Номер провадження: 11-сс/813/525/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000305 від 08.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000305 від 08.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України та накладено арешт на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою.: АДРЕСА_1 , та яке перелічене в резолютивній частині ухвали.

Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, посилаючись на наступне.

- у ході обшуку було вилучено також майно, що належить іншим особам, що є порушенням їхніх прав;

- номери банківських карток, які були вилучені не зазначені в ухвалі слідчого судді про арешт майна;

- власники майна не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні, а відтак майно, яке їм належить та яке було вилучене не стосується даного кримінального провадження;

- клопотання органу обвинувачення взагалі не містить в собі обґрунтованих підстав для накладення арешту на майно.

На підставі цього просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судове засідання апеляційного суду учасники кримінального провадження не з`явились, від представника власника майна надійшла заяви про розгляд провадження за його відсутності, на підставі чого розгляд справи проведений за відсутності учасників провадження.

Неявка прокурора, повідомленого належним чином про місце та час апеляційного розгляду не перешкоджає його розгляду по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Механізм реалізації кримінально-процесуальних гарантій є по суті всією системою кримінально-процесуальних норм, які спрямовують кримінальне провадження на досягнення його завдань. Такими завданнями є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження та щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру.

Поряд з цим, у п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

В свою чергу, абз. 2 ч. 3ст. 395 КПК України прямо вказує - якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Таким чином, при вирішенні питання, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, передбаченого ст. 395 КПК України строку на апеляційне оскарження, слід чітко встановити початок перебігу вказаного строку та його закінчення.

З матеріалів провадження убачається, що оскаржена ухвала постановлена 12.02.2025 року без участі представників власників майна (а.с.117-124) та копія судового рішення направлена на електронну адресу представника власника майна ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 17.02.2025 року (а.с. 125) та 24.02.2025 року було подано апеляційну скаргу.

При розгляді клопотання представника власника майна, апеляційний суд враховує положення абз. 2 ч. 3ст. 395 КПК України, а також висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладені в постанові від 27 травня 2019 року по справі № 760/12179/16-к, згідно яких якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, інтересів якої вона стосується та яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи має обчислюватись з дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення.

Разом з тим, колегія суддів також враховує, що законність та обґрунтованість рішень слідчого судді, прийнятих на досудовому розслідуванні, також забезпечена можливістю їх оскарження в апеляційному порядку. Тому передбачене главою 26 КПК України право на оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування є важливою гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників кримінального провадження та процесуальним інструментом виправлення судової помилки на цьому етапі кримінального провадження.

Враховуючи викладені положення кримінального процесуального закону та судової практики, колегія суддів приходить до переконання, що строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали слідчого судді був пропущений адвокатом ОСОБА_6 із поважних причин.

З цих підстав, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2025 року.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, у провадженні слідчого управління ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №50000305 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння невстановленими особами грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 , які їй нараховані в якості державної допомоги за загиблого під час бойових дій військового - її сина, шляхом обману, вчиненого в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, на суму 3 000 000 грн.

За версією органу досудового розслідування, 07.10.2024 в період часу з 13:40 години по 19:30 годину невстановлені особи, які зателефонували потерпілій ОСОБА_10 та представляючись працівниками служби безпеки банку, в якому у потерпілої відкрито рахунок, « ОСОБА_11 » і « ОСОБА_12 », повідомили, що її рахунок з грошовими коштами заблоковано через намагання невідомими особами його зламати, у зв`язку з чим з метою збереження грошових коштів невстановлена особа надала потерпілій дані рахунків 7 різних осіб, на які порадив перевести грошові кошти транзакціями до 150 000 грн, що потерпіла і зробила. Після того, невстановлена особа на ім`я « ОСОБА_12 » витребував від потерпілої номер картки, дату її закінчення і CVV код, та пояснив що це буде ключем для повернення коштів, на що отримав відповідні дані. Після того доступ до застосунку «Приват 24» було заблоковано і рахунок, на якому знаходились грошові кошти у сумі 3 000 000 грн. - заблоковано.

Проведеними заходами встановлено, що грошові кошти потерпілої ОСОБА_10 перераховано на 9 банківських рахунків, а саме на рахунки ОСОБА_13 , 2 рахунки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Далі із вказаних рахунків грошові кошти були переведені на рахунки інших осіб, з яких переведені на рахунки осіб, які займаються продажем крипто-валюти, яка в результаті оформлення угод Р2Р переводилась на акаунт фінансової біржі Binance ОСОБА_21 .

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень може бути причетна група осіб, до складу якої входять ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та інші особи, які діючи спільно, згідно із заздалегідь розробленим планом, заволодівають грошовими коштами осіб на території України, із застосуванням електронно-обчислювальної техніки.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2025 року за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук під час якого виявлено та вилучено:

- «Iphone 11» в корпусі чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , з сім картою мобільного оператора ПРаТ «ВФ Україна» № НОМЕР_3 .

- мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9», в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , з сім картою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» № НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон марки «Xiaomi», в металевому корпусі, в чохлі помаранчевого кольору, у вимкненому стані;

- мобільний телефон марки «Nokia», в корпусі блакитного кольору, у вимкненому стані, з наліпками на корпусі з написом «Киевстар» та номером « НОМЕР_7 »;

- банківські картки в кількості трьох штук, а саме: банку «Приватбанк» з № НОМЕР_8 ; «Укргазбанк» з № НОМЕР_9 ; «Укргазбанк» з № НОМЕР_10 ;

- 4(чотири) аркуші А4, щодо угоди з банківською установою «Альфа-Банк»;

- стартовий пакет оператора ПрАТ «ВФ Україна» з № НОМЕР_3 , Пристрій для передачі інтернет сигналу (WIFI антена) марки «TP-Link» серійний номер «12С97101312»;

-11(одинадцять) банківських карток, а саме: 5(п`ять) банківських карток «Приватбанк» з №№ НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 ; 2(дві) «Ощадбанк» з №№ НОМЕР_16 , НОМЕР_17 ; 2 (дві) «А-Банк» з №№ НОМЕР_18 , НОМЕР_19 ; 1(одна) «Восток» з № НОМЕР_20 ; 1(одна) «Альфа-банк» з № НОМЕР_21 ;

- флеш-накопичувач (у вигляді банківської карти) з написом «Vannucci piante»;

- мобільний телефон марки «Samsung» модель «GT-35610» IMEI: НОМЕР_22 , з сім картою мобільного оператора ПРаТ «ВФ Україна» та флеш-накопичувачем на 4GB, у вимкненому стані;

- системний блок, в корпусі білого кольору, марки «Gamemar».

05.02.2025 року на підставі постанови слідчого вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наразі існує необхідність у збереженні вилученого майна, яке є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки накладення арешту на вилучені телефон та документи потрібно для проведення їх детального огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідних судових експертиз.

Так, арешт майна на вилучені мобільні телефони, іншу техніку та банківські картки необхідній для проведення їх детального огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідних судових експертиз.

При цьому, посилання представника власника майна про те, що до клопотання стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що вилучене в ході обшуку майно має значення для кримінального провадження, апеляційний суд відхиляє, оскільки зв`язок вилученого майна із предметом доказування у кримінальному провадженні підлягає перевірці з боку органу досудового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин кримінальних правопорушень, з наявністю всіх їх складових елементів, чи їх не доведення, має бути перевірена в ході досудового розслідування, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказане майно.

Вилучені мобільні телефони, системний блок та інше майно можуть містити відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, щодо заволодіння невстановленими особами шляхом шахрайства грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 .

Колегія суддів наголошує, що накладення арешту необхідне для проведення огляду мобільних телефонів та іншої техніки з метою, зокрема, встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Зв`язок вилученого майна із вчиненням злочину, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що на час звернення з клопотання та його розгляду слідчим суддею існували реальні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

При цьому, апеляційний суд вважає, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно не відповідає ознакам речових доказів, у відповідності до вимог ст.98 КПК України.

Водночас, оцінюючи доводи про те, що власник майна ОСОБА_8 має статус свідка, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Всупереч доводам апеляційної скарги про те, що вилучене майно формально визнано слідчим речовими доказами в рамках кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що на момент його арешту існував ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що на час розгляду клопотання слідчим суддею існували об`єктивні підстави вважати, що вилучена техніка, речі, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що довід апеляційної скарги про те, що вилучене майно, не відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, не відповідає дійсності, до того ж, є передчасним.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Клопотання адвоката ОСОБА_6 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000305 від 08.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4