ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2025 року про часткове накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000114),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2025 року частково задоволено клопотання старшого слідчого та накладено арешт на майно, а саме: вилучене 06.11.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:мобільний телефон марки «iPhone 16Pro», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою мобільного оператора НОМЕР_3 ; заяву про відкриття карткового рахунку № НОМЕР_4 , на 5 арк.; пластикову картку Укрексімбанк НОМЕР_5 ; особову медичну книжку ОСОБА_9 ; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_9 №249; витяги з Резерву+ від 08.07.2024 і 10.01.2025, на 2 арк.; перепустку № 479 КП «Луцькводоканал» на ім`я ОСОБА_9 ; наряд на виконання робіт з КП «Луцькводоканал», на 3 арк.; два накази про відпустку за 04.02.2025 і 27.05.2025, на 2 арк.; довідки № 08 і № 28 від 20.08.2024 і 27.05.2025 про дозвіл КП «Луцьководоканал» на виїзд за кордон ОСОБА_9 , на 2 арк.; довідка з КП «Луцьководоканал» про доходи від 21.01.2025, на 1 арк.

Накладено арешт на майно, вилучене 06.11.2025 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:грошові кошти в сумі 3 050 000,00 (три мільйони п`ятдесят тисяч) гривень, а саме купюри номіналом 500 гривень в кількості 1300 штук, купюри номіналом 1000 гривень в кількості 2400 штук; картки пам`яті micro-SD в кількості 3 штуки, а саме: марки «alhua» об`ємом 64 Гб в кількості 2 штуки, марки «Samsung», об`ємом 64 Гб, в кількості 1 штука., в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000114, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.1 ст.366 КК України.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді незаконною. Посилається на те, що слідчим суддею не надано жодної правової оцінки і не наведено мотивів відхилення пояснень і доказів, які підтверджували, що вилучені грошові кошти мають легальне походження та охоплюються обсягом легально набутих і задекларованих ОСОБА_8 і його дружиною коштів. Зазначає, що необґрунтованим є висновок про доведеність слідчим і прокурором, що вилучені кошти відповідають критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, а саме можуть бути отримані протиправним шляхом, а також можуть підлягати спеціальній конфіскації в порядку ст.96-2 КК України. Просить ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 3 050 00,00 грн. скасувати.

У поданій апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою. Вказує на те, що грошові кошти в сумі 3 050 000, 00 гривень і 9000 доларів США були віднайдені слідчим в ході проведення обшуку в гаражному приміщенні будинку серед різного роду побутових речей, а саме в корзині від газонокосарки для збору скошеної трави в паперовому картонному ящику, що є нетиповим для зберігання значних грошових коштів. Зазначає, що на даний час існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучене в ході обшуку майно є доказом вчинення злочину, відповідає визначеним у статті 98 КПК України критеріям, оскільки може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зазначені грошові кошти підлягають спеціальній конфіскації відповідно до п.1 ч.1 ст.96-2 КК України, а тому накладення арешту на нього сприятиме виконанню завдання арешту, визначеному у ст.170 КПК України. Просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині відмови в накладенні арешту на майно, а саме грошових коштів в сумі 9000 доларів США та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого та накласти арешт на вищевказані грошові кошти.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримував, заперечував апеляційну скаргу представника власника майна та просив скасувати ухвалу слідчого судді і накласти арешт на все майно, представника власника майна, який свою апеляційну скаргу підтримував та заперечував апеляційну скаргу прокурора, просив ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в накладенні арешту на грошові кошти, пояснення слідчого, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання старшого слідчого про накладення арешту на майно, яке зазначено в клопотанні, слідчим суддею дотримані.

З матеріалів клопотання вбачається, що СВ УСБУ у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000114, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.1 ст.366 КК України.

Встановлено і те, що в ході проведення обшуку 06.11.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , вилучено предмети та речі.

Постановою старшого слідчого СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_10 від 06.11.2025 вказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Доводячи підставність поданого клопотання, слідчий вказував про те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, перешкоджанню їх знищенню, користуванню та відчуженню, просив накласти арешт на це майно.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке накладено арешт, дійсно може бути доказом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.1 ст.366 КК України, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягають арешту - з метою збереження речових доказів.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що необґрунтованим є висновок слідчого судді про доведеність слідчим і прокурором, що вилучені кошти відповідають критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки як зазначив слідчий суддя, що твердження представника, що вилучені грошові кошти були офіційно обміняні із задекларованих ОСОБА_8 коштів в іноземній валюті, зокрема коштів позики, на українську гривню є непереконливими, оскільки будь-яких доказів цьому не подано, окрім того, договір позики між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 був укладений ще 04.01.2024 (т.1 а.п.69), а вилучення грошових коштів відбулося 06.11.2025 у гаражному приміщенні за місцем проживання ОСОБА_8 .. Окрім того, протягом 2025 року ОСОБА_8 набув у власність транспортний засіб (т.1 а.п.150), а ОСОБА_12 приміщення у с. Паляниця Івано-Франківської обл. (т.1 а.п.102), що вказує на здійснення суттєвих витрат ОСОБА_8 та членами його родини, з чим погоджується апеляційний суд.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про часткове накладення арешту на майно, зокрема на грошові кошти в сумі 3 050 00,00 грн., прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування в цій частині, як того просить представник власника майна немає.

Стороною обвинувачення доведено, що майно, в тому числі грошові кошти в сумі 3 050 00,00 грн, на яке накладено арешт, має значення для кримінального провадження, а тому зазначенні твердження апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 не беруться апеляційним судом до уваги.

Таким чином, вищевказані посилання представника власника майна на доводи, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, на увагу суду не заслуговують, оскільки фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків слідчого судді.

Окрім того, в поданій апеляційній скарзі прокурор просить накласти арешт на грошові кошти, а саме на 9000 доларів США, оскільки вони набуті кримінально протиправним шляхом, а також підлягатимуть спеціальній конфіскації відповідно до п.1 ч.1 ст.96-2 КК України.

Однак такі доводи не заслуговують на увагу.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що вищевказані грошові кошти в доларах США відповідають обсягам офіційно задекларованих коштів ОСОБА_8 та його родини, також стороною обвинувачення не доведено, що грошові кошти, а саме 9000 доларів США, здобуті кримінально-протиправним шляхом, чи відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України або ж можуть підлягати спеціальній конфіскації в порядку ст.96-2 КК України.

Дослідивши матеріали провадження, обставини справи, апеляційний суд вважає, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт на грошові кошти, а саме 9000 доларів США, не ґрунтується на вимогах закону.

Аналіз клопотання про накладення арешту на майно та долучених до нього матеріалів кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання старшого слідчого в частині накладення арешту на грошові кошти, а саме на 9000 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США в кількості 90 штук, не відповідає вимогам закону, стороною обвинувачення не було надано доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на це майно.

Доводи прокурора не заслуговують на увагу, оскільки в самому клопотанні про арешт майна належним чином не мотивовані підстави для його повного задоволення.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2025 року про часткове накладення арешту на майно без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: