Справа № № 585/2375/25
Номер провадження 1-в/585/4/26
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

15 січня 2026 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни, клопотання ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, -

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся засуджений ОСОБА_5 з клопотанням і просить: «Визнати за можливе з урахуванням фактично відбутого повного строку покарання застосувати давність до мене, тобто звільнити від подальшого відбування покарання на умовах статті 89 КК України». В обґрунтування клопотання вказав, що вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року його визнано винним у вчиненні злочину за статтями 115 ч. 2 п.п. 1, 6, 12; 187 ч. 4; 289 ч. 3; 194 ч. 2; 357 ч. 3 КК України та на підставі статті 70 КК України призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. Вирок апеляційного суду Сумської області від 15.12.2004 року набув законної сили 22.03.2005 року. Таким чином, 22.03.2020 року вплив встановлений у п. 5 ч. 1 ст. 80 КК України п`ятнадцяти річний строк давності виконання обвинувального вироку. Строк давності не зупинявся і не переривався з підстав, встановлених у частинах 3, 4 статті 80 КК України, а відтак, сплив сприятливо. Кваліфікація злочину, за яким його засуджено не міститься у переліку статей КК України, встановлених законодавцем у ч. 6 статті 80 КК України. Отже, до нього може бути застосована давність та відповідно до частини 5 статті 80 КК України питання про застосування давності вирішується судом. Термін застосування давності означає звільнення засудженої особи як від відбування покарання, так і від відбування подальшого покарання в залежності від того, чи звертався вирок до виконання чи ні. Це твердження буквально прописано нормою ч. 1 ст. 80 КК України. 1. Особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком, його не було виконано в такі строки: 15 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років за особливо тяжкий злочин. Так, бачимо, що осіб засуджених до позбавлення волі, визначених у пункті п`ятому частини 1 статті 80 КК України незалежно від того чи був звернутий вирок до виконання чи ні, чи взагалі не виконувався, чи виконаний частково, через хворобу, з інших підстав, суд зобов`язаний звільнити і крапка. Вимога одна, як шаблон, звільнити, тому питання осіб, віднесених до частини 1 статті 80 КК України може вирішити одноособово. Особи ж віднесені до частини 5 статті 80 КК України засуджені до довічного позбавлення волі за особливо тяжкі злочини, тому вирішення питань встановлених у цій нормі одноосібно судді не під силу, оскільки одноосібне вирішення питання частина 5 статті 80 КК України буде незаконним. Обґрунтування: перш за все звертає увагу суду на відсутність ст. 80 КК України у ст. ст. 537-539 КПК України. Чому? Та де вона є? У кримінальному праві України, зокрема ст. 80 КК України, її застосування, це обов`язок суду, а не його право. Ст. 129-1 Конституції України: 2. Держава забезпечує виконання судового рішення, установленому законом порядку. 3. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до висновку викладеного У постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року номер 5- 324 кс-15. Виконання судового рішення, це однобічний обов`язок держави. Відповідно до ч. 2 статті 373 КПК України 2012 року: 2…суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Наразі ось у ч. 2 ст. 373 КПК України 2012 року і міститься обов`язок суду застосувати статтю 80 КК України. Прямо підтверджується нормою ч. 3 ст. 327 КПК України в редакції 2001 року. 3…суд постановляє обвинувальний вирок і звільняє засудженого від відбування покарання на підставах передбачених статті 80 КК України. За наявності у засудженого до довічного позбавлення волі давності держава втрачає можливість, і надалі виконувати вирок. В ч. 5 ст. 80 КК України це означає, що держава втрачає можливість виконувати довічне позбавлення волі, бо якщо суд не визнає за можливе застосувати давність (звільнити), то суд зобов`язаний замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі. Це логічно і законно, а отже: Правова держава, не може апріорі, за наявності у засудженого давності продовжувати тримати засудженого в камерній системі, тобто виконувати довічне позбавлення волі, бо це, суперечить зокрема статті 3 Конституції України. З цього приводу в рішенні Конституційного суду України від 08 червня 2022 року v 3-р(ІІ) 2022 справа v 3-20/2021(40/21). Суд констатував (абзац 2 сторінка 6)...із ст. 3 Конституції України випливає обов`язок держави забезпечувати охорону та захист людської гідності. Такий обов`язок покладено на всіх суб`єктів публічної влади. Верховна рада України, ухвалюючи закони, має гарантувати належний захист та реалізацію прав і свобод людини, що є однією з умов забезпечення людської гідності як природної цінності. Своєю чергою суди мають тлумачити юридичні норми так, щоб під час їх застосування це не завдавало шкоди людській гідності. = (абзац другий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України (другий сенат), від 16 вересня 2021 року v 6-р(ІІ)2021). За ч. 2 ст. 373 КПК України. суд які постановляв вирок та здійснює контроль за його виконанням з спливом максимального 15-річного строку давності ініціює відкриття кримінального провадження, та вчиняє дії передбачені статтею 80 КК України, бо ця норма є законом України, про кримінальну відповідальність. п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачає, кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбачено законом України про кримінальну відповідальність. Саме про це йдеться у ч. 2 ст. 373 КПК України. Отже, у разі вирішення питання за частиною 5 статті 80 КК України, суд іціює провадження, та створює склад суду. Суд, може визнати за можливе застосувати давність, тобто звільнити від відбування покарання, або звільнити від подальшого відбування покарання в залежності від того, чи був вирок звернутий до виконання, чи ні, та чи відбуває засуджений покарання, чи ні. Для цього, суд має порахувати на день вирішення питання повний строк фактично відбув того покарання засудженим, враховуючи і строк попереднього ув`язнення. Оскільки, відповідно до частини 1 статті 64 КК України, суд встановлював покарання у виді довічного позбавлення волі, коли не вважав за можливе призначити покарання на певний строк, тобто до 15 років позбавлення волі, то будь-який строк більше 15 років слід вважати довічним позбавленням волі, А на стадії вирішення питання про застосування давності вже відбутим засудженим довічне позбавлення волі. Слід погодитись, що покарання у виді довічного позбавлення волі більше 15 років камерної системи, утримання в режимі максимального рівня безпеки - це значно суворіше покарання від простого позбавлення волі на певний строк, бо дай навіть строк буде однаковим. Звісно, що стаття 80 КК України відповідає положенням Конституції України, та відповідно до статті 24 її положень застосовується до всіх, мається на увазі, до засуджених, вироки яких виконуються так і до засуджених вироки яких з тих чи інших причин не виконуються. Лише з різницею при звільненні, на умовах статті 89 КК України, або на умовах частини 2 статті 90 КК України, в залежності від того, чи виконувався вирок. Далі, відповідно до частини 5 статті 80 КК України, якщо суд, не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі. І це обов`язково. Тут наразі вступає в дію положення статті 61 Конституції України в частині індивідуальності юридичного покарання, тобто заміна довічного позбавлення волі на позбавлення волі, також звільняється судом, не за шаблоном, а відповідно до норм статті 65 КК України, та встановлених судом у вироку підстав, за якими суд раніше встановив довічне позбавлення волі. Наразі ж, суд має визначитися, який саме строк позбавлення волі, суд вважав би за можливе ( більше 15 років), призначити засудженому за його злочин. Та тут суд, має керуватися нормами ст. ст. 63 ч. 2; 71 ч. 2; 87 ч. 2 КК України, які і відзначають термін позбавлення волі в частині 5 статті 80 КК України. Відповідно до частини 2 статті 63 КК України. 2. Позбавлення волі встановлюється від одного до 15 років, за винятком випадків передбачених загальною частиною цього кодексу. Відповідно до частини 2 статті 71 КК України; 2…строк позбавлення волі може бути більшим за 15 років, але не повинен перевищувати 25 років… Відповідно до частини 2 статті 87 КК України: 2…заміна довічного позбавлення волі не менше 25 років. Слід констатувати, що в частині 5 статті 80 КК України термін позбавлення волі, означає з одного і до безкінечності, в залежності на якій стадії та до якої засудженої особи здійснюється заміна. При цьому, строк позбавлення волі, встановлений судом, обчислюється з моменту затримання засудженого, тобто, якщо засуджений відбував, довічне позбавлення волі то строки відбування довічного позбавлення волі враховується у позбавлення волі. Звертає увагу: відповідно до статті 152 кримінально-виконавчого кодексу України, однією з підстав для звільнення від відбування покарання, є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку. При цьому, такої підстави для звільнення не було в аналогічній статті виправного трудового кодексу, що був чинним до 01.01.2004 року. Не застосування або несвоєчасне застосування закону України, про кримінальну відповідальність тягне негативні для держави наслідки, у виді компенсації моральної шкоди особі, до якої своєчасно не застосовано закон.

У судовому засіданні ОСОБА_5 клопотання підтримав і просив задоволити. Підтвердив вказані в клопотанні обґрунтування.

Прокурор вважав, що підстави для задоволення клопотання відсутні.

Захисник підтримав клопотання засудженого, просив задоволити.

Вироком апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених п.1,п,6,п.12, ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 194, ч.3 ст. 357, та на підставі ч.1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. Даний вирок суду набрав законної сили.

Відповідно ч. 5 ст. 80 КК України, Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Відповідно ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

За таких обставин, підстави для задоволення клопотання відсутні, оскільки вирок відносно ОСОБА_5 виконується з часу набрання ним чинності, а відповідно строки давності його виконання не пройшли.

Керуючись ст. ст. 9, 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, - відмовити.

Апеляція на ухвалу суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд протягом 7 - ми днів з дня її оголошення.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1