Справа № 298/1404/25
Номер провадження 1-кс/298/234/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року с-ще Великий Березний

Слідчий суддя Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , заступника начальника ВП - начальника СВ ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб відділення поліції №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб відділення поліції №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, в якій порушується питання про зобов`язання уповноваженої особи відділення поліції №2 Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідні дані за заявою ОСОБА_3 від 16.10.2025 та розпочати досудове розслідування.

Скарга обґрунтована тим, що 16.10.2025 ОСОБА_3 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України до відділення поліції №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, в якій просив внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та надати йому витяг. Факт звернення ОСОБА_3 до відділення поліції №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області із заявою підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №4053 від 16.10.2025.

Вказується, що 17.10.2025 згідно ст.214 КПК України заява мала бути внесена до ЄРДР, однак даних про те, що зазначена заява внесена до ЄРДР немає. Така бездіяльність посадових осіб відділення поліції №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області суперечить вимогам ст.214 КПК та призвела до того, що по заяві ОСОБА_3 так і не почато досудове розслідування, чим порушені його процесуальні права як заявника, передбачені КПК України.

23 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» від адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд скарги без її участі, оскільки можливості прибути в судове засідання нема.

У судовому засіданні ОСОБА_3 вважав за можливе проводити розгляд скарги за відсутності його представника. Підтримав скаргу з підстав, наведених у ній, просив таку задовольнити. Пояснив, що має припущення, що його колишня дружина має намір вивезти їхніх двох спільних дітей за кордон та більше з ними не повернутись в Україну. Ствердив, що з початку повномаштабного вторгнення та наразі проживає разом з колишньою дружиною та спільними дітьми в АДРЕСА_1 . Після розлучення діти за домовленістю між колишнім подружжям залишились проживати з матір`ю, але із заявником вони також проживають, він піклується про дітей, забезпечує їх матеріально, знає чим діти займаються, де перебувають. Зазначив, що між колишнім подружжям наразі йде судовий спір щодо визначення місця проживання дітей, рішення по ньому ще не прийнято, заявник має побоювання, що до винесення судом рішення, яке може бути на його користь, дружина може вивезти дітей за кордон і він по суті буде позбавлений можливості виконати таке рішення, оскільки не зможе повернути дітей з-за кордону, а тим більше з окупованих територій, на які також можуть бути вивезені діти, так як в АРК проживають батьки колишньої дружини. Повідомив, що з моменту розлучення дружина здійснювала поїздки за кордон, але дітей з собою не брала, оскільки він заперечував щодо цього.

У судовому засіданні заступник начальника ВП - начальник СВ ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 заперечив щодо скарги, вказавши, що між сторонами триває цивільний спір щодо визначення місця проживання дітей, який ще розглянутий судом, а доводи заявника грунтуються на припущеннях. Повідомив, що відомості до ЄРДР не внесені, бо підстав на даний час для цього нема, натомість проводиться попередня перевірка заяви, здійснені відповідні запити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши додані до скарги матеріали, а також матеріали, надані слідчим, слідчий суддя доходить висновку, що скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР, до якого, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Порядок внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим Наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, згідно п. 2 глави 3 Розділу ІІ якого відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Так, до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 та 5 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Чинним КПК України закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування, проте, така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених в заяві відомостей, а необхідно лише перевірити її зміст.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні чи заяві про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення. Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України).

Тобто, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину, а якщо таких даних у заяві чи повідомленні немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вказане узгоджується з практикою Верховного Суду, який у постанові від 30.09.2021 (справа № 556/450/18, провадження № 51-4229км20) наголосив на тому, що підставою початку досудового розслідування не є будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що 16.10.2025 ОСОБА_3 звернувся до ВП №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області із заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. У вказаній заяві ОСОБА_3 повідомив про намір колишньої дружини ОСОБА_6 самовільно змінити постійне місце проживання спільних дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом їх вивезення до тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим, де проживають батьки ОСОБА_6 . Вказує, що після розірвання шлюбу виник спір щодо визначення проживання спільних малолітніх дітей, у зв`язку із чим в січні 2025 року заявник звернувся до суду із позовною заявою про визначення місця проживання малолітніх з ним, а також про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей, під час підготовчого провадження по справі від ОСОБА_6 надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання дітей, з метою мирного врегулювання спору по справі заявник запропонував укласти мирову угоду, за умовами якої візити дітей до тимчасово окупованих територій (зокрема до тимчасово окупованої АР Крим) не мають відбуватися, доки території знаходяться під окупацією. Проте такі умови ОСОБА_6 вважає «неприйнятними», що вказує на її намір вивезти дітей на територію тимчасово окупованого Криму, мирову угоду підписано не було. Посилається, що у жовтні 2025 року стало відомо про те, що ОСОБА_6 має намір вивезти малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за кордон, нібито на відпочинок до Єгипту, 07.11.2025 ОСОБА_6 має замовлення на переліт з аеропорту м. Жешув до Шарм-ель-Шейху для себе та малолітніх дітей, вона таємно замовила паспорти громадянина України для перетину кордону для малолітніх, має постійне місце реєстрації у тимчасово окупованому Криму (м. Феодосія), а термін реєстрації її останнього місця в м. Харків сплив, її батьки проживають на території тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим, мають там житло та здійснюють підприємницьку діяльність. Стверджує, що ОСОБА_6 хоче позбавити його права піклування малолітніми дітьми шляхом вивезення їх за кордон, зокрема, до тимчасово окупованого Криму, з метою унеможливлення виконання рішення суду у разі визначення місця проживання з заявником.

На думку ОСОБА_3 , вказані обставини свідчать про наявність кримінального правопорушення, передбаченого ст.146 КК України.

За поясненнями начальника СВ Відділення поліції №2 ОСОБА_4 , а також згідно наданих матеріалів, за зверненням представника ОСОБА_3 відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено та вказані матеріали перебувають на розгляді.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що під викраденням людини в розумінні ч.2 ст. 146 КК України розуміють заволодіння нею і незаконне переміщення її з одного певного місця, де вона вільно перебувала згідно з власною волею, до іншого, і може виявлятися у формі: а) відкритого заволодіння нею (коли остання або інші, треті особи, у присутності яких здійснюється викрадення, завідомо для винного розуміють значення вчинюваних ним злочинних дій; б) таємного заволодіння (вчиненого за відсутності інших осіб щодо людини, яка не розуміє значення вчинюваних з нею дій у зв`язку з малолітством, знаходженням у безпорадному стані тощо); в) заволодіння, вчиненого шляхом обману чи зловживання довірою; г) заволодіння в результаті вимушено-добровільної передачі людини винному під погрозою насильства над її батьком, усиновлювачем, опікуном, піклувальником, вихователем тощо, або з погрозою насильства над особами, близькими для останніх, або розголошення відомостей, що ганьблять їх, пошкодження чи знищення їхнього майна.

Суб`єкт вказаного злочину загальний. Проте суб`єктом цього злочину не можуть бути особи, які відповідно до закону мають право тримати особу в місці, де вона не бажає перебувати, або поміщати її в місце, яке вона не має змоги вільно залишити, але тільки з мотивів піклування про фізичне і психічне здоров`я підопічного чи з інших суспільно корисних мотивів (батьки, усиновлювачі, прийомні батьки стосовно своїх рідних, усиновлених чи прийомних дітей, опікуни і піклувальники стосовно осіб, які перебувають у них під опікою і піклуванням).

На переконання слідчого судді, викладені ОСОБА_3 у заяві від 16.10.2025 відомості не містять вагомих та об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення колишньою дружиною ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст.146 КК України, і є недостатніми для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З матеріалів провадження вбачається, що фактично між заявником і ОСОБА_6 має місце та фактично існує цивільно-правовий спір про визначення місця проживання дітей, який вирішується в порядку цивільного судочинства. Викладені в заяві ОСОБА_3 обставини свідчать саме про це, а не про наявність в діях ОСОБА_6 складу передбаченого ч. 2 ст.146 КК України кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 у поданій заяві зазначає виключно власні доводи, міркування та припущення щодо ймовірного вчинення кримінального правопорушення, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами.

Заява ОСОБА_3 не містить інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Вказуючи у заяві про ймовірність вивезення дітей, ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердив, що діти постійно проживали і наразі проживають разом з ним, жодних перешкод у спілкуванні з ними нема, надав відповідні докази, які вказують на те, що колишньою дружиною дійсно прибано квитки на відпочинок до Єгипту для дітей в період з 07.11 по 14.11, як і наявні квитки для дітей на повернення з відпочинку.

Доводи викладені у скарзі ОСОБА_3 щодо виїзду його колишньої дружини з малолітніми дітьми за кордон в період воєнного стану не є підставою для внесення відомостей щодо дружини до ЄРДР за ч.2 ст.146 КК України, оскільки зазначені останнім факти носять цивільно-правовий характер та мають вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, ОСОБА_3 у даному випадку не доведено обов`язку уповноваженої службової особи відділення поліції №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській областівнести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за поданою ним заявою та, як наслідок, її бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

З таких підстав, у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 214, 303-307, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність уповноважених осіб відділення поліції №2 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення -відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1