№ 1-кс/755/4348/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2025 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , особи, в інтересах якої подано скаргу - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 21.10.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000463 від 20.05.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на постанову дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 21.10.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000463 від 20.05.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України.

Скарга мотивована тим, що, виконуючи рішення суду за заявою ОСОБА_4 про злочин, було порушено кримінальне провадження № 0000463 та начебто, розпочаті слідчі дії дізнавачами ВД Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . При цьому, дії, викладені в заяві, були кваліфіковані суб`єктом оскарження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, не дивлячись на твердження ОСОБА_4 про зникнення її речей та документів, тобто, фактично вчинено грабіж, що передбачено ст. 186 КК України. Кримінальне провадження № 0000463 від 20.05.2025 року вже декілька раз закривалося, не дивлячись на не проведення встановлених КПК заходів дізнання. Адвокатом ОСОБА_3 направлялися адвокатські запити та клопотання, відповідно до ст. 220 КК України, зокрема, на його клопотання щодо неможливості кримінального провадження за ст. 356 КК України без ОСОБА_4 та необхідності визнання останньої потерпілою, було отримано відмову, в якій зазначалося, що під час дізнання не отримано відомостей про завдання ОСОБА_4 моральної, фізичної або майнової шкоди, у зв`язку з чим, у кримінальному провадженні вона має процесуальні статуси «заявник», «свідок» та підстав для визнання її потерпілою, вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого, немає. Тобто, розпорядження сторонніми особами майном ОСОБА_4 без її дозволу та не за цільовим призначенням, а також, заволодіння цим майном, не спричинило, на думку дізнавачів, моральної та матеріальної шкоди, а необхідність їх заміни подібними речами не призвела до шкоди матеріальної та майнової.

Проте, у судовому засіданні 12.11.2025 року адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дізналися, що старшим дізнавачем ВД Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_5 постановою від 21.10.2025 року (далі оскаржувана постанова) кримінальне провадження № 0000463 від 20.05.2025 року закрите у зв`язку з відсутністю події кримінального проступку. Ознайомившись із текстом постанови про закриття, вона так і не була надіслана учасникам провадження, однозначно, можна стверджувати про фальсифікацію результатів розслідування. Так, подія кримінального проступку за нормою ст. 356 КК України це наявність будь-яких дій, здійснених всупереч установленому законом порядку, правомірність яких оспорюється окремим громадянином. При цьому, наявність такої події не створює складу злочину, тобто подія може бути, але склад кримінального проступку може бути відсутнім. Натомість, у даному випадку дізнавач фактично вказує, що відсутні протиправні дії та жодна особа не оспорює нічого. Це і є фальсифікація, а скоріш за все, має місце склад посадового злочину, регламентованого розділом XVII КК України, а саме, кримінальні правопорушення у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної із наданням публічних послуг. Крім того, це підтверджується і тим, що дізнавачами ВД Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві та прокурором, як процесуальним керівником, не виконані вимоги ч. 6 ст. 284 КПК України. Отже, працівники суб`єкту оскарження мали певні наміри, очевидно, не допустити оскарження їх незаконних дій до суду. Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що 24.04.2025 року ОСОБА_4 зранку поїхала на роботу, ввечері, після роботи остання, їхавши додому, отримала повідомлення у месенджері «Вайбер» від доньки ОСОБА_7 про те, що 12.04.2025 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , продана, всі особисті речі ОСОБА_4 відвезені донькою до м. Бучі, а також про те, що замки від квартири змінено, у зв`язку з чим, ОСОБА_4 не зможе потрапити до квартири. Крім того, в оскаржуваній постанові вказано, 12.04.2025 року ОСОБА_7 продала вищевказану квартиру, про що повідомила свою матір, також сказала, що останні мають покинути квартиру, але ОСОБА_4 проігнорувала дану інформацію, тому, 24.04.2025 року ОСОБА_7 зібрала речі матері та відвезла до квартири в м. Буча, яку ОСОБА_4 придбала в 2013 році, яка згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме манно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.09.2013 року, зареєстрована на ОСОБА_4 . Слід зауважити, що дізнанням встановлено існування події кримінального проступку, тобто, здійснення не уповноваженою особою переміщення речей, що їй не належать, тобто, самоуправство. Більше того, ОСОБА_7 визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України, а саме, незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи. При цьому, таке зізнання зафіксоване дізнавачем ОСОБА_5 без прийняття заходів, передбачених ст. 214 КПК України, і це підтверджує упередженість дізнання. Фактично, ОСОБА_7 вказала, що вона взяла чужі речі (неналежні їй, а з її слів належні матері) та перемістила їх, що означає, вчинення нею відкритого викрадення чужого майна, тобто дій, що підпадають під ознаки діяння, визначеного ст. 186 КК України, знову ж таки без належної реакції з боку правоохоронних органів. Крім того, співробітники дізнання з невідомих підстав не опитали осіб, що також здійснили діяння, що підпадають під ознаки діяння, визначеного ст. 186 КК України, а саме осіб, які на даний час мешкають за адресою: АДРЕСА_1 та привласнили (не повернули) майно ОСОБА_4 . Таким чином, є достатньо підстав для проведення об`єктивного, неупередженого та законного розслідування. Крім того, в оскаржуваній постанові дізнавач вказує, що ОСОБА_7 разом із новими власниками квартири приїхала за вищевказаною адресою, щоб поговорити з ОСОБА_4 про те, що квартира продана та ОСОБА_4 має покинути квартиру, на що остання. телефонувала своєму адвокату, який підтвердив, що ОСОБА_4 дійсно має покинути квартиру за вищевказаною адресою, однак, дізнавач не перевіряла вказану інформацію, а ні у ОСОБА_4 , а ні в адвоката ОСОБА_3 . Знову ж таки дізнавач зазначає, що ОСОБА_7 повідомила, що так як вона являється власницею вищевказаної квартири, тому, придбала за свої грошові кошти кухню, кухонний кутовий диван, шафу передпокій, драбину розкладну, світильники в кількості 4 шт., лінолеум, бойлер, які знаходились у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , так як це було давно, тому, квитанції у ОСОБА_7 не збереглись, але під час допиту ОСОБА_4 дізнавач відмовилася від отримання документів та фотографій майна, яке належить останній. Крім цього, дізнавач вказує, що до теперішнього часу відбуваються судові спори між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 стосовно виселення ОСОБА_4 та зняття в останньої прописки з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тому, враховуючи вищевикладене, склад кримінального правопорушення по даному факту відсутній, значної матеріальної шкоди не завдано, вбачаються цивільні правові відносини, що є обманом, оскільки не існує жодного судового процесу щодо виселення між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , як не існує і процесу щодо прописки. Відповідно до зазначеної постанови, дізнавач ВД Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_5 , всупереч вимогам ст. ст. 91 та 92 КПК України, покладає тягар доказування на потерпілу. При цьому, зазначає, що в даному випадку відсутня подія самоуправства, хоча весь текст оскаржуваної постанови має протилежний зміст підтверджуючи наявність самоуправства. Крім того, постанова містить й інші перекручення фактів, зокрема, дізнавачкою так і не спростовані вказівки суду, виявлені при попередньому розгляді неправомірних дій дізнавачів. Проте, закриття кримінального провадження відбувається у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Таким чином, дізнавачі вказують на існування події, а от в подальшому, просто перестають її бачити та закривають кримінальне провадження у зв`язку саме з відсутністю події. Зрозумілим би було, якби закриття відбулося у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Однак, кваліфікація закриття у відповіді та у постанові не відповідають одна одній. При цьому, як вказано вище, зазначення підстав закриття провадження не відповідають самій мотивації постанови і це є порушенням норм КПК України. Зокрема, що у пункті 3 регулятивної частини постанови зазначено про необхідність направлення цієї постанови, у тому числі й заявнику, тобто ОСОБА_4 , проте, вказана постанова про закриття не була направлена останній, що також є порушенням норм КПК України. При цьому, як зазначено вище, не було взято до уваги та не надано належної оцінки даним, що були отримані у ході допитів учасників провадження. Суб`єкт оскарження просто процитував загальні постулати без ідентифікації їх з конкретним провадження. Як можна стверджувати, що подія мала місце, вказувати, що за нею проводилися оперативно-розшукові дії, а потім вказати про те, що подія відсутня. Не дивлячись на наявні розбіжності в показаннях, суб`єкт оскарження навіть не провів спільний допит з метою усунення цих розбіжностей. Як зазначено вище, кримінальне провадження закривається, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, однак, слід мати підстави на таке закриття, проте, такі підстави в оскаржуваній постанові не названо. Так, провадження закрите, начебто, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, однак, як випливає із самої постанови про закриття, дізнавач стверджує про існування певної події, а це вказує на неправомірне закриття кримінального порушення, принаймні, за цією підставою. При цьому, в основу постанови, як в ній зазначено, покладено лише об`єктивну сторону вчиненого проступку і це означає, що проступок був. При цьому, не було здійснено оперативно-слідчих дії у повному обсязі, суб`єктом оскарження не проводилося досудове розслідування взагалі. Це випливає з того, що саме суб`єкт оскарження має встановити суб`єктивну складову злочину, провівши ряд слідчих дій, які не були здійсненні. Зазначене підтверджується тим, що жодної із обставин, що підлягають перевірці, відповідно до ст. 91 КПК України, не було перевірено. З викладеного видно, що суб`єкт оскарження ухилився від обов`язкових дій, визначених законом, тобто від виконання своїх обов`язків.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 прохав скаргу задовольнити, зазначивши, що дії дізнавача є незаконними, кримінальне провадження було розпочато за ст. 356 КК України та закрито за відсутністю події, зокрема, закривалося воно декілька разів, то за відсутністю складу правопорушення, то за відсутністю події. Після відновлення досудового після скасування постанови, було проведено додатковий допит ОСОБА_4 для надання підтверджень, які речі залишилися у квартирі та яка їх доля, але дізнавачем було внесено в допит лише перелік речей, про які зазначила ОСОБА_4 і на пропозицію останньої надати документи на підтвердження права власності щодо цих речей дізнавачі відповіли, що не потрібно. У процесі допиту ОСОБА_4 декілька разів зазначала, що вважає самоуправством те, що речі викинуті без належних підстав до спливу терміну виселення її з квартири, вказаного у п. 8 Договору купівлі-продажу квартири, який прохав долучити до матеріалів скарги. Крім того, ОСОБА_4 викликала працівників поліції, які своєю бездіяльністю дозволили замінити у квартирі замки, хоча, остання зазначала, що зникли її речі, і якби дізнання дізнання було розпочато за ст. 186 КК України, то було б зрозумілим те, що подія відсутня, однак, у даній ситуації наявне самоуправство, оскільки особа вчиняла дії щодо майна, яке їй н належить. Під час останнього допиту ОСОБА_4 зазначала, що їй заподіяно шкоду, на що дізнавачі повідомили, що для встановлення дано факту необхідно провести експертизу, але цього зроблено не було, тому, розслідування проведено неналежно. Також, є питання до самої постанови, адже подія була зафіксована і орган дізнання кваліфікував це діяння як самоуправство. Під час розслідування було проведено лише два допити, не було з`ясовано всі обставини кримінального правопорушення та дізнанням не дотримано вимоги ст. 290 КК України щодо збирання та формування доказів. Слідчі дії належно не проведені і в матеріалах немає доказів, що відсутні подія, навпаки, докази існують, подія є, а саме допит особи, яка викидала речі, допит ОСОБА_4 та її доньки, яка зазначає, що брала речі і кудись перевозила, тому, факт самоуправства щодо майна ОСОБА_4 є. На даний час, учасником кримінального правопорушення є і ОСОБА_8 , яка проживає у квартирі, адже, майно перебувало і перебуває в її квартирі, однак, орган дізнання не встановив майно, яке там знаходиться. Донька ОСОБА_4 у договорі купівлі-продажу квартири вказала дату виселення останньої і до того часу вона могла проживати у даній квартирі та користуватися речами, а саме до 27.05.2025 року. На даний, майно не повернуто, самоуправство триває, спочатку речі викинула донька ОСОБА_4 , потім, приїхала ОСОБА_8 та ці дії повторила, орган дізнання спочатку повинен був прибути на місце події та подивитися, чи є ті речі, про які зазначала ОСОБА_4 , однак, перевірка проведена поверхнево, без ретельного дослідження.

У судовому засіданні ОСОБА_4 також прохала задовольнити скаргу.

Особа, рішення якої оскаржується, у судове засідання не з`явилася, однак, надійшло клопотання начальника сектору дізнання відділу поліції № 3 (з обслуговування житлового масиву «Русанівка») Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 про розгляд скарги у його відсутність та відмовити у її задоволенні. Зокрема, останній направив до суду лист про надання інформації, з якого вбачається, що кримінальне провадження № 0000463 від 20.05.2025 року, з метою перевірки законності прийнятого рішення, а саме постанови про закриття вказаного кримінального провадження від 21.10.2025 року, Дніпровським УП ГУ НП у м. Києві було скеровано до Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, однак, матеріали провадження повернулися та постанова скасована не була.

У свою чергу, начальник сектору дізнання відділу поліції № 3 (з обслуговування житлового масиву «Русанівка») Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 з`явився у судове засідання, яке було призначене на 01.12.2025 року, та зазначив, що на даний час всі докази ними отримано, інші докази, а саме допит сусідів та осіб, які замінювали замки, не розкриє суть кримінального правопорушення, всі дії дізнанням здійснювалися відповідно до чинного законодавства, таким чином, постанова про закриття кримінального провадження є законною та обґрунтованою.

Крім того, до суду з Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві надійшли матеріали кримінального провадження № 0000463.

Вивчивши доводи скарги, заслухавши думку учасників, дослідивши надані до скарги докази, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0000463, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно зі п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді (позиція ВССУ, відображена в Узагальненні, яка ураховується судом з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності розслідування.

Закриття кримінального провадження, відповідно до ст. ст. 2, 284 КПК України, є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає дослідження органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК України, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Таким чином, дізнавач, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Доказування, згідно з ч. 2 ст. 91 КПК України, полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Водночас, для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення), слідству слід встановити: 1) наявність діяння, вчиненого особою; 2) наявність доказів, за яких можна встановити факт відсутності у діянні хоча б одного елемента складу злочину - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту, суб`єктивної сторони.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04.09.2025 року вже було скасовано постанову дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 18.06.20525 року та про закриття кримінального провадження №0000463 від 20.05.2025 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, та зазначено, які саме необхідно з`ясувати та ретельно перевірити під час проведення досудового розслідування обставини, однак, органом дізнання цього зроблено в повній мірі не було.

Натомість, постановою дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 21.10.2025 року кримінальне провадження №0000463 від 20.05.2025 року знову було закрито, однак, вже у зв`язку з відсутністю саме події кримінального проступку, що є незрозумілим.

Ознайомившись зі скаргою та дослідивши долучені до неї матеріали, заслухавши думку адвоката ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та начальника СД ВП № 3 (з обслуговування житлового масиву «Русанівка») Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , оглянувши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає задоволенню, оскільки, з урахуванням всіх обставин, встановлених при розгляді скарги, дізнавачем при розгляді та винесенні постанови про закриття кримінального провадження від 21.10.2025 року, перевірка проведена поверхово, без ретельного з`ясування всіх обставин, зокрема, обставин, про які зазначено в ухвалі слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києві від 04.09.2025 року.

Таким чином, під час проведення досудового розслідування необхідно з`ясувати та ретельно перевірити всі обставини, допитати осіб, які б могли засвідчити обставини вчинення кримінального правопорушення, у т.ч. поза увагою залишається особа, на які вказує ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , встановити обсяг майна ОСОБА_4 , яке залишилося перебувати у квартирі АДРЕСА_2 , якщо таке наявне там та обсяг майна, яке було останній повернуто, надати належну оцінку всім доказам, а також, провести ряд інших слідчих дій і вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин для прийняття відповідного рішення.

Згідно зі ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 9, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 21.10.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000463 від 20.05.2025 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 356 КК України, - задовольнити.

Постанову дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 21.10.2025 року про закриття кримінального провадження № 0000463 від 20.05.2025 року - скасувати.

Копію ухвали надіслати для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя