ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/2220/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000759 від 02.08.2024 за частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 113 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2025 року клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 задоволено, продовжено обвинуваченим дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 30 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду змінити та визначити заставу або інший більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що він має постійну роботу зварювальником та слюсарем з ремонту автомобілів, проходив службу в НГУ, за місцем служби характеризувався позитивно, має двох неповнолітніх дітей. Вказує, що шкода від його дій становить 212 гривень.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції, враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, покарання, що загрожує обвинуваченому, у випадку визнання його винуватим, дані про особу ОСОБА_6 , дійшов висновку, що ризик вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктам 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, у зв`язку із чим, застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 113 КК України, а саме у вчиненні з метою ослаблення держави підпалу, спрямованого на зруйнування та пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, вчинене в умовах воєнного стану за попередньою змовою групою осіб.

За обставин, що встановлені органом досудового розслідування, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 разом з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та яка використовує в месенджері Телеграм обліковий запис з нікнеймом « ОСОБА_9 » та номером телефону « НОМЕР_1 », у період дії воєнного стану, діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою ослаблення держави вчинили дії, спрямовані на підпал батарейної шафи вхідного світлофора «Н» Регіональної філії «Південна залізниця АТ «Укрзалізниця», чим вчинили пошкодження об`єкту, який має стратегічне та важливе значення.

Зі змісту клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, встановлено, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 190 та частиною 1 статті 309 КК України. 08.01.2024 ОСОБА_6 було засуджено за частиною 1 статті 190 КК України до покарання у виді 200 громадських робіт та з 23.01.2024 ОСОБА_6 перебуває на обліку в пробаційній установі Харківської області.

З журналу судового засідання від 02.10.2025 вбачається, що відповідно до встановленого судом першої інстанції порядку дослідження доказів, був запланований допит свідків. У зв`язку із неприбуттям свідків, за клопотанням прокурора судове засідання відкладено та вирішено питання щодо продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.

Враховуючи, що судовий розгляд ще не завершено, судом визначено порядок дослідження доказів, відповідно до якого триває стадія допиту свідків, з огляду на зміст пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав вважати недоведеними ризики, які встановлені судом першої інстанції, а апеляційні доводи обвинуваченого не спростовують їх наявності.

Наведені обставини вказують на неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки звільнення обвинуваченого з-під варти не гарантуватиме дотримання ним належної процесуальної поведінки, враховуючи, що відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ймовірно підтримували зв`язок із представником держави-агресора, який використовував номер телефона « НОМЕР_1 ». Крім того, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 знімали весь процес підпалу батарейної шафи на відеозапис, за вказівкою невстановленої особи.

Доводи обвинуваченого про наявність у нього соціальних зв`язків, місця роботи, не спростовують обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, оскільки в даному випадку підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повністю узгоджуються з вимогами КПК України, та застосований до обвинуваченого запобіжний захід виправдовує такий ступінь втручання у права та свободи обвинуваченого, відповідає тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 злочину та його суспільній небезпечності, яка є значною в умовах воєнного стану.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується та приймає до уваги, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). При цьому, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Щодо доводів обвинуваченого про можливість визначення йому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України. Враховуючи обставини пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, тяжкість інкримінованого злочину, запровадження в Україні правового режиму воєнного стану,спрямованість злочину для ослаблення держави, висновки суду першої інстанції щодо невизначення розміру застави, є мотивованими та узгоджуються з положеннями КПК України. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2025 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: