Справа № 347/305/17
Провадження № 11-кп/4808/70/25
Категорія ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , на вирок Коломийського міськрайонного суду від 21 жовтня 2024 року, у кримінальному провадженні №0001880 (яке було об`єднано з матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР 17.09.2016 р. за № 0000178) за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в:

Вироком Коломийського міськрайонного суду від 21.10.2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк покарання рахується з моменту його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року) у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 в період з 18.09.2016 року по 18.06.2018 року включно, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено без змін застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Згідно вироку кримінальне правопорушення скоєно за наступних обставин.

05.06.2015 року близько 02 год. 40 хв. обвинувачений перебував неподалік будинку №2 по вул. Караваєва в м. Дніпрі, де зустрів свого знайомого, потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розпивав спиртні напої із ОСОБА_12 .

Обвинувачений приєднався до вказаних осіб та висунув потерпілому ОСОБА_11 претензії з приводу того, що останній викрав у обвинуваченого дорогий мобільний телефон. Однак, потерпілий заперечував факт такого викрадення. Тоді обвинувачений, будучи обуреним вказаною поведінкою потерпілого, на ґрунті та з мотивів раптово виниклих під час цього конфлікту неприязних відносин, діючи умисно, тобто бажаючи спричинити тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, умисно наніс йому численні удари руками та ногами в обличчя, після чого підібрав із землі дерев`яну палицю та продовжив побиття нею потерпілого, завдаючи ударів по його голові та тулубі. Вказані злочинні дії обвинуваченого намагався припинити свідок ОСОБА_12 , однак, на вимоги останнього нападник не зважав та продовжував побиття потерпілого, який, побоюючись за своє життя та здоров`я, почав втікати від обвинуваченого. Однак, останній, маючи на меті довести до кінця свій злочинний умисел, наздогнав потерпілого на території кооперативу, розташованого біля будинку №4-А по проспекту Петровського в м. Дніпрі, та продовжив наносити потерпілому численні удари руками та ногами по голові та тулубі, спричинивши йому різного ступеня тілесні ушкодження, які описані нижче, в тому числі і тяжкі, що спричинили смерть потерпілого. Після вчинення вказаного злочину обвинувачений втік з місця події.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Серед апеляційних доводів вказує на незаконність вироку з підстав неповноти судового розгляду та істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону. Зазначає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.121 КК України не доведена. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції обґрунтував висновки про доведеність вини обвинуваченого єдиним доказом - протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 червня 2015 року. Разом з тим, вважає зазначений доказ недопустимим та неналежним. Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою порушення слідчого припроведенні даної слідчої дії, зокрема, що свідок перед впізнанням конкретно не пояснив за якими ознаками він може впізнати особу, причетну до побиття потерпілого ОСОБА_13 . А також серед фотознімків слідчий пред`явив свідку для впізнання фото №4 із зображенням відомого актора ОСОБА_14 , що суперечить ч.7 ст.228 КПК України.

Крім того, суд дослідив показання свідка ОСОБА_12 надані ним при попередньому судовому розгляді, проте не врахував, що цей свідок в судовому засіданні не впізнав ОСОБА_8 як особу, що причетна до вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_11 . Також, свідок не зміг згадати обставини проведення впізнання за фотознімками.

Також захисник зазначив, що показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не є тими доказами, що доводять причетність ОСОБА_8 та безпідставно взяті судом до уваги, оскільки вони давали показання з чужих слів в порушення вимог 97 КПК України.

Окрім зазначеного, захисник зауважує, що суд першої інстанції проігнорував вказівки та висновки викладені в ухвалі Івано-Франківського апеляційного суду від 29.01.2020 року, якою був скасований попередній вирок. При новому судовому розгляді, суд не допитав свідків, а врахував їх попередні показання надані за 6 років до судового розгляду. Підстави, за яких свідки не були допитані безпосередньо судом, у вироку не наведено.

Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у справі.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу захисника.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Клопотань про дослідження доказів до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що її слід задовольнити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ст.17 КПК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, суд першої інстанції обґрунтував лише фактичними даними, що містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 червня 2015 року за участю свідка ОСОБА_12 (т.4 а.п.77).

Зазначений доказ був безпосередньо досліджений судом в судовому засіданні та визнаний належним та допустимим.

Також, суд дослідив аудіо запис показань свідка ОСОБА_12 , наданих ним в суді при попередньому розгляді справи. Згідно зазначених показань, свідок не впізнав обвинуваченого в суді, а слідчу дію - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 червня 2015 року, не пам`ятає.

Проте, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі показання не спростовують доказів, що містяться у протоколі впізнання, оскільки показання надавалися свідком через три роки після події.

Разом з тим, суд, після скасування попереднього обвинувального вироку та призначення нового судового розгляду, безпосередньо не допитав свідка ОСОБА_12 та не усунув суперечності у протоколі слідчої дії та його показаннях.

Зокрема, суперечності могли бути усунені шляхом: надання свідку ОСОБА_12 для огляду зазначеного протоколу слідчої дії; з`ясування у свідка: чи допитували його в якості свідка на досудовому слідстві; які він давав показання слідчому; чи з`являвся він у відділ поліції; які слідчі дії з ним проводилися; чи ставив він у протоколі свій підпис; інші обставини.

Зазначені дії суду могли б усунути суперечності та сумніви, що слідча дія мала місце та проведена з дотриманням вимог діючого законодавства, а також, що на момент її проведення, свідок висловив своє тверде переконання щодо впізнання ОСОБА_8 як особи, яка вчинила злочин. Крім того, це дало б можливість як суду, так і сторонньому спостерігачеві, безальтернативно розуміти показання свідка ОСОБА_12 , щодо проведення із ним слідчої дії 08 червня 2015 року - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Проте свідок сторони обвинувачення ОСОБА_12 стороною обвинувачення не був наданий суду для допиту, а багаторазові ухвали суду про його приводи не були виконані.

Як пояснили суду апеляційної інстанції учасники апеляційного розгляду, суд першої інстанції безпосередньо не допитував свідків, оскільки вони протягом декількох років на виклики суду в судові засідання не з`являлись, а багаторазові ухвали про їх привід не були виконані органами поліції.

На переконання апеляційного суду, зазначені обставини не можуть бути підставою для засудження особи за вчинення тяжкого злочину, без належної перевірки єдиного доказу її винуватості, який піддається розумному сумніву.

Сторона обвинувачення, в свою чергу, не надала додаткових матеріалів та документів, дослідивши які, суд мав би можливість перевірити правдивість показань свідка ОСОБА_12 наданих ним в суді.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновків, що фактичних даних які містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 червня 2015 року явно недостатньо для висновків про винуватість ОСОБА_8 поза розумним сумнівом.

Крім того, суд не може діяти у спосіб не передбачений діючим кримінальним процесуальним законодавством, а тому позбавлений можливості та повноважень відшукати та допитати свідка ОСОБА_12 .

Щодо інших доказів у даному кримінальному провадженні, вони не є доказами винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, а також наявності у нього мотиву та мети.

Сам ОСОБА_8 стверджує, що не був знайомий з свідком ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_17 . На місці вчинення кримінального правопорушення не був. Телефон у нього не викрадали. Претензій ні до кого не мав.

Проаналізувавши положення ч.1 ст.92 КПК України у сукупності із тими обставинами, що з моменту відкриття даного кримінального провадження пройшло понад 10 років, а численні ухвали про привід свідка ОСОБА_12 до суду першої інстанції виконані не були, апеляційний суд дійшов висновків, що вичерпані всі можливості отримати достатні докази винуватості ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні.

Згідно з п.3 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку що обвинувальний вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 жовтня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.284, 417 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.10.2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5