Справа № 947/7298/21
Провадження № 1-кп/947/175/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року

Київський районний Суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002249 від 02.09.2021 року у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Скадовськ Херсонської області, громадянки України, не заміжньої, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 21.04.2020 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, звільненої від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки; 30.06.2020 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 року шість місяців позбавлення волі, 08.11.2022 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.1 ст.309, 71, 72 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, станом на теперішній час відбування покарання у ДУ «Кам`янська виправна колонія (№34)», початок строку відбуття покарання 13.03.2024 року, кінець строку покарання 17.06.2028 року, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судима за злочини проти власності, висновків не зробила на шлях виправлення не стала та знову вчинила новий корисливий злочин при наступних обставинах: 01.09.2020 приблизно о 09 годин 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи біля квартири АДРЕСА_2 , у неї виник злочинний намір направлений на таємне викрадення майна, що знаходилось в вказаній квартирі.

Реалізуючи свій злочинний намір спрямований на крадіжку майна, ОСОБА_4 діючи з корисливих мотивів, повторно, підійшла до вхідної двері квартири АДРЕСА_3 та впевнившись, що вхідні двері квартири є незачиненими та що відсутній власник вищевказаної квартири, розуміючи що її дії носять таємний характер, викрала гібридну лампу для нарощування нігтів марки CCFL+LED, вартістю 209 гривень 80 копійок, електронну книгу марки «PocketBook Touch Lux 4» вартістю 3200 гривень, сережки виготовлені із жовтого золота 585 проби вартістю 809 гривень 04 копійки, кільце виготовлене із жовтого золота вартістю 1163 гривні, грошові кошти у розмірі 1000 доларів США (що відповідно до курсу НБУ станом на 01.09.2020 складає 27 тисяч 540 гривень), грошові кошти у розмірі 1500 гривень на загальну суму 34 тисячі 421 гривню 84 копійки.

В подальшому, заволодівши вищезазначеним майном, ОСОБА_4 покинула місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_5 , матеріальний збиток на загальну суму 34 тисячі 421 гривню 84 копійки.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнала у повному обсязі, при цьому не оспорюючи фактів та обставин, викладених в обвинувальному акті та надала наступні покази. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, запевнив, що більше не буде вчиняти кримінальних правопорушень. Просила розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Беручи до уваги, що обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, щиро розкаявся та не заперечував фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, суд, керуючись положеннями частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, після з`ясування думки всіх учасників судового провадження, дійшов висновку про можливість обмеження обсягу дослідження доказів.

Суд роз`яснив сторонам кримінального провадження зміст зазначеної норми закону, відповідно до якої, у разі визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину та за наявності згоди сторін, суд має право не досліджувати ті докази, що стосуються фактичних обставин справи, якщо вони ніким не оспорюються, за умови, що таке обмеження не суперечить завданням кримінального провадження, визначеним статтею 2 КПК України.

Під час судового розгляду суд з`ясував, що учасники процесу не заперечують проти застосування вказаної процедури, погоджуються з тим, що фактичні обставини події встановлені достатньо повно, а визнання обвинуваченим вини не викликає сумнівів у його добровільності та усвідомленості. У зв`язку з цим суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, окрім допиту самого обвинуваченого та вивчення матеріалів, що характеризують його особу, оскільки зазначені обставини не є спірними та підтверджуються сукупністю доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження.

Суд окремо роз`яснив обвинуваченому правові наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а саме що в такому випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції, оскільки вони визнаються такими, що не підлягають подальшому перегляду. Обвинувачений підтвердив, що зазначене йому зрозуміло, і наполягав на розгляді справи у скороченому порядку.

Таким чином, дотримавшись вимог кримінального процесуального закону, суд дійшов висновку, що обмеження обсягу дослідження доказів не порушує прав сторін, відповідає принципам безпосередності, змагальності та диспозитивності судового розгляду, закріпленим у статтях 22, 23, 26 КПК України, та спрямоване на забезпечення розумних строків судового провадження відповідно до статті 28 КПК України.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло доведена у повному обсязі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із положень статті 50 Кримінального кодексу України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару за вчинене кримінальне правопорушення, але й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як самим винним, так і іншими особами.

Суд виходить із того, що покарання повинно бути справедливим, необхідним і достатнім для досягнення мети, передбаченої законом, та ґрунтуватися на принципах виваженості, індивідуалізації та співмірності. Відповідно до статті 65 КК України, при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вплив призначеного покарання на виправлення обвинуваченого та на умови життя його сім`ї.

З урахуванням правових позицій, висловлених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд виходить із того, що покарання має відповідати тяжкості злочину, обставинам його вчинення та особі винного, бути співмірним і справедливим, не перевищувати меж необхідного для досягнення цілей кари та виправлення. Пленум також звертає увагу судів на те, що призначення покарання повинно здійснюватися на основі всебічного, повного й об`єктивного з`ясування всіх даних про особу обвинуваченого, у поєднанні з оцінкою суспільної небезпечності вчиненого діяння.

Таким чином, суд, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК України та положень вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, приходить до висновку, що при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому необхідно забезпечити баланс між суворістю реакції держави на злочин та цілями його виправлення, дотримуючись засад гуманізму, законності та справедливості.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Суд ураховує, що обвинувачений повністю визнав свою вину, не заперечував обставин, викладених в обвинувальному акті, добровільно надав показання, які відповідають фактичним даним та сприяли швидкому, повному і неупередженому судовому розгляду справи. Такі дії свідчать про усвідомлення ним протиправності власної поведінки, готовність нести відповідальність і прагнення до виправлення, що вказує на наявність передумов для позитивної ресоціалізації.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує: суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, позитивну характеристику, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, пом`якшуючи обставини та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає, що призначення покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому, є необхідним і обґрунтованим. Такий вид покарання відповідає принципам виваженості та справедливості, забезпечує виконання мети покарання та слугує попередженням можливих злочинів у майбутньому як для обвинуваченого, так і для інших осіб, із застосуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 , остаточного покарання, суд виходить із положень ч.4 ст.70 КК України, відповідно до яких у разі, коли після постановлення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами частин 13 цієї статті, тобто за сукупністю вироків.

Таким чином, застосування ч.4 ст.70 КК України можливе лише за умови, що злочини, за які постановлено новий вирок, були вчинені до ухвалення попереднього вироку, який залишається чинним і не скасованим.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.01.2024 року у справі № 236/4167/20 сформульовано правовий висновок, згідно з яким у випадку, коли нові кримінальні правопорушення вчинено до постановлення попереднього вироку, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або складання призначених покарань.

Верховний Суд також наголосив у постанові від 16.02.2023 року у справі № 127/2435/21 (провадження № 51-4573км22), що застосування повного поглинення менш суворого покарання більш суворим є виправданим, коли воно відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, характеристиці особи засудженого та забезпечує досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

Щодо процесуальних витрат, суд зазначає, що відповідно до ст.124 КПК України до них належать документально підтверджені витрати, пов`язані із залученням експертів. Як убачається з матеріалів провадження, на проведення експертиз витрачено 2942 гривень, що підтверджується відповідними фінансовими документами, долученими до справи. Тому суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у вказаній сумі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 174 349, 368, 373-374, 376, 392- 395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити показання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (трьох) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком суду, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2022 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (роки) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 розраховувати з моменту її фактичного затримання, згідно матеріалів особової справи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 в рамках вказаного кримінального провадження не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експертів на загальну суму 2942 гривень.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: сліди пальців рук, які запаковано до спеціально пакету зберігати в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1