Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/889/25
Категорія ст.422-1 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №0000749 від 17.07.2025 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 19.09.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 .

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13 листопада 2025 року включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , та застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. При цьому, наголошує, що процедура судового розгляду проведена з суттєвими порушеннями КПК України, оскільки під час судового розгляду, який проходив в режимі відеоконференції, головуючий суддя не переконався, що особам, які беруть участь у судовому розгляді вручена пам`ятка про їх права теє обов`язки передбачені КПК України, що вони ознайомлені з пам`яткою і їм зрозумілі їх права та обов`язки та не роз`яснив їх, чим порушив вимоги ст.345 КПК України. Наголошує, що прокурором у ході судового засідання не доведено належним чином можливості досягнення передбаченої ст.177 КПК України мети застосування запобіжного заходу, а також наявності ризиків та не обґрунтовано, що ОСОБА_8 , у разі обрання іншого запобіжного заходу, перебуваючи на волі, знищить чи підробить речі і документи, які мають суттєве значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливатиме на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, за відсутності жодного доказу на підтвердження своїх доводів. В свою чергу, до початку судового засідання, захистом до суду спрямовано заперечення щодо продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підзахисному ОСОБА_8 у якому спростовано доводи прокурора щодо ризиків та надано копії підтверджуючих документів, які суддею під час засідання було долучено до матеріалів справи. Вважає, що суд безпідставно послався виключно на тяжкість покарання, яке може бути застосовано щодо ОСОБА_8 у разі доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення так і інші відомості про особу, які вказав в ухвалі, при тому, що наведена судом мотивація наявності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є суперечливою, не зрозумілою та абстрактною. Під час прийняття рішення, судом не було враховано, що ОСОБА_8 є інвалідом 3 групи та має ряд важких захворювань, упродовж тривалого часу проживає за однією адресою разом з дружиною та неповнолітнім сином, має постійне місце роботи, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, розуміє наслідки свого протиправного вчинку, сприяв розслідуванню, вжив заходів щодо відшкодування завданих збитків, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, у зв`язку із станом здоров`я ризик продовження чи повторення протиправної поведінки відсутній. Крім того, менш суворий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту у повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , позбавить можливості вірогідності зустрічі, спілкуванні з потерпілим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, у відповідності до виділених матеріалів судового провадження №296/10320/25, в провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження №0000749 від 17.07.2025 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

В ході судового розгляду вказаного кримінального провадження, 15.09.2025 в судовому засіданні Корольовським районним судом м.Житомира, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 (а.п.8-10) про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , та письмове заперечення (фактично клопотання) сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому (26-30).

За результатами судового розгляду цих клопотань судом першої інстанції було ухвалено оскаржуване рішення.

При цьому, в обґрунтування суд першої інстанції в оскарженій ухвалі зазначив, що враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, докази, на які посилається у клопотанні прокурор, встановлену наявність процесуальних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України (переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, можливе знищення, як і вчинити інше кримінальне правопорушення), застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, та продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Однак, під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що вище зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не були дотримані в повному обсязі.

Продовжуючи дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції належно не врахував дані про його особу, не перевірив наявність у клопотанні прокурора обґрунтування неможливості запобігання заявленим ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу та не навів відповідне обґрунтування у своїй ухвалі, як того вимагають положення ст.ст.178, 194, 196 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу. При цьому, сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Суд апеляційної інстанції враховує вимоги ст.5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 р. у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Висновок суду першої інстанції про неможливість застосування до ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не аргументований, носить формальний характер.

В даному випадку, слідчим суддею належно не було враховано, що ОСОБА_8 визнає фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро кається, частко відшкодовує шкоду потерпілій стороні (а.п.43-44), активно сприяє у розслідуванні органу досудового розслідування, має хворобливий стан здоров`я є інвалідом ІІІ групи(а.п.40), має сім`ю та на утриманні малолітнього сина, є раніше не судимим, не перебуває на спецобліках.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що прокурором не доведено на даний час спроб з боку підозрюваного позапроцесуальної поведінки, зокрема, в частині незаконного впливу на потерпілого та свідків.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що під час розгляду клопотання прокурора суд першої інстанції дав неповну оцінку наявним у провадженні обставинам, через що безпідставно дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В даному випадку, з огляду на сукупність даних про особу обвинуваченого, адекватним запобіжним заходом, який зможе забезпечити виконання процесуальних рішень та забезпечить належну поведінку останнього, на думку апеляційного суду, на давний час може бути домашній арешт з встановленням заборони залишати місце проживання цілодобово, з покладенням на останнього відповідних процесуальних обов`язків.

Покладені обов`язки, а також перебування під цілодобовим арештом суттєво зменшать ризики на, які послався прокурор своєму клопотанні про продовження запобіжного заходу та буде відповідати меті обраного запобіжного заходу.

Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , незначний ступінь ризиків, які існують у даному кримінальному провадженні на даний час та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, апеляційний суд вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову, якою застосувати альтернативний запобіжний захід, який зможе запобігти заявленим у кримінальному провадженні ризикам, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем проживання, з покладанням відповідних процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 19.09.2025, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 13 листопада 2025 року включно, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , до 13 листопада 2025 року (включно).

В порядку ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_8 :

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за викликом;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт та інші документи, які дають право для виїзду за кордон.

Строк дії ухвали та обов`язків встановлено до 13 листопада 2025 року (включно).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :