ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 279/2123/24

провадження № 51-2303км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 грудня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2025 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нижня Рудня Овруцького р-ну Житомирської обл., жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 вирішено рахувати з дня ухвалення вироку - з 12 грудня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання, а саме з 29 жовтня 2023 року до набуття вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

За вироком районного суду ОСОБА_7 в період з 26 по 28 жовтня 2023 року, за місцем свого фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ) зустрівся з своїм зятем - ОСОБА_8 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними відбувся конфлікт.

Під час конфлікту ОСОБА_7 повалив ОСОБА_8 на підлогу та здавив шию останнього ногою, обутою у взуття, утримуючи так ОСОБА_8 до настання його смерті. В подальшому, з метою приховання умисного вбивства, ОСОБА_7 за допомогою кухонної сокирки, розчленував труп ОСОБА_8 шляхом відрубування рук та голови, які в подальшому спалив в топці груби свого будинку, а рештки тіла трупа викинув у воду річки Уж, неподалік від місця свого проживання.

Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок механічної асфіксії та травми органів шиї.

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 18 березня 2025 року залишив без змін вирок районного суду, а апеляційну скаргу сторони захисту - без задоволення.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У поданій касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо його підзахисного в суді першої інстанції.

Свою позицію обґрунтовує істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке він убачає в тому, що суд першої інстанції порушив право обвинуваченого на доступ до правосуддя, оскільки безпосереднього виступу ОСОБА_7 в судових дебатах, який здійснювався в режимі відеоконференції, не було чути учасникам судового процесу та суду через погану якість зображення та звуку.

Крім того районним судом не враховано, що ОСОБА_7 в своєму останньому слові повідомив суд про нові обставини справи та прямо вказав на осіб, які позбавили життя потерпілого ОСОБА_8 . Однак, суд першої інстанції в порушення вимог ч. 4 ст. 365 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не відновив з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та не перевірив їх доказами. За таких обставин, уважає що судовий розгляд фактично проведено за відсутності обвинуваченого.

Підсумовуючи, зазначає, що на вказані порушення зверталась увага апеляційного суду, проте вони не виправлені, а, отже, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу сторони захисту та просив її задовольнити, прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення касаційної скарги сторони захисту, оскаржувані судові рішення просив залишити без змін.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У касаційній скарзі сторона захисту ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень лише з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке вбачає в тому, що під час виступу в судових дебатах ОСОБА_7 в суді першої інстанції, який здійснювався в режимі відеоконференції, звуко- та відеозапис судового засідання був неякісний, тому, на думку захисника, судовий розгляд фактично проведено без участі обвинуваченого. При цьому захисник наполягає, що його підзахисний ОСОБА_7 в судових дебатах повідомив суду про нові обставини справи та прямо вказав на осіб, які позбавили життя потерпілого ОСОБА_8 , проте цей суд, всупереч вимог ч. 4 ст. 365 КПК, не відновив з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та не перевірив їх доказами.

З цього приводу Суд зазначає про таке.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Пунктом 7 ч. 2 ст. 412 КПК передбачено, що судові рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції.

Разом із тим колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ст. 412 КПК невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Отже, системно-структурний аналіз зазначених норм кримінального процесуального кодексу України свідчить, що для з`ясування питання про те, як неякісне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити з рівня істотності відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.

Під час касаційної перевірки з`ясовано, що у вказаному кримінальному провадженні судовий розгляд, зокрема і від 04 грудня 2024 року (судові дебати), здійснювався за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Шляхом відтворення відеозапису судового засідання від 04 грудня 2024 року також встановлено погану якість зображення та звуку виступу ОСОБА_7 в судових дебатах, проведений в режимі відеоконференції за участю обвинуваченого, однак, на переконання колегії суддів, незадовільна якість запису в деяких місцях окремого судового засідання не є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при вирішенні питання про те, чи було порушення повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу істотним і таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК, необхідно зважати на обсяг інформації, відсутньої чи неякісної на технічному носії, та значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою чи неякісною на технічному носії.

Касаційна скарга в цій частині не містить переконливих доводів про те, яким чином погана якість технічного запису вказаного судового засідання вплинула на законність і обґрунтованість судового рішення та вирішення справи по суті, враховуючи, що ОСОБА_9 в судових дебатах 04 грудня 2024 року, окрім іншого, свою вину заперечував. Разом з тим, як правильно акцентував апеляційний суд, всі докази досліджувалися за безпосередньою участю обвинуваченого та його захисника. З цих підстав колегія суддів не вбачає істотного порушення вимог КПК.

Що стосується доводів захисника про порушення районним судом вимог ч. 4 ст. 365 КПК, то Суд з цього приводу зазначає таке.

Так, ч. 4 ст. 365 КПК передбачено, що, якщо обвинувачений в останньому слові повідомить про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, суд за своєю ініціативою або за клопотанням учасників судового провадження відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірку їх доказами, після завершення яких відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин і надає останнє слово обвинуваченому.

Шляхом відтворення відеозапису судового засідання від 11 грудня 2024 року, встановлено, що ОСОБА_7 в своєму останньому слові повідомив суд про нові обставини справи та прямо вказав на осіб, які позбавили життя потерпілого ОСОБА_8 , а саме « ОСОБА_10 з Коростеня, які вбили старшого сина потерпілої ОСОБА_11 » Однак, суд першої інстанції не відновив з`ясування вказаних обставин, та не перевірив їх доказами.

Під час апеляційного провадження, 18 березня 2025 року, за скаргою захисника ОСОБА_6 , колегією суддів з`ясовано в потерпілої ОСОБА_11 обставини смерті старшого сина, яка повідомила, що смерть її старшого сина настала від ураження електричним струмом на роботі та його ніхто не вбивав.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи вказане вище, а також те, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування та в залі суду першої інстанції постійно змінював свої показання, зокрема: - під час досудового розслідування вказував, що вбивство ОСОБА_8 вчинив офіцер поліції Коростенського РУП; - в суді першої інстанції під час його допиту вказав, що вбивство ОСОБА_8 вчинили невідомі особи, оцінив такі показання ОСОБА_7 як намагання уникнути кримінальної відповідальності за інкримінований злочин, та констатував, що такі показання спростовуються дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, доводи захисника зводяться лише до незгоди з прийнятим рішенням по суті, водночас об`єктивних даних про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення стороною захисту не наведено та колегією суддів не встановлено.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, що були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, який ретельно перевірив та проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, на яких визнав ці доводи необґрунтованими, та не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би перешкодили суду першої інстанції правильно встановити обставини вчиненого.

Верховний Суд погоджується з наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції, та вважає, що рішення апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які би були безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, під час перевірки матеріалів кримінального провадження суд касаційної інстанції не встановив.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 грудня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 18 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника - адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3