неї виник злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, з корисливих мотивів, діючи повторно, ОСОБА_6 відкрито викрала з гаманця потерпілої грошові кошти в сумі 430 гривень. Після чого ОСОБА_8 відкрила шухляду комоду, звідки з білизни відкрито викрала грошові кошти в сумі 1 500 гривень. Потерпіла ОСОБА_7 побачила як ОСОБА_6 краде в неї грошові кошти та зробила ОСОБА_6 зауваження, на що остання декілька разів, не менше двох, штовхнула потерпілу ОСОБА_7 . Від вказаних штовхань потерпіла ОСОБА_7 впала на підлогу та почала кликати на допомогу. Тим самим ОСОБА_6 завдала потерпілій насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілої.

Згідно висновку експерта № 7221-Ая/17 протиправними діями ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_7 отримала наступні тілесні ушкодження: синці на голові, шиї та руках, Ці ушкодження утворились від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар чи удар-здавлення та могли бути отримані за 1-2 доби до огляду. Цей висновок підтверджується виглядом, характером ушкоджень та кольором синців. За ступенем тяжкості: синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після чого ОСОБА_6 вибігла з квартири потерпілої ОСОБА_7 та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим завдала шкоду потерпілій на суму 1 930 гривень.

Крім того, 28 грудня 2017 року приблизно о 13-00 годині ОСОБА_6 знаходилась за адресою: АДРЕСА_4 , куди її добровільно впустила потерпіла ОСОБА_9 . Перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, ОСОБА_6 побачила як потерпіла ОСОБА_9 переклала належні їй грошові кошти у сумі 2200 гривень з комоду під речі, що знаходились на підлозі коло дивану. В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний намір направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 діючи з корисливих мотивів, декілька раз штовхнула потерпілу ОСОБА_9 , яка стояла коло серванту, від чого потерпіла ОСОБА_9 впала на диван. Згідно висновку експерта № 10-ая/18 протиправними діями ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_9 отримала наступні тілесні ушкодження: синці на лівій руці та ногах, які утворились від травматичної дії тупих, твердих предметів за механізмом удару-стиснення та могли бути отримані за 6-7 діб до проведення експертизи і цілком можливо, у той термін, на який вона посилається. За ступенем тяжкості синці викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_6 відкрито викрала з білизни, що знаходилась на підлозі грошові кошти у сумі 2200 гривень.

Після чого ОСОБА_6 вибігла з квартири потерпілої ОСОБА_9 та в подальшому розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, тим самим завдала потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 2200 гривень.

ІІ. Позиція обвинуваченої щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України визнала у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд її суворо не карати, зазначила, що має на утриманні п`ять неповнолітніх дітей і кошти були необхідні їй для їх утримання.

Показання обвинуваченої ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачена ОСОБА_6 визнала свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченої, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч.3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

З врахуванням ухвалення рішення суду від 01.09.2025 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.185 КК за епізодом вчиненої нею 13.10.2017 року крадіжки щодо потерпілої ОСОБА_10 та про закриття щодо неї в цій частині кримінального провадження, суд доходить висновку, що в порядку ч.3

ст. 337 КПК України дії ОСОБА_6 за епізодом вчиненого нею 13.11.2017 року грабежу щодо потерпілої ОСОБА_7 підлягають перекваліфікації з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 КК України, оскільки після звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за

першим епізодом інкримінованого їй діяння щодо потерпілої ОСОБА_10 та

закриття провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України перестає існувати

кваліфікуюча ознака повторності за епізодом від 13.11.2017 року щодо потерпілої ОСОБА_7 .

При цьому суд виходить із того, що згідно з ч. 4 ст. 32 КК повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Ця позиція знайшла своє підтвердження в Постанові Верховного Суду від 30.08.2021 у справі №638/15651/13, провадження № 51-1494км21

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачена ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілої особи (за епізодом 13.11.2017, та кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України за епізодом 28.12.2017, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілої особи, вчинене повторно.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_6 встановлено, що вона раніше не судима в силу ст.89 КК України, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштована, є матір`ю одиначкою, у неї на утриманні перебуває п`ять неповнолітніх дітей, згідно довідки ДОП Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_11 за місцем мешкання ОСОБА_6 характеризується посередньо, не зловживає алкогольними напоями, наркотичні речовини не вживає, від сусідів скарг щодо неї не надходило.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_6 відповідно до п. 1,2 ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування завданого збитку.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_6 відповідно до ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Згідно з абз.17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до висновку досудової доповіді Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 18.01.2018 встановлено середній ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки обвинуваченої для суспільства. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинувачену ОСОБА_6 , її спосіб життя, історію правопорушень, а також середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення або обмеження волі. На думку органу пробації, доцільно покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченій покарання за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вимогами ч. 2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є нетяжким та тяжким умисними злочинами, кількість епізодів злочинних діянь (2 (два) епізоди грабіжу), наявність декількох пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, та обтяжуючої покарання обставин, дані про особу винної, її відношення до вчинених злочинів та щире розкаяння, добровільно відшкодувала завдані збитки потерпілій ОСОБА_9 , у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченій ОСОБА_6 покарання з врахуванням ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.186 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченої, а також запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК України, її положення застосовуються лише в тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави для висновку про можливість досягти мети заходу примусу без його відбування.

Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.

Враховуючи щире каяття та те що, обвинувачена під час судового розгляду визнала себе винною, повністю відшкодувала потерпілій ОСОБА_9 спричинену шкоду та повернула викрадене майно, раніше не судима в силу ст.89 КК України, є матір`ю одиначкою, наявність у неї на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, позицію прокурора по справі, який просив звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України, оскільки вважає, що її виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд також покладає на обвинувачену ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть її виправленню.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, під час судового розгляду в рамках даного кримінального провадження запобіжний захід не обирався і підстав для його обрання на даний час, суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, судові витрати за проведені судову дактилоскопічну експертизу №1705 від 23.11.2017 у розмірі 2 721,40 грн. та судову дактилоскопічну експертизу №10 від 05.01.2018, у розмірі 790,96 грн. необхідно стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100,124, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України та призначити їй покарання:

- за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі:

- три відрізки липкої стрічки зі слідами пальців рук, які вилучені за адресою: АДРЕСА_5 , які перебувають у камері зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області після набрання вироком законної сили знищити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведену судову дактилоскопічну експертизу № 10 від 05.01.2018 у розмірі 790,96 (сімсот дев`яносто грн. 96 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведену судову дактилоскопічну експертизу № 1705 від 23.11.2017 у розмірі 2721,40 (дві тисячі сімсот двадцять одну грн. 40 коп.) грн.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Холодногірський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_12