КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7710/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001337 від 16.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодження із прокурором Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , про арешт майна.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_11 та якою фактично користується ОСОБА_7 , а саме: фотокартки невідомих осіб в кількості 11 штук, аркуш паперу із відтисками печаток та підписами на ньому «ТОВ Хелп Прайс», аркуш паперу із підписами, аркуш паперу із наявними на ньому написами, що поміщено до спец пакету №KIV7119952; предмети схожі на ключі від автомобіля марки «BMW», в кількості 3 штук, ключі із емблемою «Mercedes-Benz» в кількості 3 штук, що поміщено до спец пакету №RIC2119565; печатка військової частини НОМЕР_1 , що поміщена до спецпакету №WAR0034916; мобільний телефон марки «Iphone» що поміщено до спец пакету №WAR0034915; грошові кошти номіналом 2 долари США в кількості 1 штуки, купюра номіналом 100 доларів США 2 штук, купюра номіналом 50 євро в кількості 9 штук, купюра номіналом 100 євро в кількості 7 штук, купюра номіналом 200 євро в кількості 1 штуки паперовий конверт із написами, вказані кошти та конверт поміщено до спец пакету №RIC2119566; копії документів та фотокартка, яка поміщена до спец пакету №INZ2011331; ноутбук марки та моделі «Apple Macbook» із серійним номером FVFZR058JIWX, який поміщено до спец пакету №NPU208034; ноутбук марки «HP» серійний номер ENVYDV7 із зарядним пристроєм було поміщено до спец пакету № NPU208035.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її змінити та відмовити в задоволенні клопотання в частині арешту майна, а саме: ключів від автомобіля марки «BMW», в кількості 3 штук, ключів із емблемою «Mercedes-Benz» в кількості 3 штук; грошових коштів номіналом 2 долари США в кількості 1 штуки, купюра номіналом 100 доларів США 2 штук, купюра номіналом 50 євро в кількості 9 штук, купюра номіналом 100 євро в кількості 7 штук, купюра номіналом 200 євро в кількості 1 штуки; ноутбука марки та моделі «Apple Macbook» із серійним номером FVFZR058JIWX.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що вищезазначене майно має статус тимчасово вилученого майна, позаяк ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2025 у справі 757/42061/25-к не було надано дозволу на його пошук і вилучення, а ключі від автомобіля марки «BMW», ноутбук моделі «Apple Macbook» із серійним номером FVFZR058JIWX та грошові кошти належать не ОСОБА_7 , а його колишній співмешканці ОСОБА_8 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить її змінити та відмовити в задоволенні клопотання в частині арешту наступного майна: ключів від автомобіля марки «BMW», в кількості 3 штук; грошових коштів номіналом 2 долари США в кількості 1 штуки, купюра номіналом 100 доларів США 2 штук, купюра номіналом 50 євро в кількості 9 штук, купюра номіналом 100 євро в кількості 7 штук, купюра номіналом 200 євро в кількості 1 штуки; ноутбука марки та моделі «Apple Macbook» із серійним номером FVFZR058JIWX.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що вищезазначене майно має статус тимчасово вилученого майна, крім того, слідчим суддею не взято до уваги, що клопотання про арешт майна було подане прокурором лише 12.09.2025, тобто з порушенням вимог КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки 15.09.2025 оскаржувану ухвалу постановлено без виклику власників майна, копію ухвали апелянти не отримували, а відтак, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Прокурор та представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 у судове засідання повторно не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності особи, яка без поважних причин не прибула у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001337 відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

02.09.2025 слідчим на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_13 , було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_11 та якою фактично користується ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено та вилучено: фотокартки невідомих осіб в кількості 11 штук, аркуш паперу із відтисками печаток та підписами на ньому «ТОВ ХелпПрайс», аркуш паперу із підписами, аркуш паперу із наявними на ньому написами, що поміщено до спец пакету №KIV7119952; предмети схожі на ключі від автомобіля марки «BMW», в кількості 3 штук, ключі із емблемою «Mercedes-Benz» в кількості 3 штук, що поміщено до спец пакету №RIC2119565; печатка військової частини НОМЕР_1 , що поміщена до спецпакету №WAR0034916; мобільний телефон марки «Iphone» що поміщено до спец пакету №WAR0034915; грошові кошти номіналом 2 долари США в кількості 1 штуки, купюра номіналом 100 доларів США 2 штук, купюра номіналом 50 євро в кількості 9 штук, купюра номіналом 100 євро в кількості 7 штук, купюра номіналом 200 євро в кількості 1 штуки паперовий конверт із написами. Вказані кошти та конверт поміщено до спец пакету №RIC2119566; копії документів та фотокартка, яка поміщена до спец пакету №INZ2011331;ноутбук марки та моделі «AppleMacbook» із серійним номером FVFZR058JIWX, який поміщено до спец пакету №NPU208034;ноутбук марки «HP» серійний номер ENVYDV7 із зарядним пристроєм було поміщено до спец пакету № NPU208035.

02.09.2025 постановою слідчого вилучене в ході обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0001337 від 16.07.2025.

03.09.2025 засобами поштового зв`язку слідчий слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодження із прокурором Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , подав до суду клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0001337 від 16.07.2025., яке надійшло до суду та зареєстровано 12.09.2025.

15.09.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_11 та якою фактично користується ОСОБА_7 , а саме:

- фотокартки невідомих осіб в кількості 11 штук, аркуш паперу із відтисками печаток та підписами на ньому «ТОВ ХелпПрайс», аркуш паперу із підписами, аркуш паперу із наявними на ньому написами, що поміщено до спец пакету №KIV7119952;

- предмети схожі на ключі від автомобіля марки «BMW», в кількості 3 штук, ключі із емблемою «Mercedes-Benz» в кількості 3 штук, що поміщено до спец пакету №RIC2119565;

- печатка військової частини НОМЕР_1 , що поміщена до спецпакету №WAR0034916;

- мобільний телефон марки «Iphone» що поміщено до спец пакету №WAR0034915;

- грошові кошти номіналом 2 долари США в кількості 1 штуки, купюра номіналом 100 доларів США 2 штук, купюра номіналом 50 євро в кількості 9 штук, купюра номіналом 100 євро в кількості 7 штук, купюра номіналом 200 євро в кількості 1 штуки паперовий конверт із написами. Вказані кошти та конверт поміщено до спец пакету №RIC2119566;

- копії документів та фотокартка, яка поміщена до спец пакету №INZ2011331;

- ноутбук марки та моделі «AppleMacbook» із серійним номером FVFZR058JIWX, який поміщено до спец пакету №NPU208034;

- ноутбук марки «HP» серійний номер ENVYDV7 із зарядним пристроєм було поміщено до спец пакету № NPU208035.

Слідчий суддя виходив з того, що наявні достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, а метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказане майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом у межах кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_11 та якою фактично користується ОСОБА_7 , серед якого, предмети схожі на ключі від автомобіля марки «BMW», в кількості 3 штук, ключі із емблемою «Mercedes-Benz» в кількості 3 штук, що поміщено до спец пакету №RIC2119565; грошові кошти номіналом 2 долари США в кількості 1 штуки, купюра номіналом 100 доларів США 2 штук, купюра номіналом 50 євро в кількості 9 штук, купюра номіналом 100 євро в кількості 7 штук, купюра номіналом 200 євро в кількості 1 штуки паперовий конверт із написами. Вказані кошти та конверт поміщено до спец пакету №RIC2119566; ноутбук марки та моделі «AppleMacbook» із серійним номером FVFZR058JIWX, який поміщено до спец пакету №NPU208034, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Посилання представників власника майна на невідповідність арештованого майна критеріям речових доказів є безпідставними, оскільки встановлені слідчим суддею фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що тимчасово вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах власника майна чи інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційних скарг про те, що арештоване майно було вилучено всупереч ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук, оскільки воно не містять жодної інформації, яку можна використати як доказ у кримінальному провадженні, відхиляються колегією суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Приписами ч. 5 ст. 237 КПК України визначено, що при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Положення ч. 7 ст. 237 КПК України при проведенні огляду уповноважують слідчого, прокурора оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. При цьому, такі речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Разом з тим, ч. 2 ст. 168 КПК України передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

У свою чергу, в силу приписів ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Таким чином, твердження представників власників майна про безпідставність арешту вищевказаного майна відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що зазначене майно тимчасово вилучено, у зв`язку із необхідністю його збереження як речових доказів та в подальшому проведення відповідних експертних досліджень.

Викладені в апеляційних скаргах доводи про те, що грошові кошти, виявлені та вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , належать не ОСОБА_7 , а його колишній співмешканці ОСОБА_8 є необґрунтованими, оскільки матеріали судового провадження не містять достатніх доказів на підтвердження вказаних обставин.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів зауважує, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, та з огляду на положення ч. 3 ст. 170 КПК України, майно повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому, вказані доводи апеляційних скарг на даному етапі досудового розслідування не впливають на правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для арешту майна, оскільки такі доводи є предметом подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні, що підлягають перевірці і встановленню у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час судового розгляду.

Колегія суддів зауважує, що жодних відомостей на спростування встановлених слідчим судом обставин доводи апеляційних скарг не містять.

Інші зазначені в апеляційних скаргах доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді в оскаржуваній частині необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити представнику ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року в оскаржуваній частині - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_14

Судді:

ОСОБА_15 ___________