ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

10 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, яка полягає у нерозгляді клопотання ОСОБА_3 від 11 серпня 2025 року, та на постанову прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 від 12 серпня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000283, внесеного до ЄРДР 07 червня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, яка полягає у нерозгляді клопотання ОСОБА_3 від 11 серпня 2025 року, та на постанову прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 від 12 серпня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000283, внесеного до ЄРДР 07 червня 2024 року.

Скарга мотивована тим, що 12 червня 2024 року ОСОБА_3 було подано клопотання про визнання його потерпілим. Слідчий ОСОБА_5 постановою від 18.06.2024 відмовив у його задоволенні, незважаючи на те, що ухвалою Вінницького міського суду від 15.07.2024 у справі №127/22981/24 цю постанову було скасовано, а слідчого зобов`язано повторно розглянути клопотання у триденний строк. Незважаючи на це, 12 серпня 2025 року прокурор ОСОБА_6 виніс нову постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, яка не враховує обов`язкових висновків слідчого судді, не містить нової оцінки обставин справи, ігнорує встановлений судом факт завдання майнової шкоди, є формальною та суперечить вимогам ст. 55 КПК України. Така повторна відмова без врахування вказівок суду є проявом процесуальної недобросовісності та невиконання судового рішення.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_3 звернувся до суду з даною скаргою, у якій просив суд визнати незаконною бездіяльність прокурора щодо нерозгляду його клопотання від 11.08.2025 у порядку ст. 220 КПК; скасувати постанову прокурора від 12.08.2025 про відмову у визнанні потерпілим; визнати його потерпілим у провадженні №0000283 або зобов`язати прокурора/слідчого визнати його потерпілим і видати пам`ятку; зобов`язати прокурора розглянути клопотання від 11.08.2025 по суті.

В судовому засіданні особа, яка звернулась до суду зі скаргою ОСОБА_3 свою скаргу підтримав в повному обсязі за викладених у ній обставин та просив її задовольнити.

Прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 заперечив проти задоволення скарги в повному обсязі, оскільки вважає її невмотивованою та безпідставною. Також зазначив, що клопотання ОСОБА_3 було розглянуто, про що винесено мотивовану постанову, а тому бездіяльності органом досудового розслідування допущено не було. Станом на теперішній час у кримінальному провадженні №0000283 триває досудове розслідування.

Вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали скарги слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади. Зокрема забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора є однією із загальних засад кримінального провадження. Відповідно до ст. 24 КПК України це право гарантується кожному.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч. 1 та ч.3 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Вимогами п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Основним завданням слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше обмеження прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Чинним КПК України, зокрема главою 26, передбачений порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового розслідування.

Об`єктом оскарження на підставі глави 26 КПК України можуть бути тільки рішення, дії, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при здійсненні своїх повноважень під час досудового розслідування.

Отже, законодавцем визначена наявність зв`язку між обов`язком слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити визначені КПК України дії та строком, у межах якого зазначені особи зобов`язані їх вчинити.

Тому, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора щодо нездійснення певної процесуальної дії, яку вони зобов`язані вчинити у відповідності до КПК України, і ця процесуальна дія має бути вчинена у строки, визначені КПК України.

Так, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки:

1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію;

2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк;

3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність уповноважених осіб органу досудового розслідування, а лише щодо невиконання ними обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Водночас слід зважати і на те, що бездіяльність стосовно відсутності реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних, зокрема слідчих (розшукових) дій, може бути предметом оскарження лише тоді, коли скаржник попередньо ініціював вчинення таких дій, звертаючись з відповідним клопотанням до слідчого.

Судом встановлено, що слідчим відділенням відділу №2 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000283, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 червня 2024 року за ч.4 ст.190 КПК України на підставі заяви ОСОБА_3 , яка надійшла до Вінницької окружної прокуратури 04 червня 2025 року.

11 серпня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до старшого групи прокурорів у даному кримінальному провадженні із клопотанням «про вчинення процесуальних дій (ст. 220 КПК України)».

За результатами розгляду клопотання ОСОБА_3 від 11 серпня 2025 року прокурором Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 винесено постанову від 12 серпня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання під час досудового розслідування. За її змістом вказане звернення не є клопотанням, яке слідчий чи прокурор зобов`язаний розглянути в порядку, визначеному ст. 220 КПК України, оскільки ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження є заявником та наділений правами, передбаченими ч.2 ст.60 КПК України. Одночасно цією ж постановою прокурором відмовлено заявнику у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000283.

Відповідно до ст. 55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Для визнання особи потерпілою не вимагається прийняття окремого процесуального документа.

Разом із тим ч. 5 ст. 55 КПК встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Отже, саме правильність застосування слідчим або прокурором цієї норми є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду аналізованої категорії скарг.

Відповідно до вимог ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Так у своєму клопотанні від 11 серпня 2025 року ОСОБА_3 просив прокурора здійснити ряд слідчих та процесуальних дій.

Разом з тим, як встановлено під час судового розгляду даної скарги, в межах кримінального провадження №0000283, внесеного до ЄРДР 07 червня 2024 року, ОСОБА_3 є заявником.

У відповідності до ч.2 ст.60 КПК України заявник має право отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію , отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань , подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи , а також отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Таким чином, твердження ОСОБА_3 про те, що його звернення від 11 серпня 2025 року є клопотанням, яке прокурор зобов`язаний розглянути в порядку та строки, передбачені статтею 220 КПК України, є помилковим та зумовленим його суб`єктивним переконанням, яке ґрунтується на тлумаченні норм права на власний розсуд. Наявність у зверненні особи посилання на вказану норму закону не робить автоматично дане звернення таким.

Доводи ж особи, яка звернулась до суду зі скаргою, про протиправність прийняття прокурором рішення про відмову у визнанні його потерпілим в ході судового розгляду справи не були обґрунтовані скаржником та не знайшли свого підтвердження. Тож наразі у суду відсутні підстави вважати, що переконання органу досудового розслідування та процесуального керівника про передчасність надання заявнику статусу потерпілого в даному випадку є необґрунтованими та протиправними.

У відповідності до ст.94 КПК України слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 220, 303-307, 309, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, яка полягає у нерозгляді клопотання ОСОБА_3 від 11 серпня 2025 року, та на постанову прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 від 12 серпня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000283, внесеного до ЄРДР 07 червня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду впродовж 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_7