Номер провадження: 11-сс/813/1816/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29.08.2025, якою в межах к/п № 0000025 від 25.04.2025 стосовно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Крива Балка Саратського р-н Одеської обл., громадянки України, з середньою спеціальною освітою, неодруженої, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.10.2025 включно, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_9 та стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 26.10.2025 включно, без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 інкримінованих їй злочинів, а також ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому, слідчий суддя на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України вирішив не визначати розмір застави підозрюваній ОСОБА_7 , адже такий запобіжний захід не зможе забезпечити уникнення ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою та незаконною з огляду на таке:

- слідчим суддею не була з`ясована позиція підозрюваної ОСОБА_7 , оскільки підозра їй була вручена 30.08.2025 о 19:15 год та протокол допиту підозрюваної не додавався до клопотання про застосування запобіжного заходу. Водночас, позиція підозрюваної, а саме факт щирого каяття та сприяння слідству міг стати підставою для висновку про відсутність встановлених ризиків впливу на свідків та переховування від слідства;

- наявність ризиків належним чином не обґрунтована; не враховано майновий стан особи, що могло б вплинути на обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а крім того слідчий суддя не оцінив наявність міцних соціальних зв`язків та наявність інвалідності й невиліковного захворювання у підозрюваної ОСОБА_7 , що потребує постійної терапії, що неможливо в умовах СІЗО;

- слідчий суддя належним чином не обґрунтував неможливість визначення підозрюваній ОСОБА_7 розміру застави.

За таких обставин захисник ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та винести нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати підозрюваній ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем її постійного проживання.

В судовому засіданні підозрювана ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, водночас прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, позиції учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник фактично не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_7 за обставинами, які викладені у повідомленні про підозру, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України на даному етапі є обґрунтованою та потребує подальшого розслідування.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За обставинами даного кримінального провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, які караються позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років та позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна відповідно, які є тяжкими злочинами відповідно до класифікації ст. 12 КК України.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Отже, враховуючи загрозу суворості можливого покарання, особливості кількох інкримінованих тяжких злочинів, в тому числі проти основ національної безпеки України, вчинених в умовах воєнного стану, обставини вчинення інкримінованих діянь, наявність інших учасників групи відповідно до матеріалів к/п, що зумовило визначення додаткової кваліфікації діянь за ч. 2 ст. 27 та за ч. 2 ст. 28 КК України, оскільки на даному етапі розслідування інкримінованих злочинів органом досудового розслідування вчиняються відповідні дії щодо розслідування, апеляційний суд констатує наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Факт визнання вини у пред`явленій підозрі та співпраця з органами досудового розслідування не спростовує наявність вище вказаних ризиків, в контексті необхідності вчинення процесуальних дій органом досудового розслідування з метою зібрання необхідних доказів, та може бути врахований під час судового розгляду в разі направлення до суду обвинувального акту та визначення покарання винним особам.

Наявність міцних соціальних зв`язків, майна, захворювань не спростовують наявності вище вказаних ризиків, крім того вказані обставини існували на момент вчинення інкримінованих підозрюваній злочинів, однак не стали стримуючими факторами для підозрюваної під час імовірного вчинення тяжких злочинів. Стан здоров`я підозрюваної на теперішній час стабільний, при цьому вона має право користуватися медичною допомогою в умовах СІЗО.

Одночасно, колегія суддів зауважує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою носить тимчасовий характер, необхідність застосування якого в ході досудового розслідування може зникнути, а тому в подальшому при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу сторона захисту не позбавлена права на подання клопотання про зміну виду запобіжного заходу, що, також, може бути обґрунтовано можливим погіршенням стану здоров`я підозрюваної тощо. Разом з тим, на даній стадії розслідування кримінального провадження необхідність застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваної у виді тримання під вартою є обґрунтованою та виправданою, що відповідає виконанню завдань кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів на підтвердження того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім наведеного, апеляційний суд враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Відповідно до ст. 176 КПК України в діючій редакції, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Отже, законодавець імперативно встановив, що за наявності ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК Українипід час дії воєнного стану на території України до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження.

За приписами ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України.

Апеляційний суд зауважує, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених ст.ст. 177, 178 КПК України.

Таким чином, оскільки в даному кримінальному провадженні стосовно підозрюваної ОСОБА_7 встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування стосовно неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави цілком відповідає встановленим кримінальним процесуальним законодавством вимогам, що обумовлено особливістю законодавства про притягнення до відповідальності осіб за визначеним в ст. 176 КПК України переліком статей КК України та збройною агресією проти України. Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 29.08.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.10.2025 включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4