Справа № 736/404/24
Номер провадження 1-кп/736/17/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Корюківка Корюківський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

провівши у залі судового засідання Корюківського районного суду Чернігівської області судове засідання по розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Стольне, Менського району. Чернігівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 03.12.2023 за № 0000917, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2024 року до суду надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.12.2023 за № 0000917 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 11.03.2024 року справу призначено до підготовчого судового розгляду на 28.03.2024, розгляд справи дев`ять разів було відкладено.

В судове засідання викликався обвинувачений ОСОБА_4 , який до суду дев`ять разів не з`явився, не повідомивши про причини неявки, ухвали про приводи останнього не виконуювалися у зв`язку з тим, що місцезнаходження ОСОБА_4 не відоме.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про оголошення в розшук обвинуваченого ОСОБА_4 та затримання з метою розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою суду від 11.09.2025 клопотання прокурора було задоволено, обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено в розшук, надано дозвіл на затримання ОСОБА_4 з метою його приводу до Корюківського районного суду Чернігівської області для участі в розгляді клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судове провадження було зупинено до розшуку обвинуваченого.

13 листопада 2025 року ОСОБА_4 було затримано та доставлено в суд для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів. Клопотання мотивоване тим, що наявні ризики передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України, зазначила, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник просили призначити більш м?який запобіжний захід.

Суд, дослідивши обвинувальний акт, клопотання прокурора, вислухавши думку сторін, дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Однак тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Суд приймає до уваги що обвинувачений, повністю визнає свою вину, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки. Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Враховуючи вище наведене зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 331, 372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.12.2023 за № 0000917 - задовольнити частково.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, строком на 60 діб.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 22 год.00 хв. по 06год.00 хв. наступної доби;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає та перебуває; без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити строк дії ухвали до 12 січня 2025 включно.

Ухвалу направити для виконання до Корюківського РВП ГУНП у Чернігівській області області.

Ухвала може бути оскаржено протягом семи днів до Чернігівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1