Справа № 138/3460/25
Провадження № 1-кп/139/42/25
У Х В А Л А

(за результатами розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу)

27 січня 2026 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_10 ,

розглядаючи у закритому судовому засіданні в селищі Муровані Курилівці кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 149, ч. 2 ст. 156, ч.ч. 1-4 ст. 301-1 КК України та ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 301-1 КК України,

У С Т А Н О В И В:

З 22 грудня 2025 року в провадженні Мурованокуриловецького районного суду знаходиться вказане кримінальне провадження і наразі розпочато судовий розгляд.

У підготовчій частині судового засідання 26 січня 2026 року сторона обвинувачення заявила клопотання про продовження обвинуваченим дії запобіжного заходу в виді тримання під вартою.

Так, строк обраного щодо ОСОБА_6 під час досудового розслідування і продовженого на підставі ухвали суду від 05 грудня 2025 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується 03 лютого 2026 року; на думку прокурорів, доведено причетність ОСОБА_6 до кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час розгляду справи, в іншому випадку цілком ймовірно, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та співучасника злочину, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити ті, в яких обвинувачується.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 , які приймають участь в судовому засіданні дистанційно, просили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою пом`якшити та застосувати цілодобовий домашній арешт. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 заявив, що він в має проблеми зі здоров`ям (у нього алергія на плісняву і грибок), які не можливо вирішити в умовах тримання під вартою. Захисник ОСОБА_8 заявив, що його підзахисний уже сім місяців перебуває під вартою, прокурори з клопотання в клопотання вносять надумані ризики, які не доведені ніякими доказами. Так, ОСОБА_6 не несе ніякої загрози для потерпілої, він не має з нею ніякого зв`язку, йому не відомо, де вона проживає, з моменту, коли у ОСОБА_6 вилучили телефон і до моменту, коли його затримали минуло майже пів року, за той час він ніяким чином не намагався впливати на потерпілу; щодо можливості впливу на інших потерпілих, - на даному етапі кримінального провадження вони не можуть з`явитися; експертизу, на яку посилається сторона обвинувачення як на доказ існування ризику продовжити злочинну діяльність, він ставить під сумнів, оскільки та судово-психіатрична експертиза проводилася 15 хвилин.

Суд, вислухавши думки учасників процесу, оцінивши ступінь обґрунтованості заявленого клопотання про захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 (а.с. 57-63 в т. 2), приходить до таких висновків:

Статтею 350 КПК України встановлено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України (ч. 2 ст. 331 КПК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частина 3 ст. 331 КПК України встановлює, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування; за результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заявлене прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу в виді тримання під вартою за процесуальним змістом і формою відповідають вимогам ст. 184 КПК України та містять виклад обставин, передбачений ч. 3 ст. 199 КПК України.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2025 року (а.с. 81-88 в т. 1) встановлено наявність у процесуальній поведінці підозрюваного ОСОБА_6 ризиків, передбачених п.п. 1 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та застосовано до запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 09 вересня 2025 року. З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ухвалами слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 вересня та 08 жовтня 2025 року, а також ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року (а.с. 173-175 в т. 1) встановлено наявність у процесуальній поведінці підозрюваного (обвинуваченого) ОСОБА_6 ризиків, передбачених п.п. 1, 3 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 03 лютого 2026 року.

Виходячи з аналізу положень ч. 3 та ч. 5 ст. 199 КПК України, суд при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою має лише перевірити доведеність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних у матеріалах справи документів слідує, що встановлені ухвалами слідчих суддів та суду ризики не зменшилися, а продовжують існувати до теперішнього часу.

Так, продовження існування такого ризику як переховування від суду підтверджується суворістю кримінального покарання за дії, інкриміновані ОСОБА_6 . І таке твердження узгоджується з позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії», де суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Також про існування цього ризику може стверджувати обставина, що, зважаючи на воєнний стан, наявність тимчасово окупованих територій, які не контролюються з боку правоохоронних органів України та органів державної прикордонної служби, обвинувачений, перебуваючи на волі, може виїхати на указані території.

Підставами вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, потерпілу чи іншого співучасника інкримінованого йому злочину є те, що він знає малолітню потерпілу тривалий час, спілкувався з нею тривалий час за допомогою різних месенджерів, неодноразово входив до неї в довіру та має на неї вплив, тому може примусити потерпілу до зміни наданих показань, надання неправдивих показань або відмови від їх надання, щоб уникнути кримінальної відповідальності.

Також, виходячи із встановлених органом досудового розслідування обставин, у справі можуть бути й інші потерпілі неповнолітні особи, на яких обвинувачений здійснював тиск з метою отримання знімків порнографічного характеру. Відтак останній може впливати і на них.

Підставами вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується свідчить поведінка самого обвинуваченого до його викриття, зокрема, приховування своєї протиправної діяльності, тривалість вчинення протиправних дій та їх масштабність, психічний розлад, виявлений у нього вході експертизи (а.с. 113-116 в т. 1).

На підставі викладеного, суд при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора враховує тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, тяжкість можливого покарання, наявність таких ризиків як можливість підозрюваного переховуватися від суду з метою уникнення покарання, здійснення незаконного впливу на потерпілу, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується.

З урахуванням наведеного та за відсутності з боку захисту обґрунтованого клопотання про зміну запобіжного заходу, суд вважає клопотання прокурора таким, що підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 199, 331, 350 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 2 ст. 156, ч.ч. 1-4 ст. 301-1 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2025 року та продовжений ухвалами слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08 вересня та 08 жовтня 2025 року і ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 грудня 2025 року, до 27 березня 2026 року (включно).

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали направити начальнику державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуюча - суддя ___________________ ОСОБА_11

Суддя ___________________ ОСОБА_12

Суддя ___________________ ОСОБА_13