Справа № 577/7072/25
Провадження № 1-кс/577/1666/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2025 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Конотопі клопотання слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001107 від 24.11.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2025 року до суду надійшло вищевказане клопотання, у якому ставиться питання про накладення арешту на тимчасово вилучену 24.11.2025 року під час огляду місця події банківську картку «Райффайзен банк Аваль» № НОМЕР_1 , заборонивши відчуження, розпорядження та користування.

На обгрунтування у зверненні вказано, що 23.11.2025 року, в період часу з 14:47 по 17:08, невстановлена особа, в період військового стану, таємно заволоділа належними ОСОБА_4 грошовими коштами в сумі 4972 грн., що знаходились на рахунку банківської картки «Райффайзен банк Аваль» № НОМЕР_1 .

24.11.2025 року відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за № 0001107 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

24.11.2025 року було проведено огляд місця події по пр. Миру, 14, м. Конотоп, під час якого у ОСОБА_5 вилучено банківську картку «Райффайзен банк Аваль» № НОМЕР_1 та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Постановою слідчого від 24.11.2025 року вилучена банківська картка визнана речовим доказом, що і стало підставою звернення до суду з клопотанням про її арешт.

Слідчий СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , а також користувач картки ОСОБА_4 , кожен окремо, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, перший підтримує клопотання, другий - не заперечуює задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, дослідивши матерали справи, дійшов такого висновку.

За приписами ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, зокрема, що воно є доказом злочину, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів і накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно.

За змістом ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Із представлених стороною обвинувачення доказів вбачається, що банківська картка, на яку пропонується накласти арешт була вилучена 24.11.2025 року, а наступного дня розглядуване клопотання подане до суду.

Відтак, ініціатором дотриманий строк звернення до суду визначений законодавцем.

Враховуючи, що вилучене майно є речовим доказом, суд дійшов переконання про необхідність накладення на нього арешту.

Разом з тим за положеннями частин 2, 4 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вирішуючи питання про арешт майна, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Проте, звертаючись до суду з клопотанням про накладення арешту на банківську картку саме шляхом заборони користування, слідчий не навів доказів існування обставин, які б вказували на те, що у разі незастосування обмеження у виді заборони користування таким майном можуть настати наслідки, передбачені ч. 11 ст. 170 КПК України.

Відповідно до пункту 1 частини 6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню передаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Крім того, слід зауважити, що банківська картка, про арешт якої стоїть питання, належить «Райффайзен банк Аваль», і є інструментом для доступу до належного ОСОБА_4 банківського рахунку, а заборона користування цією карткою, ускладнить доступ останньої до коштів, що знаходяться на її рахунку.

Враховуючи принцип розумності та співрозмірності обмеження права власності, суд вважає необхідним накласти арешт на банківську картку «Райффайзен банк Аваль» № НОМЕР_1 , яка є інструментом для доступу до належного ОСОБА_4 банківського рахунку, лише в частині заборони розпорядження у будь-який спосіб до скасування арешту, передавши останній вказану картку на зберігання та зобов`язавши надати таку, в разі необхідності, для проведення слідчих дій із її використанням та попередивши про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Керуючись ст.ст. 98, 170 - 175, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт на банківську картку «Райффайзен банк Аваль» № НОМЕР_1 , користувачем якої є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово вилучена 24.11.2025 року під час огляду місця події, заборонивши відчуження та розпорядження.

Місце зберігання банківської картки «Райффайзен банк Аваль» № НОМЕР_1 визначити у потерпілої ОСОБА_4 .

Зобов`язати ОСОБА_4 надати банківську картку, в разі необхідності, для проведення слідчих дій із її використанням та попередити про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

В решті клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно і може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня винесення.

Слідчий суддяОСОБА_1