АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/633/25
Провадження № 1-кп/491/56/25
ВИРОК

іменем України

14 жовтня 2025 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження: прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000368, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 жовтня 2024 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець м. Ананьїв Ананьївського району Одеської області; українець; громадянин України; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має; працює на посаді водія Комунального некомерційного підприємства «Ананьївська багатопрофільна міська лікарня Ананьївської міської ради»; має середньо-спеціальну освіту; раніше не судимий,

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2024 року близько 20 години 20 хвилин, водій ОСОБА_4 , грубо порушив пункти: 1.5., 2.3.(б), 12.1., 12.2 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, які зобов`язують водія:

п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

п.12.2. «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги».

Так, в зазначений день та час, водій ОСОБА_4 , в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, керуючи технічно справним автомобілем «OPEL ASTRA», номерний знак « НОМЕР_1 », який перебував у фактичній власності ОСОБА_7 , маючи при собі реєстраційні документи на вказаний транспортний засіб та посвідчення водія, рухався в межах населеного пункту по вулиці Незалежності міста Ананьїв Подільського району Одеської області в напрямку вулиці Героїв України міста Ананьїв Подільського району Одеської області.

Під час руху по центру проїзної частини вулиці Незалежності міста Ананьїв Подільського району Одеської області, на якій організований двосторонній рух та проїзна частина має по одній смузі руху в обох напрямках, водій ОСОБА_4 уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого відповідно не відреагував на її зміну, та допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу по якій в цей час йому на зустріч рухався пішохід, в результаті чого передньою лівою кутовою частиною кузову керованого ним автомобіля допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 .

Внаслідок даної ДТП потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заподіяні наступні тілесні ушкодження: поєднана травма голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок; перелом кісток лицьового черепа; забій головного мозку; набряк мозку; рвані рани пара орбітальної ділянки лівого ока; рани та садна тулуба; закритий перелом лівого стегна в ніжній третині зі зміщенням уламків та ушкодженням лівої стегнової вени; садна лівої гомілки; травматичний шок І ступеня, які згідно п.п.2.1.1(а), 2.1.2, 2.1.3 «п» «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпека для життя.

Допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог 12.1 та 2.3 (б) «Правил дорожнього руху України», створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 .

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Ухвалою суду від 10 липня 2025 року було призначено проведення підготовчого судового засідання у вказаній справі.

В подальшому ухвалою суду від 03 вересня 2025 року справу було призначено до розгляду по суті та доручено органу пробації скласти досудову доповідь відносно ОСОБА_4 .

В судовому засіданні 14 жовтня 2025 року прокурором оголошено короткий виклад обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, поставлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначені питання обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень частини першої статті 349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, допитом потерпілої, дослідженням доказів щодо судових витрат, речових доказів та ухвал щодо накладення арешту, дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також оголошенням досудової доповіді, складеної органом пробації.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник - адвокат ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_6 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодилися.

Судом у відповідності до положень частини третьої статті 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прокурор, обвинувачений, захисник та потерпіла зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин другої та третьої статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, допит потерпілої, дослідження доказів щодо судових витрат, речових доказі та ухвал щодо накладення арешту, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також вивчення досудової доповіді, наданої органом пробації. Ухвала занесена секретарем судового засідання в журнал судового засідання.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, наведених вище, визнав повністю, суду розповів про обставини скоєного злочину так, як про них зазначено в обвинувальному акті.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Потерпіла під час її допиту підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті. Просила суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його права керувати транспортними засобами. Зазначила, що обвинуваченим було оплачено її лікування.

Після допиту обвинуваченого та потерпілої прокурором було оголошено та надано для долучення до матеріалів справи докази щодо судових витрат, речових доказів та докази, які характеризують обвинуваченого.

Заперечень або доповнень до зазначених доказів від учасників процесу не надходило, за їх згодою зазначені докази було долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду, постановленою на місці та занесеною до журналу судового засідання, було задоволено клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , проти якого не заперечували прокурор та потерпіла, долучено до матеріалів справи клопотання директора Комунального некомерційного підприємства «Ананьївська багатопрофільна міська лікарня Ананьївської міської ради» ОСОБА_8 щодо не позбавлення їх працівника ОСОБА_4 водійських прав.

Крім того, від представника Подільського районного сектору №1 Філії державної установи «Центр пробації» в Одеській області надійшли матеріали досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 із викладенням матеріалів та висновком органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (в тому числі окремих осіб). У випадку прийняття судом рішення про звільнення від покарання з випробуванням орган пробації вважає доцільним не покладати на ОСОБА_4 додаткових обов`язків.

Після дослідження доказів, судом було поставлено питання учасникам процесу про те, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, чи можливо закінчити дослідження доказів та перейти до судових дебатів.

На вказане питання учасники процесу повідомили, що будь-яких доповнень досудового розгляду, заяв або клопотань вони не мають, та вважають за можливе перейти до судових дебатів.

Враховуючи викладене судом без видалення до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів.

У судових дебатах:

Прокурор пояснив, що під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні було встановлено та доведено факт скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, при цьому враховуючи особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що він визнав свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, надав свідчення суду щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, розкаявся, призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами та із застосуванням положень ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 звільнити з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Також просив вирішити долю речових доказів у відповідності до статті 100 КПК України.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 , просив призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами та із застосуванням положень ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 звільнити з іспитовим строком 1 рік.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах зазначив, що свою вину у вчиненні інкримінованого злочину він визнає, згоден зі всім.

Потерпіла ОСОБА_6 просила не позбавляти обвинуваченого водійських прав, зазначивши, що простила його.

В останньому слові обвинувачений просив суд суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що під час судового розгляду підтверджено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

Відповідно до частини першої статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Частиною першою статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 12 КК України злочин вчинений ОСОБА_4 є тяжким злочином, оскільки за його вчинення може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі статтею 67 КК України, відсутні.

У відповідності до положень частини першої статті 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Частиною другою статті 63 КК України визначено, що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Суд з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_4 буде призначення йому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вигляді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 без позбавлення його права керувати транспортними засобами, суд виходить з думки прокурора, побажанням потерпілої та клопотання з місця роботи обвинуваченого про не позбавлення його водійських прав.

При цьому, суд з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи ОСОБА_4 , а саме те, що є раніше не судимою особою, одружений, за місцем мешкання та місцем роботи він характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та інших обставини справи, приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, частиною третьою статті 75 КК України визначено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке не входить до переліку кримінальних правопорушень за вчинення яких особу не може бути звільнено від відбування покарання з випробуванням, при цьому, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання що у вигляді позбавлення волі, строком на 4 роки, а отже до ОСОБА_4 може бути застосовано звільнення від покарання з випробуванням, передбачене статтею 75 КК України.

Відповідно до частини першої статті 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні ні прокурором, ні потерпілою не заявлявся.

Відповідно до вимог пункту 13 частини першої статті 368 та частини четвертої статті 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.

Відповідно до частини другої статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні витрати на залучення експерта для проведення ряду експертиз в загальному розмірі 25062,30 гривень, що підтверджується довідками про витрати на проведення відповідних судових експертиз за матеріалами кримінального провадження № 0000368.

Вказані витрати мають бути стягнуті з ОСОБА_4 в дохід держави.

З реєстру матеріалів досудового розслідування та інших матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні наявні речові докази, долю яких слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України.

Згідно частини четвертої статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно частини першої статті 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 374 КПК України суд при ухваленні вироку, серед іншого, ухвалює рішення про початок строку відбування покарання та про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 04 липня 2025 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на 60 днів.

Строк дії запобіжного заходу сплив 02 вересня 2025 року. Клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, обраного відносно ОСОБА_4 , або заміну іншим до суду не надходили.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 100, 124, 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 532, 615 ч. 15 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року і 6 (шість) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 1 (одного) року і 6 (шість) місяців випробувального терміну:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Роз`яснити, що у відповідності до положень частин другої та третьої статті 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

В силу положень статті 165 КВК України іспитовий строк засудженому, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 14 жовтня 2025 року.

Строк дії запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, сплив 02 вересня 2025 року. Клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, або його заміну до суду не надходили.

Арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2025 року на:

- два уламки скла та два фрагменти пластику, які поміщені до сейф-пакету SUD2008841;

- чорні джинсові штани, які поміщені до сейф-пакету RAWO 148870;

- кофту сірого кольору синтетичної в`язки, яку поміщено до сейф-пакету RAWO 148871;

- кофту блакитного кольору на блискавці, яку поміщено до сейф-пакету RAWO 148872;

- футболку рожевого кольору, яку поміщено до сейф-пакету RAWO 148873;

- пару кросівок рожево-білого кольору із шнурівкою білого кольору, які поміщені до сейф-пакету RAWO 148874,

- автомобіль «OPEL ASTRA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , синього кольору, VIN НОМЕР_3 , - скасувати.

Речові докази, а саме:

- два уламки скла та два фрагменти пластику, які поміщені до сейф-пакету SUD2008841;

- чорні джинсові штани, які поміщені до сейф-пакету RAWO 148870;

- кофту сірого кольору синтетичної в`язки, яку поміщено до сейф-пакету RAWO 148871;

- кофту блакитного кольору на блискавці, яку поміщено до сейф-пакету RAWO 148872;

- футболку рожевого кольору, яку поміщено до сейф-пакету RAWO 148873;

- пару кросівок рожево-білого кольору із шнурівкою білого кольору, які поміщені до сейф-пакету RAWO 148874, - знищити.

Речовий доказ автомобіль «OPEL ASTRA» реєстраційний номер НОМЕР_2 , синього кольору, VIN НОМЕР_3 - повернути ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець м. Ананьїв Одеської області; паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 11 липня 2001 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків не надано, на користь держави (Ананьївська міська ТГ, отримувач: ГУК в Одеській області/м. Ананьїв/24060300, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), р/р UA0015634, код банку: 899998, за кодом класифікації доходів бюджету 24060300 «Інші надходження» (державний бюджет)) судові витрати за проведення експертиз в розмірів 25062 (двадцять п`ять тисяч шістдесят дві) гривні 30 коп.

Цивільний позов прокурором, потерпілою під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

У відповідності до частини п`ятнадцятої статті 615 КПК України суд обмежився оголошенням резолютивної частини вироку.

Копію повного тексту вироку негайно після оголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1