Справа № 125/317/22
Провадження №11-кп/801/757/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника -адвоката ОСОБА_7

захисника -адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою з доповненням прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , апеляційною скаргою захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , на вирок Барського районного суду Вінницької області від 01.05.2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Чемериси-Барські, Барського району, Вінницької області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, -

визнано винним за ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК України та засуджено

- за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді дев`яти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_9 визначено у виді дев`яти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом у період з 28.01.2022 року по 17.05.2022 року включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у сумі 19564,68 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 діючи умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), будучи особою, яка періодично вживає наркотичні засоби, в силу чого, достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України, та відповідальність за їх незаконний обіг, маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів, з метою збуту, на початку осені 2021 року, більш точного часу слідством не встановлено, біля річки Рів в м. Бар, зірвав рослини коноплі з метою подальшого висушування та вживання, таким чином, придбав наркотичні засоби. Висушене листя рослин коноплі, придбане при вказаних вище обставинах, ОСОБА_9 від`єднав від стебел та подрібнив, тобто незаконно виготовив, після чого, зберігав в сараї за адресою свого проживання для подальшого збуту, тобто незаконно виготовив та довів до стану можливого для вживання особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. 25.11.2021 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме в будинку та складському приміщенні (сараї) за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого на горищі будинку було виявлено та вилучено рослини коноплі у сухому подрібненому вигляді, а, також, в приміщені та на горищі сараю було виявлено та вилучено рослини коноплі у сухому подрібненому вигляді, які ОСОБА_9 зберігав з метою збуту, електронні ваги, пристрій для куріння «бульбулятор» та трубку для куріння. Відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/102-21/17127-НЗПРАП від 14.01.2022, надані на дослідження речовини рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 43270,50 г. Відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/102-21/17124-НЗПРАП від 15.12.2021, надані на дослідження фрагменти верхівкових частин трав`янистих рослин зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 1802,12 г. Відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/102-21/17123-НЗПРАП від 03.12.2021, надані на дослідження фрагменти верхівкових частин трав`янистих рослин зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 572,78 г. Відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/102-21/17122-НЗПРАП від 17.12.2021, надана на дослідження подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 974,20 г. Відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/102-21/17125-НЗПРАП від 06.12.2021, надана на дослідження подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 762,07 г. Відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/102-21/17126-НЗПРАП від 22.12.2021, нашарування речовини сірого кольору, що знаходилось на поверхні електронних ваг та на поверхні двох захисних кришок ваг, містить канабідіол, тетрагідроканабінол та канабінол, які є характерними канабіноїдами для наркотичних засобів, отриманих із рослин роду Коноплі. Відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/102-21/17196-НЗПРАП від 23.12.2021, в нашаруванні речовини темно-коричневого кольору, яка знаходилась на внутрішній поверхні трубки для куріння, виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою (у перерахунку на суху речовину) 0,144 г. Відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/102-21/17195-НЗПРАП від 07.12.2021, в нашаруванні речовини темно-коричневого кольору, на внутрішній поверхні фрагменту полімерної пляшки, з відсутньою нижньою частиною, та на поверхні фрагменту фольгованого паперу, з отворами, виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою (у перерахунку на суху речовину) 0,455 г. Під час обшуку у ОСОБА_9 було вилучено всього 47381,67 г канабісу, що, відповідно до наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000, «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», перевищує 2500 г та становить особливо великі розміри. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (з наступними змінами та доповненнями) «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», канабіс, а також, рослини або їх частини, що містять канабіс, віднесені до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Окрім цього, під час обшуку у ОСОБА_9 було вилучено трубку для куріння та пристрій для куріння «бульбулятор», які містять нашарування екстракту канабісу, загальною масою 0,599 г, що, відповідно до наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000, «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» становить невеликі розміри, від 0,3 г до 5,0 г.

Таким чином, ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України незаконне придбання, виготовлення, зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту, в особливо великих розмірах.

Окрім цього ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він з метою надання приміщення для незаконного вживання психотропних речовин та наркотичних засобів, маючи злочинний умисел на це, посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», з серпня місяця 2021 року по жовтень місяць 2021 року, більш точного часу слідством не встановлено, надавав складське приміщення за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для вживання наркотичного засобу «канабісу», який вживав разом із ними, шляхом куріння за допомогою завчасно приготовленого пристрою для куріння «бульбулятора». 25.11.2021 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме в будинку та складському приміщенні (сараї) за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого на горищі будинку було виявлено та вилучено рослини коноплі у сухому подрібненому вигляді, а, також, в приміщені та на горищі сараю було виявлено та вилучено рослини коноплі у сухому подрібненому вигляді, які ОСОБА_9 зберігав з метою збуту, електронні ваги, пристрій для куріння «бульбулятор» та трубку для куріння. Відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/102-21/17196-НЗПРАП від 23.12.2021, в нашаруванні речовини темно-коричневого кольору, яка знаходилась на внутрішній поверхні трубки для куріння, виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою (у перерахунку на суху речовину) 0,144 г. Відповідно до висновку судового експерта № СЕ-19/102-21/17195-НЗПРАП від 07.12.2021, в нашаруванні речовини темно-коричневого кольору, на внутрішній поверхні фрагменту полімерної пляшки, з відсутньою нижньою частиною, та на поверхні фрагменту фольгованого паперу, з отворами, виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою (у перерахунку на суху речовину) 0,455 г.

Таким чином, ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України - надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 01 травня 2025 року ОСОБА_9 визнано винним за ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК України та засуджено за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді дев`яти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_9 визначено у виді дев`яти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом у період з 28.01.2022 року по 17.05.2022 року включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у сумі 19564,68 грн.

Вирішено питання з речовими доказами.

Не погодившись з постановленим вироком, захисники обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу в якій зазначили, що вирок суду першої інстанції незаконнийта підлягає скасуванню. Просили скасувати вирок Барського районного суду Вінницької області від 01 травня 2025 року та призначити новий судовий розгляд.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захист звертає увагу суду апеляційної інстанції на наступне. Так, під час встановлення порядку і обсягу досліджуваних доказів в порядку ст. 349 КПК України під час судового засідання 17.08.2022 було в встановлено наступний порядок дослідження доказів: допит всіх свідків зазначених у реєстрі матеріалів кримінального провадження; розгляд письмових доказів; допит обвинуваченого.

У судовому засіданні 30.08.2025 року за ініціативи сторони захисту було заявлено клопотання про зміну порядку дослідження доказів, а саме допит про відмову свідків, обвинуваченого (стороною захисту не зазначалось обвинуваченого від дачі показі), дослідження письмових та речових доказів. Дане клопотання судом було задоволено.

У подальшому під час судових засідань 20.09.2022 та 02.11.2022 було допитано свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11

07.02.2023 року за клопотанням сторони обвинувачення порядок дослідження був змінений на користь дослідження доказів, а до стадії допиту свідків перейти після дослідження доказів. Судом дане клопотання було задоволено.

11.04.2023 року стороною обвинувачення було заявлено клопотання про допит двох понятих та дізнавача, що були присутні при проведенні обшуку. Дане клопотання судом було задоволено та у подальшому 09.05.2023 без винесення відповідної ухвали про зміну порядку дослідження доказів було допитано в якості свідків дізнавача ОСОБА_13 та понятого ОСОБА_14 .

У подальшому суд продовжував досліджувати речові докази.

Суд першої інстанції не провів допит обвинуваченого в порядку ст. 351 КПК України, що у свою чергу є суттєвим порушенням права обвинуваченого на захист та крім неповноти судового розгляду, також вказує на істотне порушення вимог кримінально процесуального законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції, не здійснив допит обвинуваченого, показання в ході якого мали бути покладені в якості доказу в обгрунтування вироку.

Також стороною захисту було заявлено клопотання про визнання ряду речових доказів не допустимим у зв`язку з тим, що при проведенні перекваліфікації дій у кримінальному провадженні № 0000232 (у якому згодом було скеровано обвинувальний акт до суду відносно ОСОБА_9 ) з ч. 1 ст. 309 КК України (проступку) на злочин ч. 3 ст. 307, стороною обвинувачення не було виконано вимог ч. 2 ст. 298-1. Суд зазначив, що дане клопотання він розгляне при винесенні рішення. Однак, на думку захисту при винесені обвинувального вироку суд першої інстанції не розглянув дане клопотання взагалі та відповідно не навів обґрунтованих та законних мотивів відмови у задоволенні даного клопотання.

Наведені порушення вимог КПК, допущені судом першої інстанції, є істотними, вони перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне й обгрунтоване рішення.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 в апеляційній скарзі з доповненням, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, вважає, що вирок Барського районного суду Вінницької області стосовно ОСОБА_9 є незаконним та підлягає скасуванню на підставі ч. 2 ст. 409, ст. ст. 413, 414 КПК України через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 317 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 3 ст. 307 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком 10 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_9 остаточно визначити покарання у виді десяти років шести місяців позбавлення волі.

Апеляційну скаргу прокурор мотивував тим, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд не в повній мірі виконав вимоги вказаного закону, та, вирішуючи питання щодо міри покарання та його розміру, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, і призначив йому покарання, яке є несправедливим через м`якість.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, судом наявність у ОСОБА_9 корисливого мотиву щодо зберігання наркотичних засобів з метою збуту не встановлено.

Тому застосування у даному випадку додаткової міри покарання за ч. 3 ст. 307 КК у виді конфіскації майна навіть за умови, що воно передбачено санкцією цієї статті як обов`язкове, є безпідставним.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, й у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 154/2423/16 та від 07 листопада 2018 року у справа № 418/689/16-к.

Як видно з вироку, при призначенні обвинуваченому покарання суд не виконав вимоги ст. 50, 65 КК України та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та не врахував, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, оскільки не в повній мірі з`ясував мотиви і мету вчинення злочину і призначив ОСОБА_9 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Заслухавши головуючого суддю, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , просили її задовольнити, заперечили проти задоволення апеляційної скарги з доповненням прокурора, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненням прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , просив скасувати вирок в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та постановити новий відповідно до вимог апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга з доповненням прокурора - підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК України, не визнав, скористався правом не давати пояснення, що також підтвердилось в суді апеляційної інстанції.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_9 вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, його вина повністю доведена зібраними у справі доказами, зокрема письмовими документами на які посилається сторона обвинувачення у справі та які безпосередньо досліджені судом:

- протоколом обшуку від 25.11.2021 за місцем проживання ОСОБА_9 , а саме в будинку та складському приміщенні (сараї) за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого на горищі будинку було виявлено та вилучено рослини коноплі у сухому подрібненому вигляді, а, також, в приміщені та на горищі сараю було виявлено та вилучено рослини коноплі у сухому подрібненому вигляді, електронні ваги, пристрій для куріння «бульбулятор» та трубку для куріння (а.с. 162- 182 т-1), з фототаблицею до нього та двома DVD-R та СD-R дисками на яких зафіксовано хід проведення обушку та які продемонстровано у судовому засіданні;

- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25.11.2021 року, якою визнано речовими доказами та передано на зберігання вилучені під час обшуку: подрібнену речовину рослинного походження, трубку для куріння, електронні ваги сірого кольору, два фрагменти полімерних пляшок з фольговим наперстком із нашаруванням речовини коричневого кольору, насіння речовини рослинного походження, подрібнену речовину рослинного походження, мобільний телефон, набої в кількості 3 штуки 5,6 мм.

( а.с. 189 - 193 т-1);

- висновками судових експертиз матеріалів, речовин та виробів:

- № СЕ-19/102-21/17127-НЗПРАП від 14.01.2022, відповідно до якого надані на дослідження речовини рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 43270,50 г.

- № СЕ-19/102-21/17124-НЗПРАП від 15.12.2021, відповідно до якого надані на дослідження фрагменти верхівкових частин трав`янистих рослин зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 1802,12 г.;

- № СЕ-19/102-21/17123-НЗПРАП від 03.12.2021, відповідно до якого надані на дослідження фрагменти верхівкових частин трав`янистих рослин зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 572,78 г.;

- № СЕ-19/102-21/17122-НЗПРАП від 17.12.2021, надана на дослідження подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 974,20 г.;

- № СЕ-19/102-21/17125-НЗПРАП від 06.12.2021, надана на дослідження подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 762,07 г.;

- № СЕ-19/102-21/17126-НЗПРАП від 22.12.2021, нашарування речовини сірого кольору, що знаходилось на поверхні електронних ваг та на поверхні двох захисних кришок ваг, містить канабідіол, тетрагідроканабінол та канабінол, які є характерними канабіноїдами для наркотичних засобів, отриманих із рослин роду Коноплі.

- № СЕ-19/102-21/17196-НЗПРАП від 23.12.2021, в нашаруванні речовини темно-коричневого кольору, яка знаходилась на внутрішній поверхні трубки для куріння, виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою (у перерахунку на суху речовину) 0,144г.

- № СЕ-19/102-21/17195-НЗПРАП від 07.12.2021, в нашаруванні речовини темно-коричневого кольору, на внутрішній поверхні фрагменту полімерної пляшки, з відсутньою нижньою частиною, та на поверхні фрагменту фольгованого паперу, з отворами, виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстракт канабісу, масою (у перерахунку на суху речовину) 0,455 г.;

- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 21.12.2021 року, якою визнано речовими доказами та передано на зберігання речовину рослинного походження «канабіс», фрагмент полімерної пляшки, фрагмент фольгованого паперу з нашаруванням екстракту канабісу, гільзи від бойових приписів ( а.с. 25 - 27 т-2);

- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 21.01.2022 року, якою визнано речовими доказами та передано на зберігання: електронні ваги, трубку для куріння з нашаруванням речовини коричневого кольору, речовину рослинного походження у сухому подрібненому вигляді в полімерному пакеті чорного кольору, 12 полімерних мішків, мішки з речовинною рослинного походження у сухому подрібненому вигляді ( а.с. 32 - 33 т-2).

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, також підтверджується показами свідків, зокрема: свідка зі зміненими анкетними даними ОСОБА_15 , свідка зі зміненими анкетними даними ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_17 .

Покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 є чіткими, послідовними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються іншими зібраними досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні доказами. Цим показанням суд надає віру, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та підтверджуються сукупністю зібраних у справі інших доказів, та оцінених судом в їх сукупності та взаємозв`язку.

Зазначеним вище доказам суд першої інстанції дав правильну юридично-правову оцінку, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, при умові, що жоден з учасників судового провадження не клопотав про повторне дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження у відповідності до ч. 3 ст. 404 КПК України, а доводи апеляційної скарги зводяться до іншого.

Щодо доводів апеляційної скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 про зміну судом першої інстанції порядку і обсягу досліджуваних доказів, не здійснення допиту обвинуваченого та не розгляду клопотання про визнання ряду речових доказів не допустимим, колегія апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 КПК України головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.

Відповідно до клопотання сторони захисту, апеляційний суд переглянув записи судового засідання в суді першої інстанції. З наведених записів та матеріалів, що містяться у справі вбачається, що у зв`язку з неявкою учасників кримінального провадження, зокрема обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , свідків по справі, судовий розгляд неодноразово переносився, що призвело до необхідності зміни порядку вчинення процесуальних дій головуючим суддею. Саме тому головуючий у судовому засіданні в суді першої інстанції у відповідності до своїх повноважень здійснював відповідну зміну порядку дослідження доказів.

Крім того, з переглянутих записів судового засідання в суді першої інстанції апеляційним судом, вбачається, що 29 квітня 2025 року після дослідження усіх доказі головуючий суддя дав можливість обвинуваченому надати пояснення та доповнити свої покази, запитав чи обвинувачений ОСОБА_9 визнає свою вину.

Обвинувачений ОСОБА_9 на запитання головуючого судді ,фактично відмовився надавати покази, в свою чергу адвокат ОСОБА_7 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_9 не бажає давати пояснення та виступить в судових дебатах, адвокат ОСОБА_8 вказав, що для виступу обвинуваченого буде останнє слово, таким чином захисники обвинуваченого підтвердили факт відмови ОСОБА_9 від дачі показів на пропозицію головуючого судді.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про визнання ряду речових доказів не допустимим суд першої інстанції вказав, що будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими. У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду (правова позиція, викладена у постанові ВС від 06 липня 2021 року у справі №720/49/19).

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

Таким чином доводи зазначені в апеляційній скарзі захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції визнає безпідставними та такими, що спростовуються наведеними вище обставинами кримінального провадження та доказами вірно оціненими судом першої інстанції з їх оцінкою у вироку.

Щодо доводів прокурора про призначення судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості, апеляційний суд відхиляє їх зважаючи на наступне.

Згідно з ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо дотримуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарань, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили нові умисні злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили злочини.

Тобто, залежно від конкретних обставин справи, особи винного, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, зокрема обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 317 КК України надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, та за ч. 3 ст.307 КК України незаконне придбання, виготовлення, зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту, в особливо великих розмірах, суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений не визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні п`ять неповнолітніх дітей та двох пристарілих батьків.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, судом встановлено не було.

Таким чином Барським районним судом Вінницької області ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених визнано винним за ч.1 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК України та засуджено за ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання у виді дев`яти років шести місяців позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що саме таке покарання буде справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Перевіривши доводи щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні в частині застосування додаткового покарання у виді конфіскації всього належного на праві власності майна, суд апеляційної інстанції вважає, що вони є обґрунтованими.

Так, відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Статтями 51 та 52 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінальних правопорушень, є конфіскація майна.

Відповідно до положень ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.

Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 5 чи 6 ст. 12 КК України, якщо його вчинено із корисливих мотивів. Під користю (корисливими спонуканнями, корисливим мотивом) у чинному законодавстві про кримінальну відповідальність розуміється бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе чи інших осіб, одержати або зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат, досягти іншої матеріальної вигоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, судом першої інстанції не встановлено наявність у ОСОБА_9 корисливого мотиву щодо зберігання наркотичних засобів з метою збуту.

Таким чином, колегія апеляційного суду вважає, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_9 Барський районний суд Вінницької області неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України є підставою для зміни вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу з доповненням прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , - задовольнити частково.

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 01.05.2025 року відносно ОСОБА_9 ,- змінити в частині призначення додаткового покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку Барського районного суду Вінницької області від 01.05.2025 року ОСОБА_9 вказівку про призначення додаткового покарання - конфіскацію всього належного на праві власності майна.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4