Справа № 541/2843/25
Провадження № 1-кс/541/1100/2025
У Х В А Л А

іменем України

15 грудня 2025 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000721 від 18 липня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий, має на утриманні 3 неповнолітніх дітей,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України,

встановив:

12 грудня 2025 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшло клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

З клопотання та наданих матеріалів кримінального провадження вбачається наступне. ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_4 17 липня 2025 року на автомобілі марки «Dodge Challenger», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибули до с. Гоголеве Шишацької ТГ Миргородського району Полтавської області, де в невстановленому місці залишилися на ночівлю.

18 липня 2025 року о 06 год 00 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 на автомобілі марки «Dodge Challenger», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибули до домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де у них виник злочинний умисел на пошкодження чужого майна шляхом підпалу житлового будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел на пошкодження чужого майна, шляхом підпалу житлового будинку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді пошкодження чужого майна, достовірно знаючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, тобто діючи таємно, умисно, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 зайшли до території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 , де, перебуваючи поблизу вхідних дверей, поклали автомобільну шину, яку підпалили заздалегідь підготовленою для підпалу пластиковою ємністю із запалювальною сумішшю невстановленого складу, викликавши тим самим займання. Після цього вони на автомобілі марки «Dodge Challenger» поїхали з місця вчинення кримінального правопорушення, тим самим повністю закінчили свій злочинний умисел, направлений на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, спричинивши своїми противоправними діями матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на суму, яка встановлюється. Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу групою осіб за попередньою змовою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на пошкодження чужого майна, шляхом підпалу, 18 липня 2025 року о 07 год 00 хв. ОСОБА_7 за попередньою змовою разом з ОСОБА_4 на автомобілі марки «Dodge Challenger», реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибули до домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді пошкодження чужого майна, достовірно знаючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, тобто діючи таємно, умисно, діставши заздалегідь підготовлені для підпалу пластикові ємності із запалювальною сумішшю невстановленого складу в кількості 4 штук, підпалили їх та кинули через паркан на територію домогосподарства за вищевказаною адресою, де відбулося загорання. Виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли. Домогосподарство внаслідок їх дій не було пошкоджено вогнем з незалежних від них причин, оскільки пожежу було ліквідовано власницею ОСОБА_9 . Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у закінченому замаху на пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу групою осіб за попередньою змовою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України.

18 липня 2025 року ОСОБА_4 затримано в порядку та на підставі ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчинені вказаних кримінальних правопорушень.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом затримання ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, від 18 липня 2025 року; протоколом огляду місця події від 18 липня 2025 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 18 липня 2025 року; протоколом обшуку від 18 липня 2025 року; повідомленням про підозру ОСОБА_4 від 18 липня 2025 року; іншими доказами у своїй сукупності.

19 липня 2025 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 15 вересня 2025 року.

Постановою прокурора від 15 вересня 2025 року продовжено строк досудового розслідування даного кримінального провадження до 18 жовтня 2025 року.

15 вересня 2025 ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду продовжено обрвний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 18 жовтня 2025 року включно.

17 жовтня 2025 року ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області відносно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 грудня 2025 року включно.

20 листопада 2025 року обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні направлено для розгляду до Шишацького районного суду Полтавської області, яким призначено підготовче судове засідання на 16 січня 2026 року (справа № 551/1120/25).

Прокурор вважає, що ризики, які існували під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не перестали існувати, тому є необхідність у продовженні запобіжного заходу.

Інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Застосування запобіжного заходу, передбаченого ст. 183 КПК України, у вигляді тримання під вартою у даному випадку є найдоцільнішим.

Під час судового розгляду прокурор підтримав клопотання з викладених в ньому підстав.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт, посилаючись на те, що він свою вину визнав, щиро розкаюється, співпрацює зі слідством, не ухиляється від відповідальності, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій, головою благодійного фонду, займається будівельними роботами і його заробіток є єдиним джерелом доходу його сім`ї.

Захисник ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт, або зменшити розмір застави, оскільки розмір застави завеликий для ОСОБА_4 , оскільки він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, його заробіток є єдиним джерелом доходу його сім`ї. Просила врахувати, що ризики, зазначені в клопотанні, побудовані на припущеннях.

Вислухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого, захисника, перевіривши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

Витяг з ЄРДР № 0000721 свідчить про те, що 18 липня 2025 року відносно ОСОБА_4 було внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

18 липня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені вказаних кримінальних правопорушень.

19 липня 2025 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 15 вересня 2025 року, з можливістю внесення застави в розмірі 70 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 грн 00 коп.

Ухвалою слідчого судді від 17 жовтня 2025 року, ухвалою про виправлення помилки від 14 листопада 2025 року запобіжний захід ОСОБА_4 було продовжено до 15 грудня 2025 року.

Вказані ухвали було постановлено з урахуванням тяжкості інкримінованих ОСОБА_4 правопорушень та даних про його особу.

20 листопада 2025 року обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні направлено для розгляду до Шишацького районного суду Полтавської області.

Ухвалою судді Шишацького районного суду Полтавської області від 24 листопада 2025 року призначено підготовче судове засідання на 10 грудня 2025 року (справа № 551/1120/25).

Відповідно до повідомлення в.о. голови суду ОСОБА_15 від 15 грудня 2025 року № ЕП-439/25, підготовче судове засідання у справі № 0000721 від 18 липня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_16 за ознаками ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, яке призначалося на 10 год 00 хв. 15 грудня 2025 року, не було проведено у звязку з затриманням 06 грудня 2025 року ОСОБА_7 старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Чернігівській області на підставі ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тому підготовче судове засідання було відкладено на 12 січня 2026 року на 13 год 00 хв. Питання про продовження строку тримання ОСОБА_17 під вартою судом не вирішувалося у звязку з вищевикладеними обставинами.

У відповідності до ч. 6 ст. 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

При вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу слідчий суддя враховує, що у практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення особою тяжкого злочину на початковому етапі розслідування виправдовує тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Під час розгляду клопотання не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвунуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала.

Слідчий суддя вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого, а і характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчиненню іншого кримінального правопорушення.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , який відноситься до тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, обґрунтованими і достатніми є доводи про наявність підстав стверджувати, що він, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а, усвідомлюючи невідворотність покарання в разі доведення винуватості, здійснити спробу переховуватися від суду, вплинути на свідків у кримінальному провадженні, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, наявне обґрунтоване обвинувачення відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, наявність ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а також мета забезпечення належної поведінки обвинуваченого свідчать про неможливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Вищезазначене підтверджується доказами, доданими до клопотання.

Оцінивши зазначені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого його в подальшому належить утримувати під вартою, підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлені відповідною ухвалою слідчого судді з цього приводу, не відпали, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із зазначенням визначеного строку.

Таке рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по даному кримінальному провадженню існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у кримінальному провадженні, який передбачено п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, в межах 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 грн.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 184, 194, 372 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити застосований ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 жовтня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 30 днів, тобто до 13 січня 2026 року, визначивши обвинуваченому заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, однак відповідно до положень ст. 205 КПК України ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1