Справа № 166/758/25 Провадження №11-кп/802/614/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинувачених ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_10 , його представника ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 27 червня 2025 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 27.06.2025 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0000104:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел.Ратне Ратнівського району Волинської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше несудимого, працюючого охоронцем у ФОП ОСОБА_12 , засуджено за ч.2 ст.345 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього, згідно ст.76 КК України, обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Задоволено цивільний позов ОСОБА_10 . Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 12580 (дванадцять тисяч п`ятсот вісімдесят ) грн. 64 коп. майнової шкоди, 100000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди, 3000 (три тисячі ) грн. витрат на правову допомогу.

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця сел.Ратне Ратнівського району Волинської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, який має на утриманні малолітнього сина, працюючого водієм у ТОВ «ВладарТранс», раніше несудимого, засуджено за ч.1 ст.345 КК України до покарання у виді виправних робіт на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців із відрахуванням із заробітної плати 20 відсотків у дохід держави.

Вироком також вирішено питання щодо арешту на майно та щодо речових доказів.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за те, що:

Старший інспектор сектору реагування патрульної поліції (далі - СРПП) відділення поліції №2 (сел.Ратне) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області майор поліції ОСОБА_10 та поліцейський СРПП відділення поліції №2 (сел.Ратне) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області старший сержант поліції ОСОБА_13 30.03.2025, відповідно до розстановки сил та засобів відділення поліції №2 (сел.Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, затвердженої 29.03.2025 начальником вказаного відділення поліції, заступили на добове чергування у складі наряду «Фіксаж-12» для виконання своїх службових обов`язків передбачених ст.2, 23 Закону України «Про Національну поліцію» на території обслуговування відділення поліції №2.

30.03.2025 о 20:05 год. на службовий планшет наряду «Фіксаж-12» надійшло повідомлення з лінії «102», яке зареєстровано в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події відділення поліції №2 (сел.Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області за №2241 від 30.03.2025.

У подальшому при опрацюванні повідомлення о 20 год. 31 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік будинку №7 по вул.Волі у сел.Ратне, Ковельського району Волинської області, достовірно знаючи, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу, які перебували у поліцейському однострої з шевронами, знаками розрізнення, усвідомлюючи, що останні перебувають при виконанні службових обов`язків, діючи умисно, тримаючи у своїх руках лопату, завдав не менше двох ударів у ділянку ніг ОСОБА_10 та не менше двох ударів у ділянку ніг ОСОБА_13 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 старший інспектор СРПП ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді рваних ран в ділянці правої та лівої нижніх кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, терміном більше шести діб, а поліцейський СРПП ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця та саден в ділянці обох нижніх кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 30.03.2025 о 20:05 год. на службовий планшет наряду «Фіксаж-12» надійшло повідомлення з лінії «102», яке зареєстровано в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події відділення поліції №2 Ковельського РУП ГУНП уВолинській області за №2241 від 30.03.2025 щодо конфлікту ОСОБА_8 із знайомими в сел.Ратне по вул.Волі.

Приїхавши на місце виклику о 20 год. 26 хв. для опрацювання отриманого повідомлення, ОСОБА_8 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поблизу будинку №7 по вул.Волі у сел.Ратне Ковельського району Волинської області, достовірно знаючи, що перед ним знаходиться працівники правоохоронного органу, які перебували у поліцейському однострої з шевронами, знаками розрізнення, усвідомлюючи, що останні перебувають при виконанні службових обов`язків, діючи умисно, тримаючи у своїх руках сокиру, почав розмахувати нею у напрямку поліцейських ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , при цьому словесно висловлював погрози насильства та погрози вбивством ОСОБА_13 та ОСОБА_10 .

Відтак працівники поліції сприйняли дії ОСОБА_8 , як реальну загрозу здоров`ю працівникам правоохоронного органу, викликали у цих відчуття страху за власне здоров`я і життя та реальні підстави побоюватися реалізації зазначених погроз.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію дій його підзахисного та доведеності його вини, а також виду та міри покарання, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , а саме стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Апелянт зазначає про те, що в ході розгляду кримінального провадження ОСОБА_10 заявив цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 12989,12 грн. майнової шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, а також 3000 грн. витрати на правову допомогу. Місцевий суд задовольнив ці позовні вимоги, проте на думку сторони захисту частково, оскільки розмір майнової шкоди був зменшений на 408 грн., але у резолютивній частині вироку цього не відображено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, місцевий суд не взяв до уваги того, що ОСОБА_10 не було надано достатньо доказів на підтвердження усіх обставин, про які він зазначав у цивільному позові щодо завданої моральної шкоди. Зокрема, ОСОБА_10 не надав жодних доказів, які б доводили заподіяння йому моральної шкоди, що полягала б у приниженні його честі чи гідності. Заподіяння шкоди у ОСОБА_10 дійсно може викликати негативні емоції, однак не всі емоції досягають рівня відповідності та приниження, які заподіюють моральну шкоду. Також ОСОБА_10 не довів будь-яким чином розумності та співмірності розміру моральної шкоди з урахуванням наведених ним обґрунтувань та істотних обставин їх спричинення. Проте, місцевий суд на вказане належної уваги не звернув, а також не навів у вироку належного обґрунтування, тобто доказів і підстав, на яких він ґрунтується в частині задоволення цивільного позову.

Посилаючи на вищевикладене, апелянт просить оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову змінити, відмовивши в частині стягнення матеріальної шкоди за недоведеністю, а також зменшити розмір моральної шкоди з урахуванням засад розумності і справедливості.

Інші учасники вирок в даному провадженні в апеляційному порядку не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, учасників кримінального провадження з приводу апеляційних вимог і, зокрема обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які скаргу підтримали з підстав, викладених у ній, потерпілого ОСОБА_10 та його представника, які апеляційні доводи вважали безпідставними, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та їх кваліфікація за ч.1, 2 ст.345 КК України є правильними. При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції. Діям обвинувачених дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Цим вимогам закону судове рішення і, зокрема в оскаржуваній його частині, відповідає.

Захисник обвинуваченого у поданій апеляційній скарзі вказує про необґрунтованість та незаконність судового рішення в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної та матеріальної шкоди. Вважає, що стягнений судом розмір моральної шкоди, є завищеним, а матеріальну, - стягнено без її доведеності.

Проте, такі доводи апелянта на увагу суду не заслуговують, оскільки на переконання колегії суддів апеляційного суду, місцевим судом в повній мірі було дотримано вимоги чинного законодавства при вирішенні питання по заявленому цивільному позові потерпілого ОСОБА_10 в цілому.

Так, згідно із положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1, 5 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Пленум Верховного Суду України у п.3, 9 своєї постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, суд першої інстанції розглянув цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 як в частині відшкодування моральної шкоди на його користь так і в частині, що стосується відшкодування матеріальної шкоди, з дотримання вимог кримінального процесуального та цивільного законодавства, а також з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у вищевказаній постанові.

Суд першої інстанції правильно встановивши та в повному обсязі врахувавши характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 від вчинених кримінально протиправних дій, характер немайнових втрат і стан його здоров`я, зміни у їх повсякденному житті, порушення нормальних життєвих зв`язків, та виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, визначив моральну шкоду в розмірі по 100000 грн., і з цим повністю погоджується апеляційний суд.

При цьому, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про те, що стягнутий з нього розмір грошового відшкодування в якості моральної шкоди - 100000 грн., є значно завищеним, до уваги судом не приймається, оскільки, як вірно вказав місцевий суд, такий розмір є достатньо справедливим та відповідатиме засадам розумності та виваженості, співмірний характеру вчиненого протиправного діяння та моральним стражданням потерпілого з урахуванням саме стану його здоров`я, тривалості лікування, тяжкості вимушених змін у життєвих обставинах, які фактично унеможливлюють ведення повноцінного способу життя, ступеню впливу наслідків отриманих травм на його працездатність, а також емоційного стресу через отримання травм, який міг вплинути на стан його організму. На думку апеляційного суду це все призводить до інтенсивних моральних страждань, а шкода є очевидною і не може бути заперечена.

У зв`язку з цим, усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості та незаконності судового рішення в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає такими, що зводяться саме до безпідставного зменшення суми такого відшкодування.

Таким чином, вирок суду в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди зміні шляхом зменшення її розміру, як про це просить сторона захисту за наведених в апеляційній скарзі мотивів, не підлягає.

Окрім того, повністю безпідставними є апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність заподіяної матеріальної шкоди, оскільки в цій частині вирок належним чином обґрунтовано із посиланням на відповідні докази та норми законодавства. В даному випадку матеріальна шкода полягає саме у недоотриманій потерпілим ОСОБА_10 , який є працівником поліції, під час перебування на лікуванні, щомісячної додаткової винагороди на підставі постанови КМ України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з урахуванням якої МВС України від 28.11.2022 №775 затверджено «Порядок та умови виплати поліцейським додаткової винагороди, одноразової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)». З цього приводу потерпілою стороною надано відповідні докази, які і належним чином враховано місцевим судом із наведенням відповідних розрахунків.

Слід зазначити, що апелянт в цій частині вказує лише про недоведеність матеріальної шкоди без жодного обґрунтування таких мотивів, а тому колегія суддів й такі знову ж розцінює як безпідставну відмову у такому відшкодуванні.

Таким чином, вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого про стягнення моральної та матеріальної шкоди зміні, як про це просить сторона захисту, не підлягає, оскільки він є цілком законним, обґрунтованим і вмотивованим в розумінні ст.370 КПК України.

Будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині вирішення вказаного цивільного позову в даному кримінальному провадженні, апеляційним судом встановлено не було.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок в даному провадженні, - без змін.

Керуючись ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 27 червня 2025 року в даному провадженні, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді