Справа № 304/1855/25 Провадження № 1-кс/304/942/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Перечин клопотання детектива відділу детективів ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами БЕБ України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно,

за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000142 від 16.04.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.197-1, ч.3 ст.190, ч.5 ст.191 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

18.11.2025 року керівник відділу детективів Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області з клопотанням, яке погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами БЕБ України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна.

У поданому клопотанні зазначає, що підрозділом детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 від 16.04.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.197-1, ч.3 ст.190, ч.5 ст.191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом Національної академії аграрних наук України від 24.05.2019 № 174-к виконувачем обов`язків директора Інституту аграрних ресурсів призначено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку відповідно до пункту 35 Статуту покладено обов`язки управління діяльністю Інститутом та пунктом 38 вона несе персональну відповідальність за діяльність Інституту аграрних ресурсів, складання і виконання кошторисів, збереження закріпленого за ним державного майна, створення належних соціально-економічних умов членам трудового колективу та діяльність підпорядкованих підприємств та господарств. Діючи в межах законодавства, в інтересах Інституту аграрних ресурсів, самостійно вирішує питання діяльності відповідно до статутних завдань; представляє Інститут аграрних ресурсів у всіх органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності; відповідає за результати роботи; укладає договори, видає довіреності; у межах компетенції видає накази і розпорядження обов`язкові для всіх підрозділів і працівників; затверджує положення про структурні підрозділи і визначає функціональні обов`язки працівників; самостійно визначає організаційну структуру і розробляє штатний розпис; призначає своїх заступників та інші.

Таким чином, згідно ч.3 ст.18 КК України ОСОБА_6 являється службовою особою Інституту аграрних ресурсів із 24.05.2019 наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями.

Наказом Інституту аграрних ресурсів від 01.01.2024 року №3-О на посаду завідувача складу призначено ОСОБА_7 , яка відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність завідувача зернового складу взяла на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених матеріальних цінностей, у зв`язку з чим зобов`язалася: дбайливо ставитися до переданих на зберігання матеріальних цінностей і вживати заходи до відвернення шкоди; своєчасно повідомляти про обставини, що загрожують забезпеченню схоронності матеріальних цінностей; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених матеріальних цінностей; брати участь у інвентаризації довірених матеріальних цінностей; у випадку не забезпечення схоронності довірених матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, її повернення виконуються згідно з законодавством.

Таким чином, ОСОБА_7 являється особою відповідальною за забезпечення достовірності первинного обліку прийнятих на зберігання у зерновому складі Інституту аграрних ресурсів (в с.Велика Бакта, Берегівського району, Закарпатської області) матеріальних цінностей, забезпечення їх збереження на складі, облік їх руху (переміщення), тобто являється матеріально відповідальною особою.

У період з грудня 2023 року по червень 2024 року, більш точної дати та часу досудовим розслідування не встановлено, у ОСОБА_6 , яка являється службовою особою Інституту аграрних ресурсів, виник умисел на розтрату чужого майна сільськогосподарської продукції Інституту аграрних ресурсів, що являється державною власністю, шляхом зловживання своїм службовим становищем. Усвідомлюючи, що без залучення співучасників злочину, умисел направлений на розтрату сільськогосподарської продукції Інституту аграрних ресурсів, що являється державною власністю, реалізувати не вдасться, остання залучила до своєї злочинної діяльності лаборанта лабораторії наукового забезпечення інноваційного розвитку ОСОБА_7 , яку наказом від 01.01.2024 №3-О призначила завідувачем складу.

Так, ОСОБА_6 будучи службовою особою Інституту аграрних ресурсів, достовірно знала, що згідно з актом здачі-прийняття продукції від 01.12.2023 року, ФГ «Спадщина» передало Інституту аграрних ресурсів продукцію, вирощену у 2023 році згідно з договором № 03/04-2023 від 03.04.2023, а саме: «Соя» в кількості 160 020 кілограмів та «Просо» в кількості 154 000 кілограмів, яку поміщено на зберігання в зерновий склад Інституту аграрних ресурсів розташований за адресою: проспект Свободи, село Велика Бакта Берегівський район Закарпатська область на земельній ділянці кадастровий номер :01:000:0042 та оприбутковано Інститутом аграрних ресурсів у формі звітності «Баланс» код рядка 1050 «Запаси» загальною балансовою вартістю на суму 1 870 035,25 гривень.

Таким чином, у період з 01.12.2023 року сільськогосподарська продукція Інституту аграрних ресурсів, що являється державною власністю, а саме: просо урожаю 2023 року у кількості 140 000 кілограмів, сої урожаю 2023 року у кількості 160 020 кілограмів загальною балансовою вартістю на суму 1 870 035,25 гривень перебувала у віданні ОСОБА_6 , як службової особи Інституту аграрних ресурсів, з 01.01.2024 року також була ввірена завідувачу складом Інституту аграрних ресурсів ОСОБА_7 .

У подальшому, у період з січня по червень 2024 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, діючи умисно всупереч інтересам служби в інтересах інших осіб, за попередньою змовою групою осіб, у співучасті з завідувачем складу Інституту аграрних ресурсів ОСОБА_7 , у період дії правового режиму воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів в інтересах інших осіб, здійснили розтрату сільськогосподарської продукції Інституту аграрних ресурсів, що являється державною власністю, а саме: проса урожаю 2023 року у кількості 140 000 кілограмів та сої урожаю 2023 року у кількості 160 020 кілограмів загальною балансовою вартістю на суму 1 870 035,25 гривень, шляхом видачі невстановленим особам з зернового складу розташованого за адресою: проспект Свободи, село Велика Бакта Берегівський район Закарпатська область на земельній ділянці кадастровий номер :01:000:0042, без відображення в складському та бухгалтерському обліку, що підтверджено актом ревізії Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області.

Відповідно до висновку економічної експертизи документально підтверджено заподіяння шкоди державі на суму 1 870 035,25 гривень.

ОСОБА_6 , будучи службовою особою Інституту аграрних ресурсів, умисно за попередньою змовою групою осіб, у співучасті з завідувачем складу Інституту аграрних ресурсів ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, у період дії правового режиму воєнного стану, здійснили розтрату сільськогосподарської продукції (проса та сої урожаю 2023 року) Інституту аграрних ресурсів, що являється державною власністю на суму 1 870 035,25 гривень, яка перебувала у її віддані, та ввірена ОСОБА_7 чим завдали шкоди на вказану суму інтересам держави, що складає одну тисячу двісті тридцять п`ять неоподаткованих мінімумів доходів громадян та являється особливо великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , шляхом зловживання своїм службовим становищем, в умовах воєнного стану, розтратили чуже майно, яке перебувало у її віданні та ввірене ОСОБА_7 , а саме сільськогосподарську продукцію (просо та сою урожаю 2023 року) Інституту аграрних ресурсів, що являється державною власністю, у особливо великих розмірах на суму 1 870 035,25 гривень.

Отже, як вказує у клопотанні детектив, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, зокрема: у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

09.09.2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Санкція ч.5 статті 191 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Відповідно до положень ст.12 КК України злочин, передбачений цією статтею, є особливо тяжким.

Та як вказує у клопотанні детектив, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: матеріалами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Інституту аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України за період з 01.10.2022 року по 30.06.2024 року, проведеної Західним офісом Держаудитслужби у Закарпатській області від 31.10.2024 року №13-07-07/15; протоколами обшуку за в адміністративній будівлі Інституту аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України, а також на зерновому складі; висновком судово-економічної експертизи № СЕ-19/107-25/7904-ЕК від 01.09.2025 року; висновками судових почеркознавчих експертиз; показаннями свідків; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

При цьому, в ході досудового розслідування встановлено, що раніше ОСОБА_6 19.05.2022 затримано на місці вчинення кримінального правопорушення та 20.06.2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Детектив вказує, що за наслідками досудового розслідування обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000068 від 12.05.2022 року відносно ОСОБА_6 за ч.3 ст.368 КК України скеровано на розгляд до суду. На даний час судовий розгляд триває в Ужгородському міськрайонному суді.

Зокрема, за результатами огляду Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що відносно ОСОБА_6 заходи забезпечення кримінального провадження, у вигляді арешту майна не застосовувалися.

Натомість санкція ч.3 ст.368 ККК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи притягнутою до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, усвідомлюючи ймовірний негативний для неї результат судового розгляду вищезазначеного кримінального провадження, а також те, що черговий факт притягнення її до кримінальної відповідальності, як службової особи, у тому числі за вчинення дій, пов`язаних з корупцією, стане предметом дослідження у рамках відповідного кримінального провадження, ОСОБА_6 19.04.2024 року забезпечила здійснення заходів, спрямованих на унеможливлення виконання в майбутньому виду покарання у виді конфіскації майна, а також виведення майна, яке належало їй на праві приватної власності, з-під потенційного арешту та можливої конфіскації у рамках кримінального провадження.

Зокрема, 19.04.2024 року ОСОБА_6 вжила заходів щодо відчуження належних їй на праві приватної власності об`єктів нерухомості на користь свого сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом укладення договору дарування, зокрема житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування від 19.04.2024 року ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_8 прийняв у дарунок наступне нерухоме майно: житловий будинок та підвал вказані в плані літерою «А» має загальну площу 156 м.кв. та житлову площу 58,4 м.кв., а також біля будинку: «Б» - Літня кухня; «В» - Хлів; «Г» - Убиральня; «Д» -Гараж; «Е» - Сарай; «Ж» - Навіс; «№1» - Ворота; «№2» - Огорожа; «№3» - Колодязь питний.; земельна ділянка кадастровий номер :00:001:0057 площею 0,2499 га з цільовим призначенням: 0201 Для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

При цьому, укладений договір дарування вищезазначеного майна містять ознаки фраудаторності та спрямовані не на настання реальних наслідків їх укладення, а на виведення майна з-під потенційного арешту та можливої конфіскації.

Детектив зазначає, що за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, у якому ОСОБА_6 обвинувачується, на час укладення договору дарування 19.04.2024 року, який містять ознаки фраудаторності та спрямовані не на настання реальних наслідків їх укладення, а на виведення майна з-під потенційного арешту та можливої конфіскації, одним із видів основного покарання визначено - конфіскація майна.

Також у кримінальному провадженні, у якому проводиться слідство, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, за який останній загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Кримінальне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч.5 ст.191 КК України вчинене у період з грудня 2023 року по червень 2024 року, діяння відповідно до примітки ст.45 КК України відноситься до умисних корупційних кримінальних правопорушень, що вказує на умисність та спрямованість дій ОСОБА_6 на час укладення договору дарування 19.04.2024 року, який містять ознаки фраудаторності та спрямовані не на настання реальних наслідків їх укладення, а на виведення майна з-під потенційного арешту та можливої конфіскації, одним із видів основного покарання визначено - конфіскація майна.

Тобто, конфіскація майна передбачена санкцією ч.3 ст.368 та ч.5 ст.191 КК України, як обов`язкове основне покарання, а тому, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд повинен буде застосувати до ОСОБА_6 покарання у виді конфіскації майна.

Керівник відділу детектив ОСОБА_5 , звертаючись до слідчого судді з цим клопотанням, просить накласти арешт на майно ОСОБА_8 , який є сином ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000142 від 16.04.2021 року, з метою запобігання можливості приховування майна, його перетворення, відчуження, та для досягнення перешкоджанню кримінальному провадженню. Та враховуючи обґрунтованість повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, фраудоторність правочинів з відчуження зазначеного у клопотанні майна на користь сина ОСОБА_8 , його фактичну належність підозрюваній, можливість застосування до ОСОБА_6 у разі визнання її винуватою у судовому порядку, покарання у вигляді конфіскації майна, керівник відділу детективів просить накласти арешт шляхом заборони відчуження на майно, яке зареєстровано на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) та знаходиться у фактичній власності підозрюваної ОСОБА_6 , а саме на: житловий будинок та підвал (літера А) загальною площею 156 кв.м., житлова площа 58,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0057, площею 0,2499 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В судове засідання детектив, прокурор не з`явилися, про день та час розгляду клопотання про арешт майна повідомлялися судом своєчасно та належним чином, проте керівником відділу детективів ОСОБА_5 на адресу суду 20.11.2025 року подано письмову заяву, в якій просить розглянути клопотання про накладення арешту на майно без його участі, клопотання підтримує у повному обсязі, просить клопотання задовольнити за наведеними у ньому підставами та обґрунтуваннями.

Захисник підозрюваної ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду клопотання детектива про арешт майна повідомлявся судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано 11.09.2025 року заяву адвоката ОСОБА_9 , в якій він просить розглянути клопотання про арешт майна без його участі та без участі його підзахисної ОСОБА_6 , проти задоволення клопотання заперечують за необгрунтованістю, просять відмовити.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши подане детективом клопотання, повно та всебічно дослідивши додані до клопотання матеріали, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, вивчивши подані учасниками заяви, оцінивши та проаналізувавши докази, надані органом досудового розслідування на обґрунтування заявленого клопотання про арешт майна у їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання керівника відділу детективів ОСОБА_5 про арешт майна, виходячи з наступних підстав.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (стаття 16 КПК).

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Одним із різновидів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч.2 ст.131 КПК).

Відповідно до ч.1 та п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, метою якого є досягнення дієвості цього провадження.

За загальним правилом застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеним приписами ст.132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Згідно положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди та можу бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям речових доказів зазначених у статті 98 цього Кодексу.

Отже, згідно приписів ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладено на майно, яке перебуває у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч.4 ст.170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані у випадках, коли їх застосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Вирішуючи питання про арешт майна слідчий суддя,суд повинен зокрема враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п.3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч.2 ст.173 КПК).

Згідно вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна, детектив, як на правову підставу свого клопотання посилається саме на необхідність накладення арешту на майно задля забезпечення конфіскації майна як додаткового виду покарання.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Встановлено, що керівник відділу детективів ОСОБА_5 звернувся з вищевказаним клопотання, яке відповідає вимогам ст.171 КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що 09.09.2025 року ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.276-ст.278 КПК України, вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України з обставин, викладених вище.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.42 КПК України ОСОБА_6 набула статусу підозрюваної.

Злочин, передбачений ч.5 ст.191 КК України, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_6 , відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, покарання за яке, згідно санкції вказаної статті, передбачає позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Детективом поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що майно, зазначене у клопотанні, може бути предметом конфіскації, оскільки санкція статті ч.5 ст.191 КК України, у вчиненні якої підозрюється ОСОБА_6 , передбачає конфіскацію майна, як вид покарання.

Відповідно до підпункту 7 частини 2 статті 131 КПК арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження - вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 КК України.

Для забезпечення конфіскації майна арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна (ч.5 ст.170 КПК).

Частиною 10 статті 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. До таких ризиків вказаний абзац відносить можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Тобто слідчим, детективом, прокурором має бути доведено існування сукупності обставин, які вказують на необхідність у відповідному конкретному кримінальному провадженні застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження, без якого неможливо ефективно здійснювати досудове розслідування, та з огляду на мету його застосування, під час його реалізації допускається втручання у права особи.

Отже, з аналізу вищезазначених норм КПК вбачається, що арешт майна можливо застосувати якщо:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення злочину такої тяжкості, що дозволяє застосування арешту майна; 2) майно, на яке накладається арешт, перебуває у власності осіб, щодо майна яких його дозволено накладати; 3) квартири, садовий будинок, будівля, земельні ділянка, автомобіль є тими видами майна, на які може бути накладено арешт; 4) це майно може підлягати конфіскації як вид покарання та спеціальній конфіскації; 5) буде досягнуто завдань, для виконання яких слідчий чи прокурор звертається із клопотанням; 6) наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються, будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження.

У процесі вирішення вказаних питань, слідчий суддя дійшов таких висновків щодо кожного з них.

Прокурор довів існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину такої тяжкості, що дозволяє застосування арешту майна.

З матеріалів клопотання вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000142 від 16.04.2021 року здійснюється за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.197-1, ч.3 ст.190, ч.5 ст.191 КК України.

09.09.2025 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Шляхом аналізу документів, які додано до клопотання, слідчий суддя доходить висновку, що ОСОБА_6 могло бути вчинене кримінальне правопорушення, про яке зазначається у клопотанні, що на підставі сукупності досліджених документів, а саме: витягу з ЄРДР, матеріалів ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Інституту аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України за період з 01.10.2022 року по 30.06.2024 року, проведеної Західним офісом Держаудитслужби у Закарпатській області від 31.10.2024 року №13-07-07/15; протоколів обшуку в адміністративній будівлі Інституту аграрних ресурсів та регіонального розвитку Національної академії аграрних наук України, та на зерновому складі; висновків судово-економічної експертизи № СЕ-19/107-25/7904-ЕК від 01.09.2025; висновків судових почеркознавчих експертиз; показаннями свідків; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Отож, описані вище обставини дають можливість дійти висновку, що наразі існує обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, яке носять такий ступінь тяжкості, що дає слідчому судді підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз.2 ч.1 ст.170 КПК).

Арешт майна допускається з метою, зокрема, конфіскації майна як виду покарання (п.3 ч.2 ст.170 КПК).

У випадку, передбаченому п.3 ч.2 цієї статті (конфіскації майна як вид покарання), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч.5 ст.170 КПК).

Відповідно до ч.1 ст.59 КК покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. У відповідності до ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна є видом покарання.

Згідно з ч.2 ст.59 КК конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Як передбачає ч.6 ст.12 КК особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Санкцією ч.5 ст.191 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Тобто, Закон про кримінальну відповідальність передбачає можливість конфіскації майна у випадку засудження особи за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

У кримінальному провадженні № 0000142 здійснюється досудове розслідування за підозрою, зокрема, що ОСОБА_6 вчинила кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Тому, в разі засудження ОСОБА_6 за вчинення вищевказаного злочину, до неї може бути застосовано додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке їй належить.

Як йдеться у клопотанні детектива, ОСОБА_6 19.04.2024 року забезпечила здійснення заходів, спрямованих на унеможливлення виконання в майбутньому виду покарання у виді конфіскації майна, а також виведення майна, яке належало їй на праві власності, з-під потенційного арешту та можливої конфіскації у рамках іншого кримінального провадження №0000068 від 12.05.2022 року відносно ОСОБА_6 за ч.3 ст.368 КК України, яке наразі скеровано на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду.

Зокрема, 19.04.2024 року ОСОБА_6 вжила заходів щодо відчуження належних їй на праві приватної власності об`єктів нерухомості на користь свого сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом укладення договору дарування, зокрема житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Родинні відносини між підозрюваною ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підтверджуються доданим до клопотанням актовим записом про народження № 8 від 25.07.1997 року, відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та у відомостях про матір вказаного актового запису зазначено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.73).

Як вбачається з договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу ОСОБА_10 від 19.04.2024 року, ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_8 прийняв у дарунок наступне нерухоме майно: житловий будинок та підвал вказані в плані літерою «А» має загальну площу 156 м.кв. та житлову площу 58,4 м.кв., а також біля будинку: «Б» - Літня кухня; «В» - Хлів; «Г» - Убиральня; «Д» - Гараж; «Е» - Сарай; «Ж» - Навіс; «№1» - Ворота; «№2» - Огорожа; «№3» - Колодязь питний.; земельна ділянка, яка дарується за цим договором, має площу 0,2499 га, кадастровий номер :00:001:0057, цільове призначення: 02.01 Для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, копія вказаного договору дарування є в матеріалах клопотання (а.с.33-35).

Так, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2038734, житловий будинок та підвал (літера А) загальною площею 156 кв.м., житлова площа 58,4 кв.м., а також біля будинку: Літня кухня (літ.Б); Хлів (літ.В); Убиральня (літ.Г); Гараж (літ.Д); Сарай (літ.Е); Навіс (літ.Ж); Ворота (№1); Огорожа (№2); Колодязь питний (№3), які розташовані за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с.Велика Бакта, вулиця Дружби, будинок 9 належить на праві власності ОСОБА_8 . на підставі договору дарування від 19.04.2024 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2038772, земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0057, площею 0,2499 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить на праві власності ОСОБА_8 , на підставі договору дарування від 19.04.2024 року.

Та як зазначено у клопотанні, укладений договір дарування вищезазначеного нерухомого майна містить ознаки фраудаторності та спрямовані не на настання реальних наслідків їх укладення, а на виведення майна з-під потенційного арешту та можливої конфіскації.

Отже, за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, у якому наразі обвинувачується ОСОБА_6 , на час укладення нею договору дарування - 19.04.2024 року, наявні ознаки фраудаторності, формальної угоди, спрямованої не на настання реальних наслідків їх укладення, а на виведення майна з-під потенційного арешту та можливої конфіскації, одним із видів основного покарання, як визначено санкцією ч.3 ст.368 та ч.5 ст.191 КК України, є конфіскація майна.

Кримінальне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч.5 ст.191 КК України, яке вчинене у період з грудня 2023 року по червень 2024 року, відповідно до примітки ст.45 КК України, вказане діяння відноситься до умисних корупційних кримінальних правопорушень, що свідчить про умисність та спрямованість дій ОСОБА_6 на час укладення договору дарування 19.04.2024 року, який, на думку органу досудового розслідування, містить ознаки фраудаторності та не спрямовані на настання реальних наслідків укладення вказаного договору дарування, а саме на виведення майна з-під потенційного арешту та можливої конфіскації, у разі визнання ОСОБА_6 винуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів.

Беручи до уваги те, що на теперішній час виникла необхідність у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості, а саме в застосуванні такого заходу забезпечення як арешт майна, детектив у поданому клопотанні просить накласти арешт на зазначене у клопотанні нерухоме майно, яке належить на праві власності синові підозрюваної ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Частиною 4 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно, серед інших, третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України..

У свою чергу ч.1 ст 96-1 КК України регламентовано законодавчу догму, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодекс України, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Абз.2 ч.4 ст.170 КПК України передбачає, що арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 ч.1 статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України правовою підставою для арешту майна є можливість спеціальної конфіскації майна.

З вказаних законодавчих норм слідує, що сторона обвинувачення зобов`язана встановити наявність майна підозрюваного, обвинуваченого на яке може бути накладено арешт з метою забезпечення, у майбутньому, судом спеціальної конфіскації, за суб`єктивними самостійними ознаками (кожна з яких окремо дає підстави для накладення арешту), а саме: вчинення умисного кримінального правопорушення, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та інші.

При цьому, слід відмітити, що саме наявність вищевказаних ознак являється достатнім чинником для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що узгоджується з вимогами п.2 ч.2 ст.170 КПК України.

У нормах Кримінального кодексу України, окрім конфіскації майна як виду покарання, визначено спеціальну конфіскацію як інший захід кримінально-правового характеру (розділ ХIV Загальної частини, Інші заходи кримінально-правового характеру).

Згідно з абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Крім цього, арешт з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна може бути накладено на майно, серед інших, третьої особи.

Детектив підтвердив належність вказаного у клопотанні нерухомого майна (житловий будинок та споруди і будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0057, площею 0,2499 га (присадибна ділянка), яка розташована за вищевказаною адресою) саме ОСОБА_8 (син підозрюваної). До клопотання додано відповідний витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна за №451421485 від 10.11.2025 року вбачається, що право приватної власності підозрюваної ОСОБА_6 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на нерухоме майно, а саме: житловий будинок та підвал (літера А) загальною площею 156 кв.м., житлова площа 58,4 кв.м., а також біля будинку: Літня кухня (літ.Б); Хлів (літ.В); Убиральня (літ.Г); Гараж (літ.Д); Сарай (літ.Е); Навіс (літ.Ж); Ворота (№1); Огорожа (№2); Колодязь питний (№3), які розташовані за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с.Велика Бакта, вулиця Дружби, будинок 9; земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0057, площею 0,2499 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) припинено. Підставою для припинення права власності є Договір дарування від 19 квітня 2024 року, згідно якого ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_8 прийняв у дарунок наступне нерухоме майно: житловий будинок та підвал вказані в плані літерою «А» має загальну площу 156 м.кв. та житлову площу 58,4 м.кв., а також біля будинку: «Б» - Літня кухня; «В» - Хлів; «Г» - Убиральня; «Д» -Гараж; «Е» - Сарай; «Ж» - Навіс; «№1» - Ворота; «№2» - Огорожа; «№3» - Колодязь питний; земельна ділянка кадастровий номер :00:001:0057 площею 0,2499 га з цільовим призначенням: для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.33-35).

Приймаючи до уваги ті обставини, що вищевказане майно, яке належить на праві власності сину підозрюваної ОСОБА_6 - ОСОБА_8 може бути відчужене, приховане, пошкоджене, зіпсовано, втрачено чи знищено, що в підсумку призведе до його втрати, у тому числі перешкоджанню реалізації визначеного законом обов`язку вирішення у майбутньому питання щодо конфіскації майна як виду покарання, затягування досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000068, не встановлення об`єктивної істини по даному кримінальному провадженню.

Загальними підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і арешт майна, КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Як вбачається з матеріалів клопотання, органом досудового розслідування проводиться слідство у кримінальному провадженні, внесене до ЄРДР за №0000142 від 16.04.2021 року за правовою кваліфікацією за ч.2 ст.364, ч.2 ст.197-1, ч.3 ст.190, ч.5 ст.191 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно із ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними, співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо способу арешту майна, який підлягає застосуванню, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (ч.5 ст.173 КПК України).

В своїх ухвалі від 30 жовтня 2024 року Апеляційна палата Вищого Антикорупційного суду (справа № 991/1152/24; провадження №11-сс/991/682/24) зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі «Узан та інші проти Туреччини» / Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо. Відсутність накладення арешту на майно підозрюваного буде сприяти його безперешкодному відчуженню, яке матиме наслідком неможливість виконання покарання у виді конфіскації майна.

Слідчий суддя вважає доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на нерухоме майно, зазначене детективом у клопотанні та яке зареєстровано на праві власності за ОСОБА_8 , може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження.

Тому, враховуючи доведеність детективом наявності ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що заборона відчуження майна виправдає у цьому випадку ступінь втручання у право власності ОСОБА_8 . Негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу, що власник майна ОСОБА_8 в подальшому не позбавлений права звернутися до слідчого судді, суду, із відповідним клопотанням про скасування арешту, в порядку, передбаченому статтею 174 КПК України.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає доведеним, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_8 , оскільки сприятимуть досягненню мети щодо забезпечення конфіскації майна як виду покарання, та таке втручання у право на власність є пропорційним, враховуючи обґрунтованість повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, фраудоторність правочинів з відчуження 19.04.2024 року зазначеного у клопотанні майна на користь сина ОСОБА_8 , та фактичну належність підозрюваній вищевказаного нерухомого майна (житлового юудинку, земельної ділянки), можливість застосування до ОСОБА_6 , у разі визнання її винуватою, покарання у вигляді конфіскації майна, тому клопотання детектива слід задовольнити та накласти арешт на нерухоме майно, яке зареєстровано на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), а саме на житловий будинок та підвал (літера А) загальною площею 156 кв.м., житлова площа 58,4 кв.м., а також біля будинку: Літня кухня (літ.Б); Хлів (літ.В); Убиральня (літ.Г); Гараж (літ.Д); Сарай (літ.Е); Навіс (літ.Ж); Ворота (№1); Огорожа (№2); Колодязь питний (№3), які розташовані за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с.Велика Бакта, вулиця Дружби, будинок 9 та земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0057, площею 0,2499 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), шляхом заборони розпорядження та відчуження вищевказаним майном, без заборони користування ним.

Отже, на підставі вищенаведеного та враховуючи наявність правових підстав для задоволення клопотання та з метою забезпечення конфіскації майна, як можливого виду покарання, а також правову підставу для арешту майна, керуючись засадами розумності та співмірності, дослідивши матеріали, додані до клопотання та з`ясувавши обставини, які мають суттєве значення при вирішенні питання щодо арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених п.3 ч.2 ст.170 КПК України підстав для задоволення клопотання керівника відділу детективів з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та запобігання можливості його відчуження та необхідністю накладення арешту на вказане вище нерухоме майно (житловий будинок, земельну ділянку), яке належить на праві приватної власності ОСОБА_8 із забороною розпоряджатися та відчужувати вищезазначене майно до прийняття рішення про скасування арешту.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання керівника відділу детективів Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000142 від 16.04.2021 року - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом заборони відчуження, а саме на:

- житловий будинок та підвал (літера А) загальною площею 156 кв.м., житлова площа 58,4 кв.м., а також біля будинку: Літня кухня (літ.Б); Хлів (літ.В); Убиральня (літ.Г); Гараж (літ.Д); Сарай (літ.Е); Навіс (літ.Ж); Ворота (№1); Огорожа (№2); Колодязь питний (№3), які розташовані за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с.Велика Бакта, вулиця Дружби, будинок 9;

- земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0057, площею 0,2499 га, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, село Велика Бакта, вулиця Дружби, 9, цільове призначення земельної ділянки: для ведення будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Заборонити власнику майна ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам розпоряджатися та відчужувати вищезазначене нерухоме майно до прийняття рішення про скасування арешту.

Керівнику відділу детективів Підрозділу детективів ТУ БЕБ у Закарпатській області ОСОБА_5 вирішити питання щодо подальшого збереження вищевказаного майна, на яке накладений арешт.

Ухвала підлягає негайному виконанню керівником відділу детективів ОСОБА_5 ..

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, відповідно до п.9 ч.1 ст.309, ст.395 КПК України.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, проте не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області: ОСОБА_1