Справа №523/6225/25
Провадження №1-кс/523/1719/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , в присутності підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши в закритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лепетиха Березнегуватського району миколаївської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження та мати інвалід 2-групи, працюючого монтажником в ОПЗ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , квартира невідома (оренда), раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Пересипського районного суду м. Одеси із клопотання звернувся ст. слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Відповідно до наданих матеріалів, ОСОБА_7 підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем військової служби призваним під час мобілізації, та проходячи військову службу у військовому званні "солдат", скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, - самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, та відповідно до ч.4 ст.12 КК України вказаний злочин віднесений до категорії тяжкого злочину.

За даним фактом, 17.05.2025р. інформацію внесено до ЄРДР за №0000050 та розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

17.04.2025р. слідчим суддею надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 .

30.06.2025р. ОСОБА_7 повідомлено про підозру.

01.07.2025р. підозрюваного затримано та наступного дня відповідно до ухвали слідчого судді відносно останнього застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обгрунтованість підозри ОСОБА_5 в інкримінованому йому органом досудового розслідування злочині підтверджується зібраними органами досудового розслідування доказами: показаннями свідків та іншими матеріалами досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити в повному обсязі, зазначивши при цьому, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; переховуватися від органів досудового розслідування; вчинити інше кримінальне правопорушення; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим, просив задовольнити клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тим самим, вважав мету і підстави продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими;

захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання слідчого, просила застосувати її підзахисному більш м`який запобіжний захід;

підозрюваний ОСОБА_7 підтримав позицію захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо сторона обвинувачення доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України при застосуванні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст.178 КПК України.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України Кримінальне Процесуальне Законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваних (обвинувачених), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Згідно повідомлення про підозру, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів .

Вирішуючи питання про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує дані щодо особи останнього, який є громадянином України, одруженого, маючого на утриманні дитину та мати похилого віку і пенсіонера НОМЕР_1 , маючого місце реєстрації та проживання, раніше не судимого, є особою, яка брала участь у проведенні антитерористичних операцій.

Враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, а також тяжкість кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі, тому на думку судді прокурором доведений ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який полягає в тому, що ОСОБА_7 розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може вдатися до спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення відповідальності. Крім того, є реальна загроза того, що останній у разі не застосування запобіжного заходу буде переховуватися на території іншої країни, оскільки ОСОБА_7 знаходячись на військовій службі здобув зв`язки у правоохоронних органах.

Слідчий суддя вважає, що ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, тобто можливе вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень, прокурором доведений, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований.

Ризик знищення, спотворення речових доказів, також доведений стороною обвинувачення, оскільки речові докази на теперішній час не встановлені, вони можуть містити відомості стосовно вчиненого кримінального правопорушення, викривати відомості, які мають істотне значення для встановлення обставин, та окрім того, продовжують тривати слідчі дії.

Суд враховує доводи сторони захисту, однак вважає, що наразі вони не можуть слугувати підставою для застосування останньому більш м`якого запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Таким чином, дотримуючись завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, слідчий суддя враховує необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами суспільства та держави та забезпечення охоронюваних прав та свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження та суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та продовжити стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що з урахуванням даних про особу підозрюваного, відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що у сукупності дає достатні підстави вважати, що на теперішній час застосування більш м`якого запобіжного ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти можливим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального злочину під час воєнного стану, що становить підвищену суспільну небезпеку, а також високий ступінь встановлених ризиків, слідчий суддя приходить до висновку про застосування запобіжного заходу без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст.176, 177, 183, 309, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ст. слідчого ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк застосування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , з подальшим утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - до 30.08.2025р. включно.

Строк дії ухвали закінчується 30.08.2025р.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1