Справа № 750/7540/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/834/25
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

захисника адвоката ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001060 від 02 квітня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2025 року,

щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргород Полтавської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, без зареєстрованого місця проживання, який фактично проживає на території садівничого товариства « АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз 19 травня 2025 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у позбавлення волі строком на п`ять років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту його затримання на виконання цього вироку.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 травня 2025 року, яким ОСОБА_9 був засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, та з визначенням кола обов`язків, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 76 КК України, постановлено виконувати самостійно.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 1 696 грн. 32 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, в період часу з 01 по 10 липня 2024 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_9 , перебуваючи в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, діючи повторно, будучи переконаним, що характер його протиправних дій непомітний для оточуючих, маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи в умовах воєнного стану, з полиці шафи вказаної кімнати таємно викрав золоту каблучку 585 проби, вагою 7 грамів, вартістю 12 184 грн. 83 коп., що належала ОСОБА_7 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

У подальшому, в період часу з 01 по 20 листопада 2024 року (точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_9 , перебуваючи в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, будучи переконаним, що характер його протиправних дій непомітний для оточуючих, діючи повторно, маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи в умовах воєнного стану, зі шкатулки, розміщеної у вищевказаній кімнаті, таємно викрав золотий ланцюжок 585 проби, вагою 14,67 грамів, довжиною 60 см, вартістю 28 470 грн. 07 коп. та золотий хрестик 585 проби, вагою 10 грамів, вартістю 19 407 грн., а всього таємно викрав майна на загальну суму 47 877 грн. 07 коп., що належало ОСОБА_7 , чим спричинив останній матеріальну шкоду.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, застосовувати до ОСОБА_9 положення ст. 69 КК України, призначивши йому більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Аргументує тим, що ОСОБА_9 повністю визнав свою вину, на слідчому експерименті детально розповів та показав обставини вчинення ним крадіжки, в судовому засіданні вибачився перед потерпілою та завірив останню, що поверне їй грошові кошти

Вважає, що довгий час перебування її підзахисного в місцях позбавлення волі не дасть йому можливості повернути грошові кошти потерпілій, оскільки тільки після звільнення з місць позбавлення волі він матиме можливість знайти роботу та відшкодувати шкоду.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого, яка просила врахувати всі обставини справи, позитивні данні про особу її підзахисного, який сприяв проведенню досудового розслідування та судового розгляду, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, потерпілу та прокурора, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, вказуючи на розмір заподіяних крадіжками збитків, відсутність відшкодування завданої матеріальної шкоди, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у таємному викраденні чужого майна (крадіжках), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів не перевіряються.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, визначених ст.ст. 50, 65 КК України, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Призначення покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі ст. 69 КК України, як про це просить сторона захисту, можливе лише за умови наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при наявності позитивних даних про особу обвинуваченого.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та обтяжуючої обставин, дані про особу винного, та призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Наголошуючи на суворості та несправедливості призначеного покарання, захисник не вказує, які ж обставини свідчать про зниження суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_9 злочину та не були враховані судом при призначенні винному строку покарання.

Так, суд першої інстанції вірно врахував, що обвинувачений усвідомив протиправність своїх дій та негативно ставиться до вчиненого, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, приніс свої вибачення потерпілій, але не відшкодував їй завданих збитків, при цьому значну кількість разів притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та невиконання термінового заборонного припису, офіційно не працює, не одружений, не має постійного місця проживання та реєстрації, був засуджений за вчинення крадіжок в період дії воєнного стану, тому прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_9 мінімального строку покарання, передбаченого кримінальним законом.

Вказівка захисника на те, що ОСОБА_9 через значний строк призначеного вироком суду покарання у виді позбавлення волі буде позбавлений можливості відшкодувати потерпілій завдані збитки, при тому що він визнав вину та розкаявся у вчиненому надав правдиві показання та сприяв досудовому розслідуванню, не приймається до уваги колегією суддів, як безпідставна.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_9 не був застосований запобіжний захід, однак він не віднайшов можливості влаштуватися на роботу та відшкодувати потерпілій хоча б частину завданих збитків. При цьому, раніше він притягувався до кримінальної відповідальності, та має невідбуте покарання за попереднім вироком за вчинення корисливих злочинів, вчинених ним до злочину у даному провадженні.

Крім того, з матеріалів провадження убачається, що обвинувачений є особою працездатного віку, але значний час не працює, не має постійного місця проживання, веде аскетичний спосіб життя та не вживає заходів для того, щоб влаштувався на роботу, влаштувати своє особисте життя та зайняти гідне місце в суспільстві. Натомість, ОСОБА_9 обрав для себе шлях збагачення, шляхом викрадення чужого майна, в тому числі й майна особи, з якою він спільно проживав, що підвищує рівень його небезпеки для суспільства.

У той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що на час вчинення злочину та на час судового розгляду в країні оголошений воєнний стан, ОСОБА_9 є особою призовного віку, разом з тим, він не вжив заходів для того, щоб стати на захист своєї країни та її громадян, віднайшовши для себе інший шлях вчинення злочинів, чим становить значну суспільну небезпеку.

Колегія суддів не може погодитись з доводами сторони захисту про наявність обставин, які дають підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду покарання, ніж визначений санкцією ч.4 ст. 185 КК України.

Сам лише факт визнання вини та активне сприяння у розкритті злочину, поряд із даними, які виключно негативно характеризують особу винного та відсутністю відомостей, які б істотно знижували ступінь його суспільної небезпеки, повністю виключають можливість застосування положень ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання, як про це просить захисник.

Вид та строк призначеного обвинуваченому покарання, повністю узгоджується з критерієм справедливості, правову позицію щодо якого висловив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004, зазначивши, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливістю застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та особою винного.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2025 року щодо ОСОБА_9 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12