Справа № 442/147/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/785/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше несудимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2025 року за ст. 336 КК України, -

встановила:

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_6 на виконання вироку суду.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.04.2024 за результатами медичного огляду військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі статті-графи II розкладу хвороб, графи 1-10 ТДВ Б визнаний придатним до військової служби, про що складено довідку військово-лікарської комісії № 90 від 29.04.2024.

ОСОБА_6 , являючись військовозобов`язаним, відповідно до ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022 підлягав призову на військову службу за мобілізацією, будучи 29 квітня 2024 року у встановленому законом порядку повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України (Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону), ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув на 09 год 00 хв 30 квітня 2024 року до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації та умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Продовжуючи свій єдиний умисел, спрямований на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_6 , являючись військовозобов`язаним, відповідно до ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визнаний придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69/2022 підлягав призову на військову службу за мобілізацією, будучи 21 вересня 2024 року у встановленому законом порядку повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України (Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону), ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув на 09 год 00 хв 23 вересня 2024 року до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації та умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить, оскаржуваний вирок змінити, призначити йому покарання у виді 3-х років позбавлення волі, застосувавши вимоги частини 4 статті 75 Кримінального кодексу України та звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування зазначає, що висновки суду першої інстанції в частинні призначення йому покарання не ґрунтуються на доказах, і водночас складені в порушення норм процесуального права та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Звертає увагу, що суд при призначенні покарання (ст.ст. 65, 66 КК України) не врахував обставин, за яких він є раніше не судимим, працює, має постійне місце проживання в квартирі АДРЕСА_3 , з ним проживає його мати, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є непрацездатною особою за віком, хворіє на хронічні захворювання, і що він проживає разом з нею та здійснює за нею догляд. Також, судом належним чином не враховано, що він повністю визнав вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем праці та за місцем проживання.

Заслухавши доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, а вирок просив залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши апеляційні доводи апелянта про можливість застосування до нього положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до таких висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів; обставини та характер його вчинення; той факт, що на території України введений воєнний стан, у зв`язку з чим дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс; особу винного, який згідно ст.89 КК України вважається раніше несудимим, позитивно характеризується за місцем праці та за місцем проживання, під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Водночас, судом першої інстанції, обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_6 не встановлено.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що є мінімальним розміром, передбаченим санкцією ст. 336 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що скоєне ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, хоч є нетяжким злочином, проте вчинене в умовах воєнного стану під час збройної агресії РФ, що створює в очах суспільства враження безкарності, та те, що підстав передбачених законодавством на відстрочку від призову чи інших поважних причин останній не мав, в період воєнного стану при оголошеній загальній мобілізації умисно проігнорував свій конституційний обов`язок щодо захисту Батьківщини, що свідчить про значну суспільну небезпечність самого злочину.

На думку колегії суддів, підстави для застосування щодо ОСОБА_6 при призначенні йому покарання положень ст. 75 КК України, як про це просить апелянт, відсутні.

Стосовно покликання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував обставин, за яких він є раніше не судимим, працює, має постійне місце проживання з ним проживає його мати, і що він проживає разом з нею та здійснює за нею догляд, те, що він повністю визнав вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем праці та за місцем проживання, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ці обставини, були враховані місцевим судом при призначенні обвинуваченому покарання у межах мінімальної межі санкції ст. 336 КК України, при цьому, такі не можуть бути підставою для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що при призначені покарання обвинуваченому, необхідно враховувати виховну дію покарання, оскільки воно повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе покарання за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Відтак, підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість, немає.

Інші доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

При цьому, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ст. 336 КК Українизалишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4