Справа № 466/424/26
Провадження № 1-кс/466/192/26
У Х В А Л А

21 січня 2026 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської обл. с. Великі Грибовичі, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000430 від 05.04.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.5 ст.407 КК України,-

в с т а н о в и в:

21 січня 2026 року прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000430 від 05.04.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.5 ст.407 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 покликається на те, що 21.01.2026 Львівською спеціалізованою прокуратури у сфері оборони Західного регіону до Шевченківського районного суду м.Львова скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000430 від 05.04.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.5 ст.407 КК України.

Підготовче судове засідання на даний час не призначене.

24.11.2025 в межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_4 затримано в порядку п.6 ч.1 ст. 615 КПК України за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

24.11.2025 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

24.11.2025 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Львова обвинуваченому ОСОБА_4 (справа №466/10524/25) обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном на 60 днів, до 22.01.2026 включно.

21.01.2026 підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч.2 ст.307 КК України та про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення ч.5 ст.407 КК України.

Строк тримання під вартою закінчується 22.01.2026, до зазначеної дати розглянути справу не можливо, підготовче судове засідання у справі ще не призначено, у зв`язку з чим виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Солдат ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що він діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 19:30 год. 19.05.2025 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) тривалістю понад три доби та перебував поза її межами, продовжуючи вчиняти триваючий злочин, до моменту його фактичного затримання 24 листопада 2025 року в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України у приміщенні ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області, що за адресою м. Львів, вул. Ак. Кучера, 5, за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Крім цього, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини PVP, у невстановлений органом досудового розслідування час та місці, але не пізніше 03.09.2025, всупереч вимогам ЗУ «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобі, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» придбав з метою подальшого збуту у невстановленої слідством особи у невстановлений спосіб невстановлену кількість особливо небезпечної психотропної речовини PVP, та в подальшому зберігав її у не встановленому місці.

Продовжуючи свій злочинний умисел на збут особливо небезпечної психотропної речовини PVP, ОСОБА_4 , 03.09.2025, близько 19:18 год., перебуваючи за адресою: Львівська обл., м. Дубляни, вул. Львівська, поблизу буд. №10, незаконно збув шляхом передачі із рук в руки ОСОБА_7 (особі зі зміненими анкетними даними, особисті дані якого було змінено відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні») за грошові кошти у сумі 800 грн., особливо небезпечну психотропну речовину PVP (1-феніл 2 - піролідин-1-іл-пентан-1-он) обіг якої заборонено, яка знаходилася у прозорому зіп-пакеті, масою 0,7428 грам, чим вчинив незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України.

За доводами прокурора, вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події, висновками експертизи наркотичних засобів психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/114-25/21519-НЗПРАП від 06 листопада 2025 року, №СЕ-19/114-25/29302-НЗПРАП від 20 січня 2026 року, №СЕ-19/114-25/29303-НЗПРАП від 20 січня 2026 року, протоколом обшуку, протоколами допиту свідків, речовими доказами та іншими доказами у кримінальному провадженні, матеріалами службового розслідування щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 та іншими матеріалами зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження у їх сукупності.

Викладені вище фактичні обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження в їх єдності та сукупності, тим самим встановлена достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.2 ст.307 КК України, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, сторона обвинувачення зауважує про те, що ризиком є дія, яка може вчинятись з високим ступенем ймовірності.

Оцінюючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 та вчинених ним кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення приходить до переконання в наявності передбачених пунктами 1, 3 та 4 ч.1 ст. 177 КПК України ризиків невиконанням останнім процесуальних обов`язків, а саме:

- п. 1 переховуватися від органів досудового розслідування та суду: оскільки у разі визнання винуватим, обвинуваченому ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, а тому страх та невідворотність в майбутньому покарання за вчинене ним діяння, може спонукати останнього перебуваючи на волі ухилитися від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення покарання, шляхом зміни місце проживання. Разом з цим, слід врахувати те, що обвинуваченому нічого не перешкоджає залишити Львівську область, або й навіть територію України, з метою переховування від органу досудового розслідування та суду, що й підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , року самовільно залишив військову частину.

Крім цього, сторона обвинувачення просить врахувати той факт, що з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан у зв`язку із повномасштабним вторгненням Російської Федерації, при цьому частина областей України, продовжує перебувати під тимчасовою окупацією, а відтак обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення, може направитись на територію тимчасово непідконтрольної території України, оскільки будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину, має обізнаність як саме слідувати по території України, не будучи тривалий час виявлений, де його розшук за таким умов буде неможливим.

Водночас, відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

- п.3 незаконно впливати на свідків, експертів у кримінальному провадженні: обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків та інших осіб у даному кримінальному провадженні, шляхом їх переконання, залякування, схилити їх до зміни даних ними показань чи до дачі неправдивих показань, які б виправдовували останнього.

- п.4 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином: зокрема може негативно впливати на хід судового розгляду, перешкоджати проведенню судових засідань, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками, давати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню.

З урахуванням викладених ризиків та особи обвинуваченого, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 сторона обвинувачення приходить до висновку про необхідність продовження дії застосованого судом щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не в силі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до ст. 178 КПК України, у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне:

- зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_4 до вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.2 ст.307 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкі кримінальні правопорушення (злочин), за які законом загалом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, тож тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні (злочині), у вчиненні якого він обвинувачується, є достатньою та співрозмірною для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- вік та стан обвинуваченого ОСОБА_4 дозволяють йому перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

У сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що

будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 .

Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, немає.

Враховуючи, що існують обґрунтовані ризики, передбачені ст.177 КПК України, та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому просить клопотання задовольнити.

У судовому розгляді прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 клопотання підтримала з підстав викладених вище, просила таке задовольнити.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечив щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

У судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_5 подав клопотання щодо запобіжного заходу, у якому просив обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, у випадку відмови судом у обранні цілодобового домашнього арешту обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в частині визначення розміру застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 60 560,00 грн., клопотання підтримав.

Заслухавши доводи прокурора в підтримання клопотання, пояснення обвинуваченого та доводи його захисника, з`ясувавши обставини справи вважаю, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «застосування тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

В ході розгляду клопотання встановлено, що 21.01.2026 Львівською спеціалізованою прокуратури у сфері оборони Західного регіону до Шевченківського районного суду м. Львова скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000430 від 05.04.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.5 ст.407 КК України.

Підготовче судове засідання на даний час не призначене.

24.11.2025 в межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_4 затримано в порядку п.6 ч.1 ст. 615 КПК України за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

24.11.2025 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

24.11.2025 слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Львова обвинуваченому ОСОБА_4 (справа №466/10524/25) обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном на 60 днів, до 22.01.2026 включно.

21.01.2026 підозрюваному ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч.2 ст.307 КК України та про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення ч.5 ст.407 КК України.

Строк тримання під вартою закінчується 22.01.2026.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події, висновками експертизи наркотичних засобів психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/114-25/21519-НЗПРАП від 06 листопада 2025 року, №СЕ-19/114-25/29302-НЗПРАП від 20 січня 2026 року, №СЕ-19/114-25/29303-НЗПРАП від 20 січня 2026 року, протоколом обшуку, протоколами допиту свідків, речовими доказами та іншими доказами у кримінальному провадженні, матеріалами службового розслідування щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 та іншими матеріалами зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження у їх сукупності.

Кримінальні правопорушення, які інкримінуються ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Оцінюючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 та важкість кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються слід дійти до переконання в наявності передбачених пунктами 1, 3 та 4 ч.1 ст. 177 КПК України ризиків невиконанням останнім процесуальних обов`язків, а саме:

- п. 1 переховуватися від органів досудового розслідування та суду: оскільки у разі визнання винуватим, обвинуваченому ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна, а тому страх та невідворотність в майбутньому покарання за вчинене ним діяння, може спонукати останнього перебуваючи на волі ухилитися від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення покарання, шляхом зміни місце проживання. Разом з цим, слід врахувати те, що обвинуваченому нічого не перешкоджає залишити Львівську область, або й навіть територію України, з метою переховування від органу досудового розслідування та суду, що й підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , року самовільно залишив військову частину.

При вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу слідчий суддя врахувує той факт, що з 24.02.2022 на території України введено воєнний стан у зв`язку із повномасштабним вторгненням Російської Федерації, при цьому частина областей України, продовжує перебувати під тимчасовою окупацією, а відтак обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення, може направитись на територію тимчасово непідконтрольної території України, оскільки будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину, має обізнаність як саме слідувати по території України, не будучи тривалий час виявлений, де його розшук за таким умов буде неможливим.

Відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

- п.3 незаконно впливати на свідків, експертів у кримінальному провадженні: обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на свідків та інших осіб у даному кримінальному провадженні, шляхом їх переконання, залякування, схилити їх до зміни даних ними показань чи до дачі неправдивих показань, які б виправдовували останнього.

- п.4 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином: зокрема може негативно впливати на хід судового розгляду, перешкоджати проведенню судових засідань, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками, давати цим особам поради з врахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню.

З урахуванням наявності ризиків та з урахуванням особи обвинуваченого, суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 є необхідність продовження дії застосованого судом щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не в силі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

На підставі ч.6 ст.199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, в ч. 4 ст. 183 КПК України зазначено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У відповідності до ч. 4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного.

У будь-якому разі розмір застави має бути співмірним та розумним та не бути важелем або чинником, який унеможливлює з моменту визначення розміру застави його внесення підозрюваним.

Під час визначення розміру застави слідчий суддя поряд з положеннями статей 182, 183 КПК України враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, а також враховуючи наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить висновку про необхідність визначити заставу в межах 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240 грн. (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок гривень 00 копійок).

Саме такий розмір застави забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України та зможе запобігти спробам останнього ухилитися від органів досудового розслідування та суду.

Щодо доводів сторони захисту про застосування обвинуваченому запобіжного захисту у виді цілодобового домашнього арешту, то таке не заслуговує на увагу, так як будь-яких належних доказів для зміни запобіжного заходу обвинуваченому стороною захисту не надано, відтак не можуть слугувати причиною для обрання обвинуваченому запобіжного захисту у виді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 199 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000430 від 05.04.2025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.5 ст.407 КК України задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою з утриманням у Львівській установі виконання покарань №19 Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, строком на 60 діб, тобто до 21 березня 2026 року включно.

Дата закінчення дії ухвали 21 березня 2026 року включно.

У відповідності до положень ст. ст. 182, 183 КПК України, визначити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу в межах 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 266 240 грн. (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок гривень 00 копійок).

У разі внесення застави у вищевказаному розмірі покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися за межі м. Дубляни, Львівської області, без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;

- не вчиняти інших кримінальних правопорушень.

Копію даної ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 .

На ухвалу протягом п`яти діб з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 26 січня 2026 року о 13:45 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1