Справа № 191/33/26
Провадження № 1-кп/191/2/26
У Х В А Л А

іменем України

06 січня 2026 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3 , захисника: ОСОБА_4 , обвинуваченого: ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ з приміщення гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000482 від 07.08.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Обвинуваченому слідчим суддею в ході досудового розслідування було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 08 січня 2026 року.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою на 60 днів.

У клопотанні прокурор обґрунтовує існування ризику переховуватися від органу досудового розслідування та або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), ризику вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку його тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 підтримав позицію обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про доцільність зміни запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або його продовження, суд бере до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи.

При вирішенні заявленого клопотання, суд приймає до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, у зв`язку з чим існує ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

В контексті зазначеного, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року, Європейського суду з прав людини вказав, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 , хоча і є військовослужбовцем, але йому інкримінуються злочини, вчинені в період проходження ним військової служби, отже в умовах військової агресії проти України, обвинувачений може змінити фактичне місце проживання, виїхати на тимчасово окуповану територію України, де органи влади обмежені у можливості здійснювати своїх повноважень.

Крім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №264 від 21.09.2022 ОСОБА_5 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, вказана обставина також свідчить про наявність ризику переховування останнього.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, зокрема з інформацією щодо свідків по даному кримінальному провадженню, та може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, тому наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Враховуючи, що станом на сьогодні триває підготовче судове засідання, свідки по даному кримінальному провадженні, допитані судом не були.

Суд зауважує, що обвинуваченому загрожує покарання до 15 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім злочину, передбаченого ст. 408 КК України («Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу»).

Крім того, знаходячись на свободі є ризик того, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки характер злочину у вчиненні якого обвинувачується останній, а також навички останнього поводження з вогнепальною зброєю як військовослужбовця та доступ під час виконання службових обов`язків до вогнепальної зброї та бойових припасів в тому числі до необлікованих, свідчить про підвищену небезпеку останнього, а тому є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі і злочин проти життя та здоров`я особи, тому є ризик вчинення інші кримінальних правопорушень.

Водночас, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст.183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З урахуванням того, що вказані вище ризики не зменшилися та обставини, що були підставою для взяття обвинуваченого під варту, не змінилися, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, терміном на 60 днів.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 314-316 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію раніше застосованого у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 60 днів, до 06 березня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1