Провадження по справі № 1-кп/367/1016/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене 17.07.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000593 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велике Вербче, Сарненського р-ну, Рівненської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000593 від 17.07.2025 року ОСОБА_4 обвинувачується у розбої, вчиненому в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, з 14.07.2024 до цього часу у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи у розпорядженні командира цієї військової частини, проходить військову службу за контрактом осіб рядового складу солдат ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Окрім того, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний додержуватися вимог ст. ст. 6, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Згідно зі ст. ст. 41, 92 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Правовий режим власності визначається виключно законами України.

Відповідно ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє до цього часу.

Однак, усупереч вищенаведених нормативно-правових актів ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, 17.07.2025, приблизно о 10 год. 40 хв. ОСОБА_4 перебував у приміщенні магазину ТОВ «Траш» () за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Григорія Сковороди, буд. 17, де на полицях магазину побачив товари та продукти, після чого у нього виник умисел, направлений на заволодіння цим майном.

Рухаючись між полиць магазину ТОВ «Траш» (), ОСОБА_4 шляхом вільного доступу поклав до пакету наступний перелік товарів: пакет стартовий Київстар, патчі нікотинові Velo класичні crispy pep, напій енергетичний Venom energy black chery kivi З/Б, гумку жувальну orbit white bottle свіжа м`ята, напій соковмісний Живчик з соком яблука, сильно/аг, пакет для сміття Премія 60 л з затяжками, спрій від літаючих комах Некусайка, нектар Садочок яблучно-гранатовий, напій слабоалкогольний Kings bridge gin basil, напій енергетичний Hell black chery б/а газ з/б, пакет-майка Fantasy № 36 біорозкладний 220*360 мм, Термопакет Udpack! 8 кг., ліхтар садовий на сонячній батареї 36 см., морозиво Laska ice апельсин полуниця лід, запальничка Frog Black та направився до виходу з касової зони.

Однак, дії ОСОБА_4 були викриті керуючим магазину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий правомірно почав вимагати оплати товару або його повернення до полиць магазину, на що отримав категоричну відмову.

Реалізовуючи свій кримінально протиправний умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння належними магазину ТОВ «Траш», , майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, перебуваючи у тому ж місці, в той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, перебуваючи навпроти ОСОБА_6 засунув руку до кишені штанів, звідки приховано дістав предмет, схожий на бойову гранату, продемонструвавши її ОСОБА_6 і повідомив про погрозу її застосування у випадку вчинення йому перешкод, внаслідок чого останній перестав чинити опір та ОСОБА_4 безперешкодно залишив приміщення магазину, оскільки, потерпілий сприйняв реальний характер погрози як таку, що дійсно може бути реалізована.

Таким чином, ОСОБА_4 користуючись психологічно пригніченим станом ОСОБА_6 заволодів товарами ТОВ «Траш», , на загальну суму 1097,58 грн., розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Траш» () майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у розбої, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України визнав в повному обсязі і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину. В теперішній час щиро кається у скоєному злочині, просив суд суворо не карати, дати йому шанс на виравлення. Просив врахувати, що дуже шкодує про свій вчинок, який був вчинений внаслідок збігу тяжких особистих обставин, зокрема перебування в тяжкому емоційному та психологічному стані, що був пов`язаний з лікування поранень та отриманих контузій при виконанні бойових завдань на Покровському напрямку Донецької області, з втратою побратимів. Через свій нестабільний психоемоційний стан, що пов`язаний з його проходженням військової служби він не зміг вчасно зупинитися та запобігти скоєному злочину. Вчинене спровокувала розмова зі знайомими, один з яких мав відношення до ТОВ «Траш», про військові дії, він був розчарований позицією та думками інших людей, що не були задіянні у військовій службі в теперішній час, їхнє ставлення до військових його розгнівало. Насправді він ніякої бойової гранати не мав, і не мав жодного наміру спричинити комусь шкоду. В той момент так склалися обставини, про які він дуже жаліє. Також зазначив, що він відшкодував усю завдану матеріальну шкоду ТОВ «Траш», попросив вибачення у охоронця ОСОБА_6 та компенсував йому моральну шкоду. Суду повідомив, що не перебуває в офіційному шлюбу, але має неповнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 показання, якого відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину викладеного у даному вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки він своїми умисними діями, які виразились у розбої, вчиненому в умовах воєнного стану, вчинив злочин передбачений ч. 4 ст. 187 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно небезпечних діянь останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових кримінальних правопорушень, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ОСОБА_4 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадії злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.

Суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 серпня 2025 року був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та н підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ОМСЦ» Житомирської обласної ради з 01.05.2024 року по 07.05.2024 року з діагнозом на момент обстеження психічний стан без грубих патологій Z02.3, 10.05.2024 року знятий з реєстрації, має постійне місце проживання, з місця проживання характеризується позитивно, не одружений, має малолітню дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, суд враховує факт повернення потерпілому викраденого майна та, що з моменту вчинення ОСОБА_4 злочину викладеного у даному вироку суду, обвинувачений щиро розкаявся і до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. Внаслідок вчинення ОСОБА_4 злочину не настало тяжких наслідків.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, зумовлених перебуванням обвинуваченого в зоні бойових дій, нестабільним психоемоційним станом за наявності вогнепального осколкового сліпого поранення лівої кисті з вогнепальним багато уламковим переломом голівки 4 п`ястної кістки, отриманого при безпосередній участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконанні бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , поблизу АДРЕСА_2 внаслідок обстрілу зі станкового автоматичного гранатомету, наявності у обвинуваченого однієї неповнолітньої дитини.

Наведені обставини у їх сукупності, на думку суду, пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Вищенаведені та встановлені судом дані свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст. 69 КК України, суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при визначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, засуджує свої протиправні дії. Крім того, суд враховує, що обвинувачений добровільно відшкодував понесені збитки ТОВ «ТРАШ», примирився з потерпілим ОСОБА_6 , який не має до обвинуваченого жодних претензій, в тому числі і матеріальних та вибачився перед ним за свої неправомірні дії. Також суд враховує позитивні характеристики ОСОБА_4 з місця проживання, наявність у нього неповнолітньої дитини. Суд бере до уваги, той факт, що обвинувачений є солдатом військової служби за контрактом, призначений наказом командувача Десантно-штурмових військ ЗСУ № 99-РС від 29 липня 2024 року на посаду військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 ; він приймав безпосередню участь у бойових діях під час захисту Батьківщини поблизу села Курахівка Покровського району Донецької області, де отримав поранення, потребував лікування та потребує подальшої реабілітції, що відбуває покарання (у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на один рік) за вироком Бородянського районного суду Київської області від 04 серпня 2025 року за вчинення 30.01.2024 року правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає відповідальність у виді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченого, відсутність обтяжуючих обставин та наявність виключно пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, та те, що під час проведення досудового розслідування, судового розгляду відсутні будь-які відомості, які б свідчили про ухилення обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду, що свідчить на його намагання відвернути негативні наслідки вчиненого ним злочину, що дає підстави для застосування ст.69 КК України із призначенням основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст.187 КК України та без призначення додаткового покарання, передбаченого ч.4 ст.187 КК України у виді конфіскації майна.

Крім того, суд враховує, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тошо.

Враховуючи поведінку обвинуваченого, який свою вину визнав, жалкував про вчинене, засуджував свої дії, в період досудового розслідування та судового розгляду перебував під цілодобовим домашнім арештом в період з 19.07.2025 року по теперішній час, заподіяна ним шкода добровільно усунута та просив надати можливість виправитись без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства та мати можливість пройти реабілітацію після отриманого поранення, суд вважає, що зазначені обставини в їх сукупності, свідчать про усвідомлення протизаконності вчинених ним злочинних дій.

Положеннями частини 1 статті 75 КК України визначено - якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, шо знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК "України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З урахуванням вищевикладених встановлених судом обставин в їх сукупності, та з огляду на те, що обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням на обвинуваченого відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На переконання суду дане покарання, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) відповідно до практики ЄСПЛ та перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосований до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 19.07.2025 року, в подальшому продовжений до 09.11.2025 року - залишити до набрання вироком законної сили.

Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України. Разом із тим, будь-яких відомостей про речові докази в кримінальному провадженні № 0000593 від 17.07.2025 року суду прокурором не надані, тому суд позбавлений можливості вирішити питання речових доказів у відповідності до КПК України.

Крім того, суд вважає за необхідне скасувати арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 22.07.2025 року.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, станом на 27.10.2025 року, судовий розгляд даного кримінального провадження завершений, тому потреби у подальшому обмеженні прав власників майна немає необхідності.

Таким чином, суд, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, вважає за можливе скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2025 року по справі № 367/8310/25 провадження № 1-кс/367/899/2025 на вилучене майно, а саме: сім карта Vodafon НОМЕР_3 , запальничка чорного кольору з надписом FROG, ключ металічний з маркуванням RZ 6870, сім-карта Київстар НОМЕР_4 , гермо пакет UDPACK, жуйку Orbit в упаковці до спец пакету PSP 714425 та ніж з дерев`яною ручкою до спец пакету № PSP 7134426.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню слід покласти на обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, застосований до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 19.07.2025 року, в подальшому продовжений до 09.11.2025 року - залишити до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи від 03.09.2025 № 2367/25 у сумі 680,00 грн.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 22 липня 2025 року по справі № 367/8310/25 провадження № 1-кс/367/899/2025 на вилучене майно, а саме: сім карта Vodafon НОМЕР_3 , запальничка чорного кольору з надписом FROG, ключ металічний з маркуванням RZ 6870, сім-карта Київстар НОМЕР_4 , гермо пакет UDPACK, жуйку Orbit в упаковці до спец пакету PSP 714425 та ніж з дерев`яною ручкою до спец пакету № PSP 7134426.

Цивільний позов, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок Бородянського районного суду Київської області від 04 серпня 2025 року, яким ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік та на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Ірпінського міського суду Київської області.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1