Провадження № 11-кп/824/1082/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002014 від 02.11.2023 року за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- 27.09.2001 Мінським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 229-6, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 142, ст. 42, ст. 43 КК України до покарання у виді 7 років 8 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 16.10.2008 по відбуттю строку покарання;

- 30.05.2011 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі; звільненого з місць позбавлення волі на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 11.07.2012 умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 1 день,

- 19.10.2016 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волi; звільненого з місць позбавлення волі 19.12.2019 на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області вiд 12.12.2019 умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 3 дні,

засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки;

на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 3 (три) роки;

відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 на період іспитового строку обов`язки: періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим: 27.09.2001 Мінським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 229-6, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 142, ст. 42, ст. 43 КК України до покарання у виді 7 років 8 місяців позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі 16.10.2008 по відбуттю строку покарання; 30.05.2011 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі; звільнившись з місць позбавлення волі на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 11.07.2012 умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 1 день; 19.10.2016 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 309 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі; звільнившись з місць позбавлення волі 19.12.2019 на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської обл. від 12.12.2019 умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 3 дні, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив кримінальний проступок за наступних обставин:

Так, ОСОБА_7 01.11.2023 року приблизно о 12 годині 15 хвилин, знаходячись біля буд. № 6 на вул. Депутатській в м. Києві, незаконно зберігав при собі, без мети збуту, наркотичний засіб - метадон (фенадон), загальною масою 0,044 г.

При цьому, ОСОБА_7 у невстановлені досудовим розслідуванням час, місці та спосіб, незаконно придбав паперовий згорток з двома таблетками білого кольору, схожими на таблетки, що містять наркотичний засіб, які з метою подальшого особистого вживання сховав до правої кишені штанів, залишивши на зберігання при собі, без мети збуту, після чого направився у власних справах.

Коли ОСОБА_7 01.11.2023 року приблизно о 12 годині 15 хвилин знаходився біля буд. № 6 на вул. Депутатській в м. Києві, він був викритий працівниками поліції, яким з правої кишені штанів добровільно видав для подальшого вилучення паперовий згорток із вмістом двох таблеток, білого кольору, масою 1 г.

Згідно з висновком експертизи матеріалів, речовин тa виробів № CE-19/111-23/59172-НЗПРАП від 06.11.2023 року, надані на дослідження таблетки містять у своєму складі наркотичний засіб, обiг якого обмежено, метадон (фенадон).

Maca метадону (фенадону) в таблетках становить 0,044 г.

Метадон (фенадон), згідно Списку №1 «Наркотичні засоби, обiг яких обмежено» Таблиці №ІІ «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Кабінетом Міністрів України від 06.05.2000 №770, є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я від 02.08.2000 року № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» розміром наркотичного засобу, обіг якого обмежено, метадону (фенадону), за який передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 309 КК України, є маса вiд 0,02 г до 1,6 г.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, прокурор вказав на те, що суд першої інстанції застосував закон, який не підлягав застосуванню, а саме ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню. Зокрема, при ухваленні вироку поза увагою суду залишилося те, що обвинувачений раніше вже тричі притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, і у кожному випадку відбував реальне покарання у виді позбавлення волі, які виявилися недостатніми, і навіть після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі продовжив вчиняти умисні кримінальні правопорушення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Зазначив, що в ході судового розгляду не здобуто жодних конкретних відомостей, які б дозволяли обґрунтовано застосувати інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, а через це вказівки на такі обставини відсутні і в оскаржуваному вироку, а тому виправлення ОСОБА_7 без реального відбуття покарання неможливе. Крім того, суд першої інстанції безпідставно визнав щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, а визнання обвинуваченим своєї вини після затримання свідчить про його бажання уникнути справедливого покарання за вчинене. Просив вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який вимоги апеляційної скарги в частині необґрунтованого визнання щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання не підтримав, вказавши про наявність такої обставини, а в іншій частині вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ст. 381, 382 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК України учасниками судового провадження не оспорюється. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч. 1 ст. 420 КПК України, підставами для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, у тому числі, неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За змістом ст. 75 КК України суд може звільнити особу від відбування покарання із випробуванням, якщо із урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу та інших обставин справи суд дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням, суд послався на тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення; ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, яке полягало у визнанні винуватості; обставину, яка пом`якшує покарання, якою суд визнав щире каяття обвинуваченого; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він офіційно не працює, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, має місце реєстрації та проживання, раніше судимий.

Проте, обмежившись перерахуванням обставин, визначених у ст. 65 КК України, які враховуються при призначенні покарання, суд у вироку не навів будь-яких мотивів, із яких він дійшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування ним призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що дані про особу обвинуваченого, які наведені у вироку, та наявність обставини, що пом`якшує покарання, не дають підстав вважати те, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання. До такого переконання колегія суддів прийшла з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень, в тому числі за вчинення кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин,за які він відбував реальні покарання в місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення не ставав та знову вчинив кримінальне правопорушення, що на переконання колегії суддів, свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. При цьому, місцевим судом належним чином не було враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11.04.2000 року з діагнозом: Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, Синдром залежності, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 не одружений та не працює, тобто не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу. Наведене безумовно вказує на неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та необґрунтованість рішення суду про звільнення його від відбування покарання із випробуванням. Вирок у частині покарання не відповідає критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості, а тому у частині призначеного покарання він підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку у цій частині.

Колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеним ОСОБА_7 судом першої інстанції за ч. 1 ст. 309 КК України, так як при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання судом дотримано вимоги ст. 65 КК України. Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, без застосування положень ст. 75 КК України буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту прибуття і постановки ОСОБА_7 на облік у місці виконання покарання.

В решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4