єдиний унікальний номер справи 546/1006/25
номер провадження 1-кп/546/92/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Решетилівка кримінальне провадження № 0000703, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 вересня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лобачі Решетилівського району Полтавської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не маючого утриманців, працюючого комірником в магазині «Карго Партс», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , призовника, не депутата, не інваліда, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 357 КК України, -

в с т а н о в и в :

06 вересня 2025 року близько 02:30 год ОСОБА_4 перебував в с. Лиман Другий Решетилівської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, де неподалік домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 побачив припаркований автомобіль ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_6 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 (законний володілець).

В цей момент у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом з метою його подальшого використання в особистих цілях.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 06.09.2025 близько 02 год. 30 хв., разом з ОСОБА_8 , якому не було відомо про попередні наміри ОСОБА_4 , прийшов до ділянки місцевості поряд з територією домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_4 встановив на автомобіль ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_2 акумуляторну батарею, та через незамкнуті двері проник до салону автомобіля і з використанням ключа, який знаходився в замку запалення, без дозволу ОСОБА_7 , тобто не маючи права на користування та розпорядження зазначеним транспортним засобом, запустив двигун вказаного автомобіля та поїхав ним в напрямку с. Лобачі Решетилівської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, тим самим незаконно заволодів належним ОСОБА_7 транспортним засобом, а саме автомобілем марки ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_2 , ринковою вартістю відповідно до висновку експерта 20 260,00 грн, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальні збитки на вказану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Окрім цього, ОСОБА_4 06 вересня 2025 року близько 02:30 год, перебуваючи в салоні автомобіля ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_2 , який був розташований біля домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 , та відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_6 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_7 , знайшов в салоні автомобіля офіційний документ свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видане 22.12.2000 Мерефа МРЕВ на вказаний автомобіль. В цей момент у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на викрадення офіційного документу, а саме вищевказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу в інших особистих інтересах, зокрема з метою підтвердження права керування зазначеним вище автомобілем, яким він незаконно заволодів.

У подальшому, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, таємно, в особистих інтересах, взяв до рук та поклав до власної кишені свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , видане 22.12.2000 Мерефа МРЕВ на автомобіль ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_2 , фактичним законним володільцем якого є ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаний час та місці, таємно здійснив викрадення вищевказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу в інших особистих інтересах, зокрема з метою підтвердження права керування зазначеним вище автомобілем, та зберігав його при собі до 06.09.2025.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу в інших особистих інтересах.

08.10.2025 під час досудового розслідування між прокурором Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000703 від 06.09.2025, з одного боку, та підозрюваним у даному провадженні ОСОБА_4 , з іншого боку за участі захисника ОСОБА_5 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 153 від 27.07.1993), за письмової згоди потерпілого ОСОБА_7 , на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення у судовому провадженні в обсязі підозри, повідомленої 26.09.2025.

Сторони дійшли згоди про можливість призначення покарання із урахуванням обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , а саме - щире каяття та активне сприяння розкриттю, підтвердження чого є його добровільне звернення до прокурора із заявою про визнання своєї вини та прохання укласти угоду про визнання винуватості. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, сторони дійшли згоди про призначення остаточного покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із застосуванням ст. 75 КК України.

Окрім того, в угоді зазначено, що підозрюваний розуміє, що наслідком укладення та затвердження даної угоди для нього є: - відмова від здійснення прав, передбачених абзацом першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, згідно яких ОСОБА_4 має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів; - обмеження права на оскарження вироку суду та його оскарження лише з підстав визначених у п. 1 ч. 4 ст. 394 та п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України. Також підозрюваний ОСОБА_4 розуміє наслідки невиконання угоди, визначені ст. 476 КПК України, а також те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Наслідком укладення та затвердження даної угоди для прокурора є обмеження права на оскарження вироку суду. У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

У підготовче судове засідання з`явилися прокурор, обвинувачений та захисник.

Потерпілий ОСОБА_7 у підготовче судове засідання не з`явився. 03.12.2025 подав до суду власноручно написану заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, повністю підтверджує надання письмової згоди прокурору на укладення угоди, не наполягає на суворому покаранні, погоджується на узгоджену міру покарання, вказує, що примирився з обвинуваченим та не має до нього жодних претензій матеріального та морального характеру.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні пояснив, що беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 357 КК України, в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. Підтверджує всі обставини кожного із кримінальних правопорушень та в повній мірі визнає час, місце та спосіб їх вчинення. Пояснив, що ОСОБА_8 не знав та не міг знати про його наміри скоїти злочин, оскільки він його запевнив, що придбав автомобіль у ОСОБА_7 . Для приведення двигуна у робочий стан ОСОБА_8 надав свій акумулятор. Підтвердив добровільність позиції щодо укладення угоди з його ініціативи та просив її затвердити. Пояснив, що потерпілий не має до нього жодних претензій. Зазначив, що наслідки невиконання угоди йому цілком зрозумілі, він усвідомив протиправність своєї поведінки, щиро розкаявся.

Захисник ОСОБА_5 підтримав угоду та просив її затвердити, підтвердивши добровільність позиції щодо її укладення та зазначив, що угода відповідає вимогам КПК України. Просив врахувати пом`якшуючі обставини та призначити мінімальний іспитовий строк, а також вирішити питання щодо речових доказів, частину з яких повернути власникам та законному володільцю.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримав угоду та просив її затвердити, зазначив, що потерпілий надав письмову згоду на укладення угоди прокурором, в якій висловлена його добровільна позиція. Угоду укладено з дотримання норм КПК України.

Просив вирішити питання щодо речових доказів, з яких: полімерну пляшку з рідиною прозорого кольору та змиви, відібрані з предмета злочину, необхідно знищити; сліди папілярних узорів з переднього правого крила автомобіля, які перенесені зі слідосприймаючої поверхні на аркуш паперу А4 - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання; мобільний телефон та гумові шльопанці повернути власнику ОСОБА_4 ; акумулятор та пару кросівок повернути власнику ОСОБА_8 ; інші речові докази повернути власнику та законному володільцю ОСОБА_7 .

При цьому зазначив, що відсутні підстави для застосування спеціальної конфіскації до знаряддя злочину - акумулятора, оскільки обвинувачений не являється його власником, а власник ОСОБА_8 не знав та не міг знати про неправомірне використання його акумулятора обвинуваченим під час вчинення злочину.

Також просив стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у загальному розмірі 11142,50 грн.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані прокурором докази, розглянувши питання про затвердження угоди про визнання винуватості, прийшов до наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 5 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, зокрема кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Укладення угоди ініційовано обвинуваченим та участі його захисника, про що надана письмова заява від 08.10.2025. Письмова згода прокурору на укладенням угоди надана потерпілим ОСОБА_7 у заяві від 08.10.2025.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 12 КК України, за ч. 1 ст. 289 КК України нетяжким злочином, а за ч. 1 ст. 357 КК України кримінальним проступком. Органом досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно, беззастережно, без примусу та тиску в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 357 КК України в обсязі обставин встановлених досудовим розслідуванням та пред`явленого обвинувачення щодо кожного із епізодів вчинених ним кримінальних правопорушень. При цьому сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. Сторонами угоди визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень визначається шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із застосуванням ст. 75 КК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані у разі затвердження угоди судом. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України. Обвинувачений та прокурор цілком розуміють обмеження права на оскарження вироку у разі затвердження судом угоди про визнання винуватості.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосуванням насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України, суд, враховує, що умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Суд враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які віднесені до нетяжкого та тяжкого злочину. Дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_4 раніше несудимий, не одружений, не має утриманців, працює, негативні характеристики відсутні, за медичною допомогою до лікарів нарколога та психіатра не звертався, щиро розкаявся у скоєних кримінальних правопорушень, активно сприяв органу досудового розслідування у їх розкритті, позицію потерпілого, який не має до нього претензій.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень та активне сприяння їх розкриттю. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, узгоджена між сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, та розміру покарання, який встановлений Кримінальним Кодексом України.

Згідно з ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Умовами укладеної угоди узгоджено звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначені статтею 76 КК України.

Враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність таких, що його обтяжують, позицію потерпілого, суд приходить до висновку про необхідність встановлення мінімального іспитового строку на один рік, застосувавши положення ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1, пунктом 2 частини 2 статті 76 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

Цивільний позов не заявлений.

На підставі постанов про призначення судових трасологічних та транспортно-товарознавчої експертиз експертами Полтавського НДЕКЦ МВС України проведено експертизи та надано висновки експертів: № СЕ-19/117-25/19886-АВ від 09.09.2025; № СЕ-19/117-25/20225-Д від 12.09.2025; № СЕ-19/117-25/20223-Д від 16.09.2025; № СЕ-19/117-25/20224-Д від 16.09.2025; № СЕ-19/117-25/20226-Д від 16.09.2025; № СЕ-19/117-25/20227-Д від 17.09.2025. Витрати на проведення експертиз у загальному розмірі становлять 11142,50 грн (1337,10+2674,20+(1782,80х4)=11142,50).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Речові докази у кримінальному провадженні, визнані постановою слідчого від 07.09.2025, приєднані до матеріалів кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 18.09.2025 накладено арешт на: легковий автомобіль ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 ; ключі від автомобіля ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_2 ; килим з переднього сидіння пасажира; килим з сидіння водія; ручку важеля перемикання передач; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21063 серії НОМЕР_3 , видане 22.12.2000 Мерефа МРЕВ; поліс № НОМЕР_9 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль ВАЗ 21063; тримач для телефону чорного кольору; ручку дверну; мобільний телефон «Realme c53» чорного кольору SIM 0173-НОМЕР_8, IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 з сім-картою з номером мобільного телефону НОМЕР_7 ; акумулятор автомобільний чорного кольору марки «4МАХ»; шльопанці гумові темно-синього кольору з написом «Слава ЗСУ» 42-43 розміру; кросівки чорного кольору з лінійним візерунком сірого кольору; полімерну пляшку з рідиною прозорого кольору.

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що легковий автомобіль ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_4 . Разом з цим, встановлено, що легковий автомобіль та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу, які є предметами кримінальних правопорушень, перебували у законному володінні потерпілого ОСОБА_7 .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до ч. 10 ст. 100 КПК України, під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) грошей, цінностей та іншого майна знав про їх незаконне походження та/або використання.

У даному кримінальному провадженні акумулятор автомобільний чорного кольору марки «4МАХ» використовувався обвинуваченим ОСОБА_4 як знаряддя злочину.

Доказів того, що власник акумулятора ОСОБА_8 був достовірно обізнаний або міг знати про незаконне використання обвинуваченим ОСОБА_4 акумулятора під час вчинення злочину суду не надано, досудовим розслідуванням таких обставин не встановлено та стороною обвинувачення в судовому порядку не доведено.

З огляду на зазначене акумулятор автомобільний чорного кольору марки «4МАХ», який є знаряддям злочину та визнаний речовим доказом, не підлягає спеціальній конфіскації з огляду на норми п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України та ч. 10 ст. 100 КПК України, оскільки не належить на праві власності обвинуваченому та його власник ОСОБА_8 не був достовірно обізнаний та не міг знати про незаконне використання обвинуваченим ОСОБА_4 акумулятора під час вчинення злочину останнім.

Питання щодо речових доказів визначити відповідно до ст. 100 КПК України, вирішивши питання щодо скасування арешту згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 70, ст. ст. 75, 76 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, 314, 373-376, 394-395, 468, 469, 472-475, 532, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка була укладена 08 жовтня 2025 року між прокурором Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_4 з іншого боку, за участі захисника ОСОБА_5 , за письмової згоди потерпілого ОСОБА_7 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання:

-за ч. 1 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 11 142,50 грн (одинадцять тисяч сто сорок дві гривні 50 копійок).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2025 року, на: легковий автомобіль ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 ; ключі від автомобіля ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_2 ; килим з переднього сидіння пасажира; килим з сидіння водія; ручку важеля перемикання передач; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21063 серії НОМЕР_3 , видане 22.12.2000 Мерефа МРЕВ; поліс № НОМЕР_9 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль ВАЗ 21063; тримач для телефону чорного кольору; ручку дверну; мобільний телефон «Realme c53» чорного кольору SIM 0173-НОМЕР_8, IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 з сім-картою з номером мобільного телефону НОМЕР_7 ; акумулятор автомобільний чорного кольору марки «4МАХ»; шльопанці гумові темно-синього кольору з написом «Слава ЗСУ» 42-43 розміру; кросівки чорного кольору з лінійним візерунком сірого кольору; полімерну пляшку з рідиною прозорого кольору, - скасувати.

Речові докази по справі, а саме:

- легковий автомобіль ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_4 ; ключі від автомобіля ВАЗ 21063 р.н. НОМЕР_2 ; килим з переднього сидіння пасажира; килим з сидіння водія; ручку важеля перемикання передач; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21063 серії НОМЕР_3 , видане 22.12.2000 Мерефа МРЕВ; поліс № НОМЕР_9 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль ВАЗ 21063; тримач для телефону чорного кольору; ручку дверну, - повернути законному володільцю ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон «Realme c53» чорного кольору SIM 0173-НОМЕР_8, IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 з сім-картою з номером мобільного телефону НОМЕР_7 ; шльопанці гумові темно-синього кольору з написом «Слава ЗСУ» 42-43 розміру, - повернути власнику ОСОБА_4 ;

- акумулятор автомобільний чорного кольору марки «4МАХ», пару кросівок чорного кольору з лінійним візерунком сірого кольору, - повернути власнику ОСОБА_8 ;

- полімерну пляшку з рідиною прозорого кольору та змиви, відібрані з предмета злочину, - знищити;

- сліди папілярних узорів з переднього правого крила автомобіля, які перенесені зі слідосприймаючої поверхні на аркуш паперу А4, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку лише з підстав, визначених у ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вступна та резолютивна частини вироку проголошені судом на підставі ч. 15 ст. 615 КПК України.

Копію повного тексту вироку негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1