У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/324/26

№ 1-кп/183/41/26

02 лютого 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000855 від 24 липня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оленівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітейне має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючий за адерсою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.289, ч.4 ст.189 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, не одруженого, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ,фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший лейтенант», не судимого,

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

в с т а н о в и в :

В провадження Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 без визначення розміру застави, мотивувавши його тим, що про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, частина з яких були враховані судом при обранні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на етапі досудового розслідування, які на даний час не втратили актуальність і не зменшилися. Також просив обвинуваченому ОСОБА_4 продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання саме в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто змінити місце тримання під вартою.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 , а також потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в підготовче судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання, подала письмові заперечення до суду, які підтримала під час судового засідання. Зазначила, що ухвалою слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року, було задоволено клопотання старшого слідчого Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 03 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави. Ухвалою слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2025 року, було задоволено клопотання старшого слідчого Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 та продовжено підозрюваному ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 жовтня 2025 року включно. Ухвалою слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025 року було задоволено клопотання старшого слідчого Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 та продовжено підозрюваному ОСОБА_3 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави .

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Зазначила, що стороною обвинувачення по даному кримінальному провадженню були допущенні суттєві порушення не лише вимог КПК України, а й новітньої практики ЄСПЛ (справа «Рідкодубського та інших проти України» 22.01.2026 р.), на що просить суд звернути увагу при розгляді даного заперечення. Вважає, що ризики наведені в клопотанні прокурора нічим не підтверджені, а лише дублюються з попереднього клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 , які на думку сторони обвинувачення, продовжують існувати, однак реального підґрунтя для цього немає. Нових обставин, які б слугували реальним обґрунтуванням та задоволенням клопотання прокурора - немає. Таким чином, сторона захисту вважає клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_3 у кримінальному провадженні є необґрунтованим, а доводи наведені в ньому надуманими та безпідставними, з огляду на відсутність ризиків в розумінні положень ст.177 КПК України, внаслідок чого воно не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.

Просила суд в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_3 - відмовити, обрати ОСОБА_3 інший, більш м`який запобіжний захід, визначити мінімальний розмір застави. На підтвердження своєї позиції надала позитивні характеристики відносно ОСОБА_3 , як за місцем проходження військової служби, так і за місцем його мешкання від сусідів та інших односельчан (с. Оленівка). Зазначила, що ОСОБА_3 є особою з інвалідністю, про що у наступне судове засідання надасть відповідне підтвердження.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, підтримав позицію свого захисника.

Захисник ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 , кожен окремо заперечували проти задоволення клопотання прокурора, у зв`язку з його необґрунтованістю. В свою чергу, просили суд обрати ОСОБА_4 інший, більш м`який запобіжний захід, зокрема визначити заставу.

Сторона захисту мали аналогічні позиції щодо кожного з обвинувачених.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Перед судом прокурором доведено, що на теперішній час ризики, передбачені п. 1,3, ч.1 ст.177 КПК України продовжують існувати та не зменшилися відносно як обвинуваченого ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 .

Стосовно ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд погоджується з позицією сторони обвинувачення щодо його наявності, з огляду на те, що ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 усвідомлюють, що вони обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочинів, останній з яких карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому існує ризик, що обвинувачені з метою уникнення від кримінальної відповідальності можуть переховуватися від суду.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 в подальшому, як у спосіб погроз так і реально можуть незаконно впливати на свідків в даному провадженні, з метою зміни їх показань, а також відмови від давання будь яких інших додаткових показань. Суд погоджується, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Також не виключається і можливість здійснення обвинуваченими впливу на свідків та потерпілих з огляду на те, що вони можуть бути підданими тяжкому покаранню, у зв`язку із чим можуть намагатися у той чи інший спосіб схилити їх до надання показань іншого змісту на його користь.

При цьому, суд вважає не доведеним наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 раніше не судимі, даний ризик не підтверджений.

Отже, встановлені щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 ризики є особливо вагомими і на даному етапі кримінального провадження не можуть бути усунуті в менш обтяжливий спосіб, тому суд відхиляє аргументи сторони захисту направлені на обґрунтування клопотання про зміну обвинуваченим запобіжного заходу та застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо посилання захисника та обвинуваченого ОСОБА_3 на наявність статусу особи з інвалідністю (ІІІ групи), то суд бере це до уваги, але на даний час не надано будь-яких документів на підтвердження даного факту та його вплив на перебування ОСОБА_3 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я.

Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України покладає на суд обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В свою чергу, ч. 4 ст. 183 КПК України надає суду право, з урахуванням положень ст. 177, 178 КПК України, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, пов`язаного із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Так, ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства щодо потерпілого ОСОБА_9 .

Суд враховує, що автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "Piruzyan v. Armenia" п. п. 104-105).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Буров проти України" п. 51).

У сукупності із суворістю покарання, що загрожує у випадку визнання винуватими обвинувачених, та наявністю ризику ухилення обвинувачених від суду на даному етапі судового провадження, наведені обставини свідчать про те, що з урахуванням етапу кримінального провадження, забезпечення належної процесуальної поведінки, запобігання встановленим ризикам може бути досягнуто виключно шляхом безальтернативного тримання його під вартою.

Враховуючи сукупність викладених обставин, для запобігання вищевказаним ризикам, суд дійшов висновку, що відносно кожного окремо обвинуваченого, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_4 доцільно продовжити дію застосованого раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не визначати розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Вказане в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 315, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 квітня 2026 року включно, без визначення розміру застави в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід, визначення розміру застави - відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим, направити начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)», ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвала про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1