КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/824/8425/2025
У Х В А Л А

17 грудня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5

представників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши заяву ОСОБА_8 про відвід головуючого судді ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Київського апеляційного суду перебуває судова справа за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0001150 від 12 вересня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 190 (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018), частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 209 КК України.

17 грудня 2025 року під час судового засідання стороною захисту в інтересах власника майна ОСОБА_8 заявлено про відвід головуючому судді ОСОБА_1 .

Заява ОСОБА_8 обґрунтована тим, що 04 грудня 2025 року під головуванням судді ОСОБА_1 було розглянуто справу за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2025 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 листопада 2025 року з можливістю внесення застави відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР №0001150 від 12 вересня 2025 року за частинами третьою, четвертою статті 190 КК України.

ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є батьком та сином.

Зазначена справа, в якій було ухвалено рішення 04 грудня 2025 року Київським апеляційним судом під головуванням судді ОСОБА_1 , призначалася до розгляду чотири рази, проте кожного разу знімалася судом з розгляду, на думку апелянта, по надуманим підставам, окрім лише одного разу, коли причиною було замінування приміщення суду, розглянута та вирішена була вже після спливу строку дії ухвали суду, у зв`язку з чим апелянт був позбавлений права на гарантований апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у межах строку дії ухвали суду.

Також указує, що 04 грудня 2025 року під час розгляду під головуванням судді ОСОБА_1 апеляційної скарги ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2025 року, головуючий у колегії суддя під час розгляду справи по суті, після перевірки явки учасників, прямо під час судового розгляду провів телефонну розмову, в ході якої, відповівши на вхідний телефонний дзвінок, сказав «так», «ні», а в кінці завершив її фразою «я скину на електронку», поклавши свій мобільний телефон, після чого продовжив відправлення правосуддя у конкретній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_8 .

Уважає, що у таких діях судді ОСОБА_1 вбачається неповага до учасників сторін кримінального провадження, а саме до ОСОБА_8 , як апелянта, та сторони захисту, які перебували у судовому засіданні під час розгляду справи судом, оскільки прокурор брав участь у засіданні через ВКЗ, що виключає можливість довіри до нього як до судді вже у даному кримінальному провадженні за апеляційною скаргою ОСОБА_9 з таким неповажним та упередженим відношенням до учасників справи.

Посилається на те, що суддя ОСОБА_1 , завершуючи розгляд 04 грудня 2025 року апеляційної скарги ОСОБА_9 на ухвалу від 06 жовтня 2025 року, не провів ані судових дебатів, ані надав останнє слово апелянту.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, обговоривши доводи заяви про відвід, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Вичерпний перелік підстав, за яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, передбачений статтями 75, 76 КПК України.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 80 КПК України особами, які беруть участь у кримінальному провадженні, може бути заявлено відвід судді за наявності обставин, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу.

Згідно пункту 4 частини першої статті 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Оскільки кримінальне процесуальне законодавство містить загальні вимоги до вмотивованості відводу, суд в оцінці вмотивованості відводу звертається до практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так Європейським судом з прав людини у пункті 66 у рішенні по справі «Мироненко і Мартенко проти України» зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див.,зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» Європейський суд з прав людини зауважив, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

У справі «Хаушильд проти Данії» Європейський суд з прав людини зазначив про необхідність доказів фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення Європейського суду з прав людини у справі Веттштайн проти Швейцарії, п. 43).

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Всі аргументи заявника щодо дій судді ОСОБА_1 у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2025 року, якою обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 листопада 2025 року з можливістю внесення застави відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР №0001150 від 12 вересня 2025 року за частинами третьою, четвертою статті 190 КК України, фактично зводяться до незгоди з прийнятими судом процесуальними рішеннями, що не може бути підставою для відводу головуючого судді.

Окрім того, обставини справи про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_9 не стосується прав та обов`язків ОСОБА_8 у даній справі про арешт майна.

Отже, жодних об`єктивних даних на підтвердження обставин, які б викликали сумніви у неупередженості судді, заявником надано не було, у зв`язку з чим підстави для задоволення заяви про відвід відсутні.

Вищенаведені обставини не можуть свідчить про наявність підстав для висновку про упередженість судді та не є безумовними обставинами, визначеними статтями 75, 76 КПК України, які виключають участь судді ОСОБА_1 у даному судовому провадженні.

Підстав для встановлення будь-якої прямої чи побічної зацікавленості судді, що викликає сумнів в неупередженості або об`єктивності, під час розгляду даної заяви також не встановлено.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року зазначено, що стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Інших обставин, які б викликали обґрунтований сумнів у неупередженості судді ОСОБА_1 у даному судовому провадженні заявником не наведено.

Виходячи з необґрунтованості заявленого відводу, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про відвід.

Керуючись статтями 75, 81, 418, 419 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_8 про відвід головуючого судді ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3