Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/417/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 402/172/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 185 (81, 86-1, 140) В ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6

та ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження № 0000531 від 20.12.2024 року за апеляційною скаргою заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ульянівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2025 року.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Комсомольське, Козятинського району, Вінницької області, громадянку України, з неповною середньою освітою, непрацюючу, маючу на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстровану та проживаючу АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою та призначено покарання:

за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання звільнено, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винною у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та викраденні офіційного документа з корисливих мотивів, за наступних обставин.

Так, 19 грудня 2024 року, близько 11 години, ОСОБА_9 перебувала по вулиці Героїв України 15а/1 в м. Благовіщенське Голованівського району Кіровоградської області, біля зупинки громадського транспорту на території Благовіщенського центрального ринку, де побачила на лаві зупинки громадського транспорту шкіряний гаманець чорного кольору, який був випадково залишений власником ОСОБА_10 , який ОСОБА_9 вирішила викрасти.

З цією метою, ОСОБА_9 діючи з прямим умислом на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого збагачення злочинним шляхом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, маючи намір на таємне викрадення чужого майна та повернення його на свою користь, скориставшись відсутністю господаря та достовірно знаючи, що її дії не будуть помічені, забрала гаманець собі у кишеню, в якому знаходились 2540 грн. банківська іменна картка АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , яка прив`язана до рахунку НОМЕР_2 та банківська картка АТКБ Приватбанк № НОМЕР_3 , яка прив`язана до рахунку НОМЕР_4 належні ОСОБА_10 .

В подальшому, ОСОБА_9 реалізуючи свій злочинний намір спрямований на викрадення чужого майна, а саме банківської картки виданої на ім`я ОСОБА_10 , яка є офіційним документом відповідно до ст. 1 закону «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 5.2 ст. 15 закону «Про платіжні системи та переказ коштів України», ч. 4 ст. 51 закону «Про банки та банківську діяльність», примітки до статті 358 Кримінального кодексу України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та освідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноваженою особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, шляхом вільного доступу викрала зазначену банківську картку, з метою зняття з неї грошових коштів.

Після чого, ОСОБА_9 разом з викраденими банківськими картками попрямувала до банкоматів з метою зняття коштів.

Крім того, 19 грудня 2024 року о 11 годині 20 хвилин, ОСОБА_9 знаходилася біля банкомату АТ КБ «Приватбанк» - А1000032, який розташований по вулиці Просмислова, 12, в м.Благовіщенське, Голованівського району, Кіровоградської області, маючи при собі банківську іменну картку АТКБ «Приватбанк» ОСОБА_10 , яку вона таємно викрала по вулиці Героїв України 15а/1 в м.Благовіщенське Голованівського району Кіровоградської області, діючи з прямим умислом на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого збагачення злочинним шляхом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, маючи намір на таємне викрадення чого майна та повернення його на свою користь, а саме крадіжки грошових коштів, які знаходилися на банківській іменній картці АТКБ «Приватбанк» - НОМЕР_5 , виданій на ім`я ОСОБА_10 маючи вільний доступ до зазначеної картки та знаючи її пін-код, таємно від останньої через банкомат, здійснила зняття грошових кошті в сумі 5500 гривень 00 копійок.

Після цього, ОСОБА_9 з викраденими грошовими коштами з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розрядившись ними на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 5500 гривень 00 копійок.

Продовжуючи свій злочинний умисел, 19 грудня 2024 року об 11год.44 хв., ОСОБА_9 прийшла до наступного банкомату АТ "Ощадбанк" - А1000032, який розташований по вул. Героїв України, 23/54, в м.Благовіщенське Голованівського району Кіровоградської області, де здійснила зняття грошових коштів в сумі 10000 грн., які знаходились на банківській іменній карті АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , яка прив`язана до рахунку НОМЕР_6 , виданій на ім`я ОСОБА_10 .

Після цього, ОСОБА_9 з викраденими грошовими коштами з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розрядившись ними на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальна суму 18040 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дії обвинуваченої, просила вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_9 вважати засудженою за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 рік та покласти обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_9 має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 та не позбавлена відносно них батьківських прав. Всупереч вимог ч. 3 ст. 61, п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України судом І інстанції обвинуваченій ОСОБА_9 призначено покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідача, прокурорів, які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_9 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, районний суд дотримався вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_9 суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які відноситься до категорії тяжкого злочину та кримінального проступку, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, відповідно до досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства ОСОБА_12 оцінюються як середній

Врахував наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, та обґрунтовано призначив обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України та дійшов правильного висновку, що її виправлення можливе без ізоляції від суспільства, яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів як нею самою, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

Разом із тим, згідно із п.4 ч.1 ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно із положеннями п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Так, санкція ч. 1 ст.357 КК України, передбачає покарання у виді до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або апробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

Згідно із ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_9 має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 та не позбавлена відносно них батьківських прав.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі, застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.

При цьому, колегія суддів, вирішуючи питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України вважає за необхідне зазначити, що покарання у виді обмеження волі з огляду на особу обвинуваченої, яка має на утриманні 2 малолітніх дітей та положення ч.3 ст.61, КК України, до неї не може бути застосовано.

За таких обставин та з урахуванням особи обвинуваченої, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Ульянівського районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_9 змінити в частині призначення покарання.

ОСОБА_9 вважати засудженою:

- за ч.1 ст. 357 КК України до штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень;

- за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,

вважати засудженою ОСОБА_9 до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 вважати звільненою від відбування призначеного покарання, із встановленим іспитовим строком тривалістю 1 рік та із покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)