Справа № 346/3160/24
Провадження № 1-кп/346/302/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його законної представниці ОСОБА_6 , його захисника: ОСОБА_7 , потерпілого: ОСОБА_8 , представниці Служби у справах дітей Отинійської селищної ради: ОСОБА_9 , представниці уповноваженого підрозділу органу Національної поліції: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000235, в якому ОСОБА_5 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Лісний Хлібичин, Коломийського району Івано-Франківської області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянин України; РНОКПП: НОМЕР_1 ; освіта повна загальна середня, здобув професію: "Електрогазозварювальник; Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів другого розряду"; не одружений, дітей не має; судимостей не має; на обліку ні у наркологічному, ні у психіатричному кабінету не перебуває; посвідчення на право керування транспортними засобами не має; мати та батько, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, являються інвалідами ІІІ групи) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 Кримінального кодексу України,

а сторонами та іншими учасниками кримінального провадження є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_4 , з боку захисту обвинувачений: ОСОБА_5 , захисник: ОСОБА_7 , законна представниця обвинуваченого: ОСОБА_6 , потерпілий: ОСОБА_8 , представниця Служби у справах дітей Отинійської селищної ради: ОСОБА_9 , представниця уповноваженого підрозділу органу Національної поліції: ОСОБА_10

в с т а н о в и в :

Щодо обвинувачення, яке визнано судом доведеним.

16 березня 2023 року приблизно о 19 годині у темну пору доби, на сухому асфальтному дорожньому покритті, неповнолітній водій ОСОБА_5 , якому було повних 16 років, нехтуючи вимогою п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України перебував у стані алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінити дорожню обстановку, а також всупереч вимозі п.2.1 а) ПДР України не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами в силу свого віку, що свідчить про відсутність навиків при керуванні будь-яким транспортним засобом, керував технічно несправним автомобілем марки «ВАЗ 21-05», реєстраційний номер НОМЕР_2 на якому, в порушення п.31.4.1 в) ПДР України була несправна гальмівна система через порушення герметичності гідравлічного гальмівного приводу, а також стан шин автомобіля не відповідав вимогам п. 31.4.5 г) ПДР України та рухався прямою ділянкою проїзної частини автомобільної дороги Н-10 сполученням «Стрий-Чернівці», що між населеними пунктами с. Лісних Хлібичин Коломийського району та с. Глибока Коломийського району в напрямку до смт. Отинія Коломийського району.

При цьому у вказаному автомобілі, на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_5 перевозив свого рідного брата ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 .

І, проїжджаючи вказаною ділянкою дороги, водій ОСОБА_5 проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості для руху, не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався із керуванням, унаслідок чого допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги ліворуч по ходу свого руху, де в подальшому допустив з`їзд автомобіля у кювет.

При цьому ОСОБА_5 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 1.5. який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

- 2.1. водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення;

г) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

п. 2.3. відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відповіщатись від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п.2.9. відповідно до якого водієві забороняється:

а) керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

п.12.1 у якому вказано, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п.31.1. технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації;

п.31.4. відповідно до якого забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

п.31.4.1. Гальмівна система:

в) порушено герметичність гідравлічного гальмового приводу;

п.31.4.5. Колеса і шини:

г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиновані та неошиповані, морозостійкі та не морозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора для вантажних автомобілів.

І, у результаті порушення ОСОБА_5 вказаних правил дорожнього руху України сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир автомобіля ОСОБА_8 згідно висновку судово-медичної експертизи від 01.05.2024 року отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці зі зміщенням уламків, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як таких, що спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286-1 КК України.

Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений ОСОБА_5 безпосередньо у судовому засіданні. Вказані вище обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України він не оспорював і просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, як і його законна представниця (мати) та захисник, а також потерпілий та прокурор. І тому суд, на підставі частини 3 статті 349 КПК України, попередньо виконавши всі умови для її застосування, визнав недоцільним дослідження доказів щодо вказаних обставин обвинувачення. Кожен учасник кримінального провадження не заперечював проти такого рішення суду, не оспорював і визнав вказані обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, правильно їх розумів та прийняв добровільне рішення про недоцільність дослідження судом цих обставин, і це рішення кожен учасник прийняв після того, як головуючий роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Також суд відзначає, що на підставі статті 63 Конституції України та частини 4 статті 349 КПК України суд прийняв відмову обвинуваченого від дачі показів. При цьому суд встановив, що така відмова була добровільною та свідомою, і не була наслідком погроз, примушування чи будь-якого вмовляння.

Суд врахував постанову Верховного Суду від 17.12.2020 року, справа № 426/14810/18, в якій було констатовано порушення положень ст.349 КПК України у зв`язку із непроведенням судом обов`язкового допиту обвинуваченої, яка не відмовлялась від дачі показань. Але у даній справі, обвинувачений відмовився від дачі показів добровільно і його відмова була прийнята судом. До того ж, у постанові Верховного Суду від 25.06.2024 справа №167/871/23 було вказано, що: "допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань. Нормами ст.42 КПК України передбачено, що право давати показання з приводу обвинувачення чи відмовлятися їх давати належить виключно обвинуваченому."; "обвинувачений скористався своїм правом відмовитись від давання показань, що цілком узгоджується з положеннями ст. 349 КПК України". А посилання прокурора на постанову ВС від 17.12.2020, було визнано не релевантним (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120029824). І тому суд здійснював судове провадження із застосуванням ч.3 ст.349 та з урахуванням ч.4 ст.349 КПК України, яка дозволяє використання ч.3 ст.349 КПК без допиту обвинуваченого.

Отже, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що вказане вище діяння ОСОБА_5 дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України, і що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення в осудному стані, яке правильно кваліфіковано прокурором за частиною 1 статті 286-1 КК України. І у вчиненні цього правопорушення, винен саме ОСОБА_5 .

Щодо покарання (аргументи учасників).

Позиція прокурора. Просила призначити ОСОБА_5 основне покарання із застосуванням статті 69 (оскільки обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завданий збиток та вчинив злочин у неповнолітньому віці) та 101 КК України, зокрема у вигляді пробаційного нагляду на строк 2 роки, із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Також просила стягнути витрати за проведення експертиз та повернути авто власнику.

Позиція захисника. Просив застосувати до нього статтю 69 КК України та призначити йому покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк 1 рік. Вказував, що обвинувачений права керування немає, тому і позбавлення права керування застосовувати неможна.

Позиція обвинуваченого. Просив суд не карати його суворо, він щиро кається у тому, що вчинив, і упевнений, що такого більше не повториться.

Позиція законної представниці. Просила не карати суворо її сина.

Позиція потерпілого. Просив суд не карати обвинуваченого суворо, оскільки той вже змінився у кращу сторону, але чим саме пояснити суду не зміг.

Щодо покарання (оцінка суду).

Обставин, які б виключали кримінальну протиправність діяння ОСОБА_5 або звільняли його від кримінальної відповідальності чи від покарання, за вчинений ним злочин, судом не встановлено, а тому він підлягає покаранню на загальних підставах.

Суд врахував, що за ч.1 ст.97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. Але відзначає, що хоча злочин, передбачений ч.1 ст.286-1 КК України, з урахуванням статті 12 КК України, відноситься до необережних нетяжких злочинів, виправлення обвинуваченого без призначення і застосування покарання не є можливим. Тут суд відзначає, що хоча обвинувачений визнав свою вину повністю та щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину та відшкодував заподіяні збитки суд не побачив, що обвинувачений має вже сформовану рішучість недопускати аналогічного порушення закону у майбутньому. Він досяг тільки повних 19 років, а обставини свого життя, які він повідомляв суду на виконання ч.1 ст.103 КК України (які будуть зазначені нижче) прямо вказують на те, що система принципів і цінностей, а також поглядів обвинуваченого на цей світ та привала співжиття людей у ньому, у дусі суворого дотримання законів, у нього ще не сформовані, і без призначення йому покарання виправлення обвинуваченого у цій справі, не можливе.

Суд погоджується із прокурором у тому, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 за вчинений ним злочин та передбачені частиною 1 статті 67 КК України, відсутні.

Але мають місце обставини, які на підставі пунків 1, 2 та 3 частини 1 статті 66 КК України відносяться до обставин, які пом`якшують його покарання, зокрема: щире каяття обвинуваченого (що підтвердилось у залі суду), активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (що підтвердила прокурор тим, що обвинувачений одразу давав визнавальні покази, які сприяли повному і всебічному, а головне швидкому розслідуванню справи), вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім (йому було 16 років) та добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому (що підтвердив сам потерпілий у судовому засіданні).

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина 1); покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частина 3).

А згідно з статтею 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2); підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу (частина 3); більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень (частина 4).

При цьому застосовуючи вказані норми кримінального права, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, щодо правильного їх застосування, викладений ним у постанові від 26.06.2018 року у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Разом з цим, суд застосовує ч.1 статті 103 КК України за якою, при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього. А також статтю 98 КК України за якою до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф; 2) громадські роботи; 3) виправні роботи; 4) пробаційний нагляд; 5) позбавлення волі на певний строк. До неповнолітніх можуть бути застосовані додаткові покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Тож вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України, суд виходить з наступного:

- санкція частини 1 статті 286-1 КК України передбачає основне покарання тільки у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років;

- але, за ч.1 ст.102 КК України покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини третьої цієї статті. Неповнолітні, засуджені до покарання у виді позбавлення волі, відбувають його у спеціальних виховних установах;

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_5 та вказані вище і нижче за цим текстом;

- ч.1 ст.69 КК України передбачає, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу;

- стаття 101 КК України встановлює, що пробаційний нагляд застосовується до неповнолітніх відповідно до статті 59-1 цього Кодексу, але призначається на строк від одного до двох років;

- стаття 59-1 КК України передбачає, що покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду обов`язки: 1) використовувати електронний засіб контролю і нагляду та проживати за вказаною у рішенні суду адресою; 2) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля; 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; 5) пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб. Обов`язок використовувати електронний засіб контролю і нагляду встановлюється судом на строк від одного місяця до одного року. Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років. Пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення;

- ч.1 ст.55 КК України передбачає, що позбавлення права керувати транспортними засобами, як додаткове покарання призначається на строк до 10 років;

- суд враховує конкретні обставини за яких ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості, в силу положень частини 4 статті 12 КК України, являється нетяжким злочином та кваліфікується за частиною 1 статті 286-1 КК України;

- суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення в осудному стані, у віці 16 років. Але він визнав свою вину у вчиненні злочину, добровільно;

- обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 за вчинений ним злочин та передбачені частиною 1 статті 67 КК України, відсутні;

- обставинами, які на підставі пунктів 1, 2 та 3 частини 1 статті 66 КК України відносяться до обставин, які пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. При цьому суд одразу відзначає, що такі обставини, як: щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому судд розцінює, як обставини які не тільки пом`якшують його покарання, а й обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину;

- згідно з повідомленням про облік дитини, наданим службою у справах дітей Отинійської селищної ради, підстав взяття дану сім`ю на облік не має. Батьки даної дитини в полі зору соціальних служб Отинійської селищної ради не перебували, питань щодо неналежного виконання батьків батьківських обов`язків на Комісіях з питань захисту прав дитини в Отинійській селищній раді не розглядалось (а.с. 78-79);

- відповідно до характеристики на випускника Ліслохлібичинського ліцею ОСОБА_5 , останній має хороший фізичний розвиток. За час навчання в школі мав середній та низькій рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Надав перевагу предметам гуманітарного циклу, брав участь у спортивних змаганнях. Після 9 класу вступив у Отинійській професійний ліцей енергетичних технологій. Учню важко давалось засвоєння навчального матеріалу, бо належав до категорії учнів, які неповною мірою використовують свої можливості. Контроль з боку матері сприяв покращенню навчальних досягнень. На уроках постійно відволікався на розмови, проте реагував на зауваження вчителів. До виконання громадських доручень ставився сумлінно. Часто брав участь у благодійних заходах. Вдома допомагав мамі вести побут. Іван цікавився ремонтом техніки. Вмів вести домашнє господарство, неодноразово проводив ремонтні роботи будинку (а.с. 80);

- згідно з характеристикою з Отинійської селищної ради, за ОСОБА_5 порушень громадського порядку не помічали, письмові скарги на його поведінку до Ліснохлібичинського старостинського округу не поступали (а.с. 81); а його мати характеризується з доброї сторони, з повагою відноситься до односельчан, порушень громадського порядку за нею не помічали (а.с.82);

- ОСОБА_5 , закінчив у 2021 році Ліснохлібичинський ліцей Отинійської селищної ради та відповідно до додатку до свідоцтва про здобуття базової середньої освіти одержав по дванадцятибальній системі такі бали: Українська мова 3; Українська література -3; Зарубіжна література 2; Англійська мова 3; Німецька мова 2; Історія України 4; Всесвітня історія 4; Правознавство 2; Алгебра 3; Геометрія 3; Біологія 2; Географія 3; Фізика 2; Хімія 2; Інформатика 5; Технології 7; Основи здоров`я 6; Фізична культура 11; Музичне мистецтво 6; Мистецтво 5; Образотворче мистецтво 9 (а.с. 104);

- ОСОБА_5 здобув повну загальну середню освіту в 2024 році у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Отинійський професійний ліцей енергетичних технологій» та відповідно до додатку до свідоцтва про здобуття повної загальної середньої освіти одержав по дванадцятибальній системі такі бали: Українська мова 4; Українська література - 4; Зарубіжна література 4; Англійська мова 4; Історія України 3; Всесвітня історія 3; Громадянська освіта 4; Математика 4; Біологія і екологія 4; Географія - 4; Фізика і астрономія 5; Хімія 4; Фізична культура 5; Захист України 7 ; Інформатика 3; Технології - 4 (а.с. 106);

- крім цього у 2024 році ОСОБА_5 здобув професію «Електрогазозварник»; слюсар з ремонту колісних транспортних засобів та відповідно до додатку до диплома кваліфікованого робітника одержав по дванадцятибальній системі такі бали: Виробниче навчання (електрогазозварник) 4; Виробниче навчання (слюсар з ремонту) - 5; Обладнання і технологія зварювальних робіт 6; Спецтехнологія 6; Основи трудового законодавства 4; Основи галузевої економіки і підприємництва 4; Основи матеріалознавства 4; Креслення 4; Електротехніка з основами промислової електроніки 4; Охорона праці - 4; Основи роботи на ПК 4; Основи енергоменеджменту 4; Технічна механіка і деталі машин 4; Допуски і технічні вимірювання 4 ; Основи слюсарної справи 4; Основи з`єднань деталей - 4 (а.с. 107);

- і на виконання ч.1 ст.103 КК України та ч.1 ст.485 КК України суд також відзначає, що: ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Лісний Хлібичин, Коломийського району Івано-Франківської області; нині має 19 років; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; не одружений і дітей не має; повна середня освіта; завершив Отинійський ліцей енергетичних технологій та здобув професію: "Електрогазозварювальник; Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів другого розряду", але за отриманою кваліфікацією не працював; хотів поступити на електрика, однак у зв`язку із браком балів поступив на зварювальника; працює неофіційно в м.Яремче та одержує дохід у розмірі 25000 грн. щомісяця; працює 5 днів на тиждень та під час роботи проживає у вагоні; під час роботи одержував премію, яку витратив на ремонт вдома, а саме купив плитку; живе в двохкімнатній квартирі з мамою, її чоловіком, вуйком та 2 братами, батько фізичну силу не застосовує, однак буває, що вони з ним сваряться; бажає працювати закордоном разом з друзями, а також бажає подивитись світ; на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває; курить сигарети та вживає алкоголь на свята; судимостей не має; посвідчення на право керування транспортними засобами не має; мати та батько, які перебувають у зареєстрованому шлюбі, являються інвалідами ІІІ групи; завжди проживав в с. Лісний Хлібичин та у дитинстві в дитячий садок не ходив, оскільки не було. Його законний представник також зазначила, що не давала ОСОБА_5 в садок, а у 6 років віддала до школи. Перед школою з ним не займалась. У школі у селі навчався, трохи перевіряла його домашні завдання. ОСОБА_5 зазначив, що домашні завдання робив сам, а його мати іноді допомагала, але батько ніколи. Батько тільки допомагав з малюванням та вирізанням. Фізичну силу батьки ніколи не застосовували, але разом з батьками до лісу або озера, чи кудись на відпочинок не їздив. Після школи грав на вулиці, мама купила велосипед і він їздив інколи. Сусіди навчили його їздити на велосипеді. На мопеді їздив з 13-14 років, оскільки його навчав старший брат, якому було тоді 19 років. Батьки його про це знали, але не заважали і не перешкоджали цьому. Грав також у футбол, получав грамоти, медалі у зв`язку із чим його батьки хвалили. Школу відвідував з 6 до 16 років з батьком час трохи проводив, однак дуже мало, він сам підходив до батька, коли той був на рибалці. З батьком не розмовляв про добро, зло, погане та правильне ніколи. Жили разом, а саме він, брат та його матір в одній кімнаті, а батько в другій. Сідати за кермо його ніхто не примушував. Алкоголь вживав, оскільки були у компанії після роботи, а взагалі вирішив спробувати у 9 класі точно, чи раніше не пам`ятає. Курить з 17 років, друзі курили, тому і він, і зараз він також курить. А алкоголь вживає на свята. Склад сім`ї складався з: мами, батько, 3 братів та мамин рідний брат, оскільки він сліпий і мама за ним доглядає. Готували їжу хто коли, мама мила посуд, так само як і він. Прибирали також мати та діти, трохи і батько. Воду мати сама носила і батько також помагав. Дрова батько збирав. Худоби в господарстві немає. Зазначав також, що до школи він сам ходив, батько не працював, оскільки був на пенсії. Батько курить, а матір ні. Мати коли дізналась що ОСОБА_11 курить наказала йому не курити, казала також не вживати алкоголь. Мати та батько не встановлювали ОСОБА_5 час на гулянки. Іван нічого не брав без дозволу. Коли вчився, то вчителі казали про його поведінку, писати не хотів. Також ОСОБА_5 вказував, що більше любить маму, ніж тата, але іншого тата не хотів би. Зараз батьки трохи ще допомагають одягом та технікою;

- отже, умови життя ОСОБА_5 та його виховання суд оцінює, як задовільні, в яких його батьки не відігравали тієї ключової ролі, яку мали б відігравати у його житті, як підлітка, з точки зору авторитету та зразка для наслідування. Очевидним є те, що вплив батьків, як дорослих людей на обвинуваченого був не значним, і цей вплив не можна назвати повною мірою позитивним, оскільки форма контролю батьків за поведінкою обвинуваченого не була активною. Матеріально-побутові умови сім`ї обвинуваченого є прийнятними. Ставлення до навчання у обвинуваченого було посереднім, а виховні заходи батьків не були ефективними та не мали характеру системних та послідовних. Рівень розвитку ОСОБА_5 суд оцінює, як достатній для його віку, але такий, що не характеризується повною повагою до закону та усвідомлення основного правила співжиття людей між собою за яким: "Ти і тільки ти несеш особисту відповідальність за свої дії чи бездіяльність. І що, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності". Зв`язки обвинуваченого поза домом і його поведінка не відрізняються суттєво від загальної поведінки, яку він демонстрував у школі, навчальному закладі та вдома. Будь-яких особливостей у його розвитку, які мають істотне значення, а також інших соціально-психологічних рис обвинуваченого, судом не встановлено;

- відповідно до досудової доповіді, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства (а.с. 73-75).

Таким чином, з огляду на все вище викладене, суд констатує, що він згідний із стороною обвинувачення та стороною захисту у тому, що мають місце кілька обставин, які одночасно і пом`якшують покарання обвинуваченого і дійсно істотно знижуть ступінь тяжкості вчиненого ним злочину (зокрема, щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілому). Обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, зокрема вчинення ним злочину у неповнолітньому віці суд не вважає такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину. Але відомості, які характеризують особу обвинуваченого у купі з обставинами, які і пом`якшують його покарання, і істотно знижуть ступінь тяжкості злочину прямо вказують на те, що при призначенні обвинуваченому основного покарання, суду слід перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання (ніж позбавлення волі), не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, зокрема пробаційного нагляду, призначивши його строком на 1 рік і 6 місяців. При цьому призначаючи пробаційний нагляд саме на такий строк (а не на максимальний строк, передбачений ч.2 ст.101 КК України у два роки, як просила прокурор) суд враховує дані про особу обвинуваченого, виходить із того, що обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого відсутні, а обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь його тяжкості три.

Частина 2 статті 69 КК України передбачає, що суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Однак у даному кримінальному провадженні, зважаючи на суть вчиненого злочину, його характер і наслідки, а також вік та відомості, які характеризують обвинуваченого суду слід застосувати обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, як і просив прокурор, і на тот строк, який просив прокурор, зокрема 3 роки, що є мінімальним строком застосування такого додаткового покарання.

При цьому суд враховує заперечення сторони захисту щодо застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачений ніколи такого права не отримував. Однак відзначає, що таке тлумачення статті 55 КК України є помилковим та не узгоджується із правовим висновком ОП ККС ВС, який надано у постанові від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 за яким особі, яку визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Отже суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження і запобігання вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень буде призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік і 6 місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами 3 роки.

При цьому, на виконання ч.2 ст.59-1 КК України суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд також врахував і положення ч.3 ст.59-1 КК України якими передбачено, що суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду і додаткові обов`язки, які вказані у цій частині, але відзначає, що зважаючи на їх суть та суть вчиненого обвинуваченим діяння та відомості, які характеризують його особу, на обвинуваченого слід покласти тільки один додатковий обов`язок, зокрема виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Оцінка суду щодо арештованого майна.

Ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 20.03.2024 року було накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки «ВАЗ 21-05» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключ запалювання автомобіля, два марлеві тампони, на які здійснено змиви з дверної ручки водія та керма автомобіля, а також дві липкі стрічки за допомогою яких вилучено мікрооб`єкти із сидіння водія та пасажира;

Оскільки суд ухвалює обвинувальний вирок, чим закінчує судовий розгляд, а вищевказані речі, які були речовим доказом у справі були арештовані ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 20.03.2024 року, на підставі частини 4 статті 174 КПК України, арешт підлягає скасуванню у день набрання цим вироком законної сили.

Щодо речових доказів і документів.

В силу положень частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатись до набрання рішенням законної сили. При цьому, частина 9 статті 100 КПК України прямо передбачає, як суду треба вирішити питання про долю конкретних речових доказів і документів.

Тож, на виконання положень частини 9 статті 100 КПК України, суду слід вирішити долю речових доказів і документів наступним чином:

- автомобіль марки «ВАЗ 21-05» реєстраційний номер НОМЕР_2 який поміщено для зберігання на територію спеціального майданчику ГУНП в Івано-Франківській області, що в м. Коломия по вул. Горбаша, 8 та ключ запалювання автомобіля повернути законному володільцю;

- два марлеві тампони, на які здійснено змиви з дверної ручки водія та керма автомобіля, а також дві липкі стрічки за допомогою яких вилучено мікрооб`єкти із сидіння водія та пасажира - знищити;

- чорні штани із білими полосами на штанах, темно синю футболку та чорну кофту із бігунцем - повернути ОСОБА_5 .

- документи - залишити в матеріалах справи.

Щодо процесуальних витрат.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються також і з витрат, пов`язаних із залученням експертів. І згідно з приписами ч. 1 ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом А згідно з частиною 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При цьому суд враховує правовий висновок, наданий Об`єднаною палатою ККС ВС у постанові від 12 вересня 2022 року (справа №203/241/17) за яким: "З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК). Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту." Сторона обвинувачення підтвердила доказами, що держава Україна, з ініціативи сторони обвинувачення, а не сторони захисту понесла витрати на проведення експертиз на загальну суму 9844 гривні 64 копійки (а.с.92,93 - довідки про витрати експерта), які є витратами Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України.

Тому зважаючи на це, і оскільки суд ухвалив обвинувальний вирок, але експертів було залучено стороною обвинувачення, а не стороною захисту заявлені процесуальні витрати, розподілу не підлягають. А інші витрати не заявлені.

Інші процесуальні питання.

Підстави, для вирішення судом інших питань, передбачених ст.368 КПК України - відсутні.

Таким чином, на підставі викладеного і керуючись статтями 1-33,36,37,42,45-52,55,61-62,75-110,113-129,170-211,290-293,302,318-371,373-77,381,382,392-395,532 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України.

Призначити ОСОБА_5 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 286-1 КК України, основне покарання, із застосуванням ст. 69 ч. 1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік і 6 (шість) місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Речові докази у вигляді:

- автомобіля марки «ВАЗ 21-05» реєстраційний номер НОМЕР_2 який поміщено для зберігання на територію спеціального майданчику ГУНП в Івано-Франківській області, що в м. Коломия по вул. Горбаша, 8 та ключ запалювання автомобіля повернути законному володільцю.

- два марлеві тампони, на які здійснено змиви з дверної ручки водія та керма автомобіля, а також дві липкі стрічки за допомогою яких вилучено мікрооб`єкти із сидіння водія та пасажира - знищити;

- чорні штани із білими полосами на штанах, темно синю футболку та чорну кофту із бігунцем - повернути ОСОБА_5 .

Документи - залишити в матеріалах справи.

Арешт, накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 20.03.2024 року - скасувати, у день набрання цим вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених частиною 1 статтею 394 КПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку надіслати всім учасникам судового провадження.

Учасники судового провадження, також, мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Суддя: ОСОБА_1