Справа № 199/7295/25
ВИРОК

іменем України

12.01.2026 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі кримінальне провадження № 0014073 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2025, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт.Брилівка, Херсонської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, РНОКПП- НОМЕР_1 , неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних дітей, військовослужбовця військової служби під час мобілізації на особливий період, у посаді старшого оператора 2 відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , старшого солдата, зареєстрованого у квартирі АДРЕСА_1 та проживаючого у будинку АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.4 ст.402 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_4

обвинувачений - ОСОБА_3

захисник - ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що водиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.01.2025 року № 26/2025, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 січня 2025 року № 4024-1X, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12 жовтня 2024 року №293 старшого солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого оператора 2 відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до бойового розпорядження виданого (винесеного) командиром 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_6 , 11 квітня 2025 року старшого солдата ОСОБА_3 передано в оперативне підпорядкування командиру 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 капітану ОСОБА_7 .

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22 травня 2024 року №143, капітана ОСОБА_7 призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 14 березня 2024 року №79 на посаду командира 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що з 15 травня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» звання капітан належить до молодшого офіцерського складу, звання солдат належить до рядового складу.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що капітан за своїм військовим званням є начальником для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

Також відповідно до статті 111 Статуту, командир роти в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти, за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти, за успішне виконання ротою бойових завдань, за ведення ротного господарства.

Командир роти підпорядковується командирові батальйону і є прямим начальником усього особового складу роти.

Таким чином, командир 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 капітан ОСОБА_7 по відношенню до старшого оператора 2 відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_3 був прямим начальником за своїм службовим становищем та за військовим званням, а останній - підлеглим капітану ОСОБА_7 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов?язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов?язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов?язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов?язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги. віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов?язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов?язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Під наказом у ст. 402 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов?язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов?язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов?язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов?язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В свою чергу, старший солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов?язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов?язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, та вчинив військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв?язку з виконанням завдань за призначенням, пов?язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_2 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

12 квітня 2025 року об 09 год. 30 хв., перебуваючи в пункті тимчасової дислокації військової НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 , старший солдат ОСОБА_3 , отримав бойове розпорядження командира 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_7 № 15 від 12.04.2025, яке винесено на підставі бойового розпорядження №291 дск від 11.04.2025 виданого (винесеного) т.в.о. командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_6 , згідного до якого, старшому солдату ОСОБА_3 необхідно було висунутись на ВП «МАРІЧКА», що поблизу н.п. ВОДЯНЕ ДРУГЕ з метою підсилення. Продовжити облаштування позицій в інженерно-фортифікаційному відношенні та удосконалення системи вогню та системи спостереження. Продовжити нарощування по передньому краю вибухових інженерних загороджень. До 20:00 год. 12.04.2025 висунутись з району розташування н.п. ШАХОВЕ в район виконання бойового завдання до точки спішування лісосмуга «МІЛАН» т.4 до ВІІ «Марічка».

Отримавши зазначене бойове розпорядження прямого начальника, солдат ОСОБА_3 злякався виконувати покладені на нього обов?язки військової служби.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді старшого оператора 2 відділення протитанкових ракетних комплексів взводу протитанкових ракетних комплексів 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов?язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 12 квітня 2025 року об 09 год. 30 хв., перебуваючи в пункті тимчасової дислокації військової НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_7 №15 від 12.04.2025, яке винесено на підставі бойового розпорядження №291дск від 11.04.2025 виданого (винесеного) т.в.о. командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_6 , згідного до якого, старшому солдату ОСОБА_3 необхідно було висунутись на ВП «МАРІЧКА», що поблизу н.п. ВОДЯНЕ ДРУГЕ з метою підсилення. Продовжити облаштування позицій в інженерно-фортифікаційному відношенні та удосконалення системи вогню та системи спостереження. Продовжити нарощування по передньому краю вибухових інженерних загороджень. До 20:00 год. 12.04.2025 висунутись з району розташування н.п. ШАХОВЕ в район виконання бойового завдання до точки спішування лісосмуга «МІЛАН» т.4 до ВП «Марічка» - чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

12.01.2026 між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості, у відповідності до ст.ст. 472, 469, 470, 472 КПК України.

Згідно угоди, прокурор Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке має понести обвинувачений за ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, із застосуванням ч.1 ст. 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі на строк два роки призначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки із відрахуванням у дохід держави в розмірі двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст.402 КК України визнає повністю, цілком розуміє права визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Вислухавши позицію учасників судового провадження, які наполягали на затвердженні судом угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим підлягає затвердженню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 469 КПК України, за ініціативою прокурора або обвинуваченого може бути укладена угода про визнання винуватості щодо кримінальних проступків, кримінальних правопорушень невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Згідно ч.3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений, за участі захисника, та прокурор розуміють наслідки укладення та невиконання даної угоди, визначені ст. ст. 473, 476 КПК України, ст. 3891 КК України.

Зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором, визначена у межах санкції ч.4 ст.402 КК України, а тому не суперечить інтересам суспільства. Порушень прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб не встановлено. Підстав для відмови в затверджені угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України, як такі, що виразилися у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

4.Мотиви призначення покарання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену сторонами міру покарання.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 , що укладена 12.01.2026, в кримінальному провадженні №0014073 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2025.

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 12.01.2026 покарання за ч. 4 ст. 402 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі на строк два роки призначити ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки із відрахуванням у дохід держави в розмірі двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення.

У відповідності до ч. 2 ст. 58 КК України під час відбування покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на два роки ОСОБА_3 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання, час перебування його під вартою, у якості запобіжного заходу, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців з 12.04.2025 по 12.01.2026 включно.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ОСОБА_3 скасувати, звільнивши ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно в залі суду.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра, з урахуванням обмежень прав прокурора та обвинуваченого на оскарження вироку в апеляційному порядку згідно з положеннями ст. ст. 394,424 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпра ОСОБА_1