Справа № 362/9384/25
Провадження № 1-кп/362/796/25
ВИРОК

Іменем України

03.12.2025 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000085 від 21.11.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Плесецьке Фастівського району Київської області, громадянин України, освіта середня, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 07.05.2019 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;

- 19.06.2019 вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, який ухвалою суду від 28.05.2020 було приведено у відповідність вироків із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України і за сукупністю злочинів засуджено до позбавлення волі на строк три роки. 07.12.2021 звільнений по відбуттю покарання.

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до ч. 3 ст. 381 КПК України, дане провадження щодо кримінального проступку здійснено згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими КПК України з урахуванням положень § 1 Глави 30 Розділу IV КПК України.

Епізод 1. ОСОБА_3 у ніч з 06.11.2025 на 07.11.2025 (більш точного часу не встановлено) перебував біля домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_4 та огородженого зі всіх сторін сіткою-рабицею, вхід до якого здійснюється через металеву хвіртку з врізним замком. Тоді у ОСОБА_3 виник прямий умисел, направлений на незаконне проникнення до чужого володіння. Надалі ОСОБА_3 у порушення положень ст. 30 Конституції України, ст. 12 Загальної декларації прав людини, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння, діючи умисно з прямим умислом, з мотивів неповаги до права особи не недоторканість житла та іншого володіння особи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через металеву хвіртку на подвір`я вказаного домоволодіння та таким чином проник на його територію.

Далі, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій вищевказаний прямий умисел, підійшов до одноповерхової господарської дерев`яної будівлі, розташованої на території вказаного домоволодіння, за допомогою заздалегідь заготовленого металевого прута та прикладенням фізичної сили, пошкодивши навісний замок вхідних дверей, незаконно проник до середини будівлі, що належить ОСОБА_4 , чим порушив недоторканість іншого володіння останнього.

Епізод 2. Також ОСОБА_3 у ніч з 06.11.2025 на 07.11.2025 (більш точного часу не встановлено) перебував біля домоволодіння АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_5 , огородженого зі всіх сторін сіткою-рабицею, вхід до якого здійснюється через металеву хвіртку. Тоді у ОСОБА_3 виник прямий умисел, направлений на незаконне проникнення до чужого володіння. Надалі ОСОБА_3 у порушення положень ст. 30 Конституції України, ст. 12 Загальної декларації прав людини, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до іншого володіння, діючи умисно з прямим умислом, з мотивів неповаги до права особи не недоторканість житла та іншого володіння, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через металеву хвіртку на подвір`я вказаного домоволодіння та таким чином проник на його територію. Далі ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій вищевказаний прямий умисел, підійшов до одноповерхової господарської дерев`яної будівлі, розташованої на території вказаного домоволодіння, за допомогою заздалегідь заготовленого металевого прута та прикладенням фізичної сили, розбивши скло металопластикового вікна, незаконно проник до середини будівлі, що належить ОСОБА_5 , чим порушив недоторканість іншого володіння особи.

Зазначені обставини встановлені органом досудового розслідування і викладені в обвинувальному акті, що підписано прокурором, який звернувся до суду з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, не оспорюються обвинуваченим, про що ним подана відповідна заява за участю захисника.

Із заяви обвинуваченого ОСОБА_3 вбачається, що він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, а саме у незаконному проникненні до іншого володіння особи.

Також у вказаній заяві, що підписана у присутності захисника ОСОБА_6 зазначено, що обвинувачений ОСОБА_3 , ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України.

Потерпілі не заперечили щодо розгляду даного кримінального провадження у спрощеному провадженні, про що наявні відповідні заяви.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, згідний на розгляд обвинувального акту за його відсутності, а також те, що прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, обвинувачений не заперечує щодо розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, у відповідності до ч. 2 ст. 382 КПК України суд розглядає обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, дійшов висновку, що подія кримінальних проступків мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Таким чином дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за епізодом 1 та 2 за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є кримінальними проступками, з посередніми характеристиками за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, наявності обставин, що покарання пом`якшують, відсутності обставин, які його обтяжують, кількість епізодів, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті, за якою обвинувачується, у виді штрафу, як достатнє для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень. Суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

Підстави для застосування ст. 69 КК України відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався, цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадження відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 369-371, 373- 374, 381-382, 394 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Речові докази після набрання вироком законної сили, які знаходяться при матеріалах кримінального провадження залишити там же.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області, окрім оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1