У Х В А Л А

Справа №348/2848/25

Провадження №1-кс/348/595/25

27 листопада 2025 року м. Надвірна

Слідчий суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , дізнавача у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання дізнавача у кримінальному провадженні -т.в.о. начальника СД Надвірнянського РВП ГУНП України старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000144 від 23.10.2025за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, погоджене з прокурором Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна,

в с т а н о в и в:

До слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 26.11.2025 надійшло клопотання дізнавача у кримінальному провадженні -т.в.о. начальника СД Надвірнянського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Надвірнянської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна у межах кримінального провадження №0000144 від 23.10.2025за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Сектором дізнання Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000144 від 23.10.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

З матеріалів досудового розслідування вбачається, що08.09.2025 невідома особа ймовірно підробила договір купівлі-продажу транспортного засобу №8487/25/1/001703, на підставі якого здійснила продаж автомобіля марки AUDI А6, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю Тернопільської області.

25.11.2025 в ході проведення огляду на земельній ділянці території домоволодіння в АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду було виявлено та вилучено транспортний засіб марки Audi А6, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 .

25.11.2025 транспортний засіб визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000144.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що користувачем та власником транспортного засобу марки Audi А6, 2002 року випуску, номерний знак на НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, враховуючи те, що вище наведене майно, зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення і може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, просить накласти арешт із забороною відчуження, розпоряджання та користування на транспортний засіб марки Audi А6, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні дізнавач підтримала клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини, просила його задовольнити.

Представкник ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив щодо накладення арешту на транспортний засіб марки Audi А6, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , в частині заборони відчуження та розпоряджання. В частині клопотання щодо заборони користування транспортним засобом просив відмовити.

Заслухавши пояснення дізнавача, представника ОСОБА_4 , дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими дізнавач обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів часників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Статтею 22 КПК України закріплено принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та застосовується з метою досягнення дієвості цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Встановлено, що сектором дізнання Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000144 від 23.10.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України по факту підроблення невідомою особою довіреності.

Інформацію по даному факту внесено до ЄРДР 23.10.2025, з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 358 КК України.

Згідно протоколу огляду від 25.11.2025 в ході проведення огляду, на подвір`ї домоволодіння в АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду від 24.11.2025 було виявлено та вилучено транспортний засіб марки Audi А6, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 .

Постановою т.в.о. начальника СД Надвірнянського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 25.11.2025 майно, на яке дізнавач просить накласти арешт, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні за №0000144 від 23.10.2025 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального проступку, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано це клопотання, а також те, що вилучений транспортний засіб марки Audi А6, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , який вилучений 25.11.2025 в ході проведення огляду на земельній ділянці території домоволодіння в АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду від 24.11.2025, є предметом договору відчуження, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, скільки міг зберегти на собі сліди кримінального проступку та може бути використаний як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження, окрім того є достатні підстави вважати, що транспортний засіб може бути прихований, пошкоджений, відчужений, а тому з метою встановлення обставин кримінального проступку та забезпечення кримінального провадження, клопотання необхідно задовольнити та накласти арешт на вищевказане майно.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може у подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є ризик втрати цього речового доказу, що унеможливлює встановленню істини по справі. Арешт майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження, негативні наслідки арешту майна, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 98, 100, 131, 168, 170, 171, 309, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотаннят.в.о. начальника СД Надвірнянського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна у межах кримінального провадження№0000144 від 23.10.2025 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на вилучене майно, а саме на транспортний засіб марки Audi А6, 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 .

Ухвала про накладення арешту на майно відповідно до ст. 175 КПК України підлягає негайному виконанню.

Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1