МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/2503/25
Провадження № 1-кс/945/392/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року слідчий суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ; прокурора ОСОБА_3 ; слідчого ОСОБА_4 ; підозрюваного ОСОБА_5 ; захисника ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання слідчого СВ ВП № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, громадянина України, із середньою освітою, військовослужбовця призваного на військову службу за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , який обіймав посаду електрозварника відділення спеціальних робіт взводу відділення спеціальних робіт ремонтної роти ремонтно-відновлювального батальйону, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, -

встановив:

Слідчий СВ відділення поліції № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 , звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_5 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_5 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, який проходив службу на посаді електрозварника відділення спеціальних робіт взводу відділення спеціальних робіт ремонтної роти ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, переслідуючи незаконний умисел направлений на незаконну порубку дерев у лісовому насадженні, без передбаченого законом дозволу, в порушення ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 1 ст. 67, ч. 1 ст. 69 Лісового кодексу України, п. 3 ч. 2, п. 1 ч. 7 Порядку поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2007 року №733, п. 2, 3, 8 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №761 від 23.05.2007 року, 20.10.2025 року, в денний час доби (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), з використанням автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2105», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , із приєднаним до вищевказаного транспортного засобу саморобним причепом здійснив незаконну порубку 10 (десяти) живоростучих (живих) дерев породи «Акація» відділивши стовбури дерев від коріння: діаметром - 14,5 см, 53 см, 9,5 см, 13,65 см, 22,75 см, 17,25 см, 23,5 см, 11,5 см, 8,5 см, 11,75 см, які проростали у захисному лісовому насаджені в адміністративних межах Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, а саме: поблизу с. Шостакове Миколаївського району Миколаївської області, що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:000:0098, яка є комунальною власністю, завдавши державі в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області своїми протиправними діями шкоду на загальну суму 38845 грн 12 коп.

Крім цього, ОСОБА_5 , продовжуючи вчиняти злочин, спрямований на незаконну порубку дерев у лісовому насадженні, 26.10.2025 в денний час доби (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено) з використанням автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2105», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , із приєднаним до вищевказаного транспортного засобу саморобним причепом повторно здійснив незаконну порубку 9 (дев`яти) живоростучих (живих) дерев породи «Акація» відділивши стовбури дерев від коріння: діаметром - 18,5 см, 12,5 см, 23,5 см, 17,5 см, 10,75 см, 18,75 см, 13,75 см, 8,25 см, 16,25 см, які проростали у захисному лісовому насаджені в адміністративних межах Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, а саме: поблизу с. Шостакове Миколаївського району Миколаївської області, що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0201, яка є державною власністю, завдавши державі в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області своїми протиправними діями шкоду на загальну суму 14949 грн 81 коп.

Крім цього, ОСОБА_5 , продовжуючи вчиняти злочин, спрямований на незаконну порубку дерев у лісовому насадженні, 30.10.2025, в денний час доби (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено) з використанням автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2105», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , із приєднаним до вищевказаного транспортного засобу саморобним причепом повторно здійснив незаконну порубку 28 (двадцяти восьми) живоростучих (живих) дерев породи «Ясен» відділивши стовбури дерев від коріння: діаметром - 35 см., 28 см., 56,4 см., 16,5 см., 44 см., 7,5 см., 13,8 см., 12,5 см., 18 см., 11,5 см., 54,1 см., 45,5 см., 34,4 см., 7,3 см., 38,9 см., 18,5 см., 38,5 см., 22 см., 21 см., 55,1 см., 12,5 см., 6,5 см., 29,9 см., 26 см., 31,5 см., 59,2 см., 28,5 см., 38,5 см., які проростали у захисному лісовому насаджені в адміністративних межах Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, а саме: поблизу с. Шостакове Миколаївського району Миколаївської області, що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0195, яка є комунальною власністю, завдавши державі в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області своїми протиправними діями шкоду на загальну суму 271135 грн 12 коп.

Крім цього, ОСОБА_5 продовжуючи вчиняти злочин, спрямований на незаконну порубку дерев у лісовому насадженні, 07.11.2025, в денний час доби (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено) з використанням автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2105», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , із приєднаним до вищевказаного транспортного засобу саморобним причепом повторно здійснив незаконну порубку 3 (трьох) живоростучих (живих) дерев породи «Ясен» відділивши стовбури дерев від коріння: діаметром - 23 см, 21,5 см, 12,25 см, які проростали у захисному лісовому насаджені в адміністративних межах Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, а саме: поблизу с. Шостакове Миколаївського району Миколаївської області, що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером - :03:000:0195, яка є комунальною власністю, завдавши державі в особі Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області своїми протиправними діями шкоду на загальну суму 8144 грн 73 коп.

Усіма такими діями ОСОБА_5 завдав шкоду на загальну суму 333074 грн. 78 коп.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 246 КК України незаконна порубка дерев у захисних лісових насадженнях, що спричинило тяжкі наслідки.

26.11.2025 ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України та у цей же день ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України.

Ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2025 року частково задоволено клопотання слідчого та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк тридцять днів до 25 грудня 2025 року.

У ході досудового розслідування слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до суду з клопотанням про продовження застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків визначених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які наведені в клопотанні, і доведеність їх існування відповідними доказами, а також особу підозрюваного.

Заслухавши в судовому засіданні слідчого та прокурора, які підтримали клопотання; підозрюваного, який заперечував проти клопотання, а також захисника, який заперечував проти існування ризиків, визначених в клопотанні, а тому просив слідчого суддю змінити ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт, з метою надання підозрюваному ОСОБА_5 можливості в повній мірі реалізовувати своє право на захист, у тому числі, шляхом особистої участі в слідчих діях, слідчий суддя дійшов такого.

Вирішення питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі Галь проти України, заява № 6759/11 від 16 квітня 2015 року суд наголошує на тому, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає заборону позбавлення свободи або заборону продовження позбавлення свободи, за винятком випадків, передбачених пунктом 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, передбачений вищезазначеним положенням, є вичерпним і лише вузьке їх тлумачення відповідає цілям вказаного положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 26, від 14 жовтня 2010 року, з подальшими посиланнями). Жодне свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції, поняття «свавільність» у цьому контексті є ширшим, ніж невідповідність законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством все-рівно може бути свавільним і, таким чином порушувати Конвенцію, особливо коли з боку державних органів мали місце недобросовісність або введення в оману (див. вищенаведене рішення у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany), пп. 72, 77 і 78, з подальшими посиланнями) або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (див. рішення у справі «Нештяк проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 27 лютого 2007 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Таран проти України від 17 жовтня 2013 року зазначено, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Крім того, у згаданому вище рішенні Європейського суду йдеться про те, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування. При цьому, слідчим та прокурором у клопотанні такого обґрунтування не наведено, додаткових підстав щодо цього не зазначено, відповідних доказів слідчому судді не представлено.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий та прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з положеннями п. 33-37 рішення Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України, заява № 37466/04 від 20 травня 2010 року, у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою, органи державної влади додатково до обґрунтованої підозри щодо заявника посилалися в основному на три підстави: 1) тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачувався; 2) суворість покарання, яке йому могло бути призначено і 3) необхідність забезпечити належний хід провадження, враховуючи ризик того, що заявник міг переховуватися від слідства і суду та примусити свідків давати неправдиві показання. Суд вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Однак, з плином часу ці підстави ставали усе менш обґрунтованими. Тому Суд повинен встановити, чи були інші підстави, наведені судами, зокрема тяжкість імовірного покарання, ризик того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання, «достатніми» та «відповідними» (див. рішення у згаданій вище справі «Кудла проти Польщі»). Суд зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року). Щодо ризику того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання Суд зазначає, що у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою чи продовження тримання під вартою, органи державної влади не вказали жодних конкретних причин, на підставі яких вони дійшли такого висновку (див. Пункти 6 і 14 вище). Крім того, по мірі прогресу провадження та завершення збирання доказів ризик того, що заявник загрожуватиме певним свідкам також ставав усе меншим (див. згадане вище рішення у справі «Невмержицький проти України» (Nevmerzhitsky v. Ukraine), пункт 136).

Так, матеріалами кримінального провадження підтверджена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Щодо ризику можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, то слідчий суддя враховує, особу підозрюваного, щодо якого у судовому засіданні встановлено та матеріалами кримінального провадження підтверджено, що ОСОБА_5 є повнолітнім, має зареєстроване місце проживання; не має сім`ї і утриманців; має співмешканку; офіційно не працевлаштований. Також, слідчий суддя враховує і те, що при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу слідчим суддею було встановлено, що в матеріалах кримінального провадження наявні документи на підтвердження того, що ОСОБА_5 майже одразу після призову самовільно залишив військову частину; за місцем служби характеризується посередньо, відповідно до медичної характеристики є придатним до військової служби. Втім, навіть з плином часу, як з дати ймовірного залишення ОСОБА_5 військової частини, так і з дати обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, що і підтверджено прокурором у судовому засіданні. Також, слідчий суддя враховує і те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти довкілля, а тому слідчий суддя враховує і тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, за яке, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя враховує те, що, слідчим встановлені та допитані свідки у даному кримінальному провадженні, у тому числі, особа, яка була з ОСОБА_5 під час затримання. Слідчий у судовому засіданні також повідомив, що він має намір встановити та допитати інших свідків у кримінальному провадження. У той же час, слідчим та прокурором у судовому засіданні не надано доказів на підтвердження існування обставин, які б утруднювали встановлення та допит таких свідків протягом часу перебування ОСОБА_5 під вартою, з огляду на приписи ч. 4 ст. 28 КПК України щодо того, що кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Щодо ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то слідчий суддя враховує те, що дозволені слідчі (розшукові) дії визначені ст. 234 КПК України мають обмежений строк дії. Так, слідчий суддя погоджується з позицією сторони захисту щодо відсутності такого ризику, оскільки обшуки у кримінальному провадженні вже проведені.

Сторона захисту правом подання слідчому судді доказів не скористалася.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що з боку підозрюваного ОСОБА_5 продовжують існувати ризики, визначені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У той же час, саме по собі існування таких ризиків з боку підозрюваного ОСОБА_5 , з плином часу, не може бути співмірним із подальшим застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у той час як на території України введено в дію воєнний стан.

Відповідно до п. 87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бузаджи проти Молдови від 05 липня 2016 року, заява №23755/07, Європейський суд також підкреслює, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо продемонстровано владою. Приймаючи рішення про те, чи слід звільнити особу або залишити його під вартою, влада зобов`язана розглянути альтернативні способи забезпечення явки в суд (ibid).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що докази та обставини, на які посилаються слідчий та прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу не дають достатніх підстав вважати, що продовження застосування виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного і не зможе запобігти вищевказаним ризикам. А отже, у задоволенні клопотання слідчого та прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Суд вважає, що застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, буде достатнім для запобігання ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 181, ч. 1 ст. 219 КПК України строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту спливає 22 лютого 2026 року (включно).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 194, 196КПК України, -

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю.

ОСОБА_5 звільнити з під варти в залі судового засідання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, громадянина України, із середньою освітою, військовослужбовця призваного на військову службу за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , який обіймав посаду електрозварника відділення спеціальних робіт взводу відділення спеціальних робіт ремонтної роти ремонтно-відновлювального батальйону, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такі обов`язки:

- не залишати цілодобово місце постійного проживання ( АДРЕСА_2 ) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками ( ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 ) у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Дозволити ОСОБА_5 залишати місце проживання для переміщення та перебування у найближчому сховищі або укритті, під час оголошення повітряної тривоги на території Миколаївського району Миколаївської області.

Строк дії ухвали відносно ОСОБА_5 спливає 22 лютого 2026 року (включно).

Органу Національної поліції, відповідно до вимог ч. 4 ст. 181 КПК України, негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_5 і повідомити про це слідчого.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

22.12.2025