Справа № 352/2264/25
Провадження № 1-кп/352/121/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000160 від 04.06.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганнусівка Тисменицького району Івано-Франківської області, українця, який проживає АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні нікого немає, який на час вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-номера обслуги 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «сержант», згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. Сержант військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 01.06.2025 об 23 год. 19 хв., перебуваючи на території ПАТ «Поберезький завод пресових агрегатів» по вул. Заводська, 3, що в с. Побережжя Єзупільської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, наблизився до автомобіля марки «Ford», моделі «Ranger», д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова ТЗ: НОМЕР_3 , 2019 року випуску, білого кольору, законним володільцем якого є ТзОВ «Надра Інжиніринг» (, вул. Підгірянки Марійки, 17, офіс 1, м. Івано-Франківськ), та діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що він не має ані дійсного, ані уявного права на цей автомобіль, самовільно сів на місце водія незачиненого автомобіля та скориставшись залишеним йому ОСОБА_7 ключем, таємно, всупереч волі та без дозволу законного володільця, запустив двигун, привів його в робочий стан і таким чином незаконно заволодів даним транспортним засобом, вартість якого становить 1013966 грн, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, після чого на вказаному транспортному засобі розпочав рух у напрямку м. Івано-Франківська, де по дорозі потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, завдавши автомобілю механічні пошкодження на суму 479 261 грн. 38 коп., спричинивши ТзОВ «Надра Інжиніринг» (, вул. Підгірянки Марійки, 17, офіс 1, м. Івано-Франківськ) матеріального збитку на загальну суму 1 493 227 грн. 38 коп.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав. Суду пояснив, що зранку 01.06.2025 року обвинувачений прийшов на території заводу в гості до працівників. ОСОБА_6 вказав, що знав візуально ОСОБА_8 , який дав йому ключі від автомобіля для його ремонту. Ремонт обвинувачений мав здійснювати на території заводу. Зауважив, що самостійно прийняв рішення про те щоб поїхати даним автомобілем за межі заводу, а саме: до магазину АТБ, що знаходиться в мікрорайоні Пасічна у м. Івано-Франківськ. Згодом по дорозі до магазину потрапив у ДТП, після цього залишився в машині до ранку, звідки його забрала поліція до відділку. Вказав, що усвідомлює те, що машина є дороговартісною, розкаюється у вчиненому. Пояснив, що бажає повернутися на військову службу, щоб відшкодувати збитки. Зазначив, що відшкодував потерпілому 5 000 грн.

2.1.2. Захисник в судовому засіданні зазначив, що його підзахисний вину у вчиненому визнає. Просив з урахуванням особи винного, наявності пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих, призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

2.1.3. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, що повністю доведено в суді. Тому з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обтяжуючих обставин, які характеризують особу винного, просив суд визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років без конфіскації майна.

2.1.4. Представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, визначеному законом, тобто 8 років позбавлення волі, задовольнити позов про відшкодування шкоди та стягнути витрати на правничу допомогу.

2.1.5. Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали цивільного позову та кримінального провадження, в частині що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 3 ст.289 КК України, а саме незаконного заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, частково відшкодував потерпілому шкоду у розмірі 5000 грн. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Відтак обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та часткове відшкодування шкоди потерпілій особі.

3.2. Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1.Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності,справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вчинене кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, на утриманні нікого немає, негативно характеризується за місцем проживання, посередньо характеризується за місцем військової служби, позитивно характеризується священослужителем УГКЦ за місцем проживання, в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» протягом життя не звертався, амбулаторну допомогу не отримує, частково відшкодував шкоду потерпілому, однак вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим вчинив особливо тяжкий злочин, наслідками якого стало завдання значної матеріальної шкоди.

При цьому, суд приходить до висновку, що підстави для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України відсутні.

Так, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Суд звертає увагу на те, що приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте, у будь-якому разі, встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

В даному випадку наявні пом`якшуючі обставини, не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, оскільки обвинуваченим шкоду відшкодовано лише частково і в мінімальному розмірі 5 000 грн, що з урахуванням заявленого цивільного позову становить трохи більше 1% від завданих збитків.

Таким чином, відсутні законодавчо визначені підстави для застосування ст.69 КК України.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією даної норми а саме у виді позбавлення волі строком на 8 років, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню обвинуваченим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

4.3. Щодо призначення додаткового покарання, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 59 КК покарання у виді конфіскації майна встановлюється, зокрема, за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.

Злочин, передбачений ч. 3 ст. 289 КК, згідно зі ст. 12 цього Кодексу є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який зі злочинів, визначених у частинах 4 чи 5 ст. 12 КК, якщо його вчинено з корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями необхідно розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Тобто, вирішуючи питання щодо доцільності призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.

Також відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

З метою ухвалення справедливого судового рішення, захисту прав людини та її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Наявність у ОСОБА_6 корисливого мотиву при кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 289 КК України органом досудового розслідування за змістом обвинувального акту не встановлена, про це в обвинувальному акті не зазначено.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне не призначити ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

5. Цивільний позов у кримінальному провадженні.

5.1. Відповідно до поданого цивільного позову представник потерпілої особи ТОВ «Надра Інжиніринг» ОСОБА_7 просить стягнути із обвинуваченого матеріальну шкоду, яка становить 479 261,38 грн. та судові витрати.

На підтвердження доводів позовної заяви представник потерпілого надав висновок експерта від 25.06.2025 року №СЕ-19/109-25/8714-АВ, в якому вказана вартість матеріального збитку, завданого вчиненням ДТП за участю обвинуваченого транспортному засобу марки «Ford», моделі «Ranger», д.н.з. НОМЕР_2 в розмірі 479261,38 грн (а.с.66-94).

Як вбачається з пояснень обвинуваченого, які підтвердив представник потерпілої сторони, товариству було відшкодовано матеріальних збитків в сумі 5000 грн.

5.2. Цивільний відповідач правом на подання відзиву не скористався.

5.3. Мотиви з яких виходить суд та норми права.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінально процесуальним кодексом України і при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно положень ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

5.4. Висновки суду в частині вирішення цивільного позову.

Розглянувши матеріали кримінальної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Під час судового розгляду встановлено, що потерпілою особі завдано збитків на суму 479261 грн. 38 коп., що підтверджується висновком експерта. Обвинувачений визнав цивільний позов повністю. Крім того відшкодовано в рахунок понесеної потерпілою особою матеріальної шкоди 5000 грн.

З огляду на зазначене, цивільний позов ТОВ «Надра Інжиніринг» підлягає до часткового задоволення в розмірі 474 261,38 грн (47926,38 грн - 5 000 грн).

6. Щодо процесуальних витрат, то суд зазначає наступне.

6.1. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються зокрема, із витрат на правову допомогу.

Згідно з ч.1 ст.126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

6.2. Судом встановлено, що між ТОВ «Надра Інжиніринг» та адвокатом ОСОБА_4 було укладено договір без номеру про надання правової допомоги від 31.10.2025 року та додатковий договір від 31.10.2025 року між тими ж сторонами, згідно якого сторони погодили суму авансу для участі у справі адвоката в розмірі 25000 грн, 4000 грн за підготовку цивільного позову у даному кримінальному провадженні та додаткові витрати адвоката, необхідні для виконання умов договору. Сума авансу у розмірі 25000 грн була сплачена адвокату ОСОБА_4 ТОВ «Надра Інжиніринг», що підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» від 04.11.2025 року.

У відповідності до акту виконаних робіт за листопад 2025 року від 28.11.2025 року, у рамках даного кримінального провадження, адвокатом ОСОБА_4 надані юридичні послуги з підготовки та подання цивільного позову та участі у судовому засіданні на загальну суму 6000 грн, які були сплачені ТОВ «Надра Інжиніринг», відповідно до платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» №1821 від 09.12.2025 року.

Окрім того 30.12.2025 року між адвокатом та ТОВ «Надра Інжиніринг» було складено акт виконаних робіт за грудень, у відповідності до якого адвокат визначив загальний розмір наданих послуг у відповідний період за участь у судовому засіданні в сумі 2000 грн, з чим ТОВ «Надра Інжиніринг» погодився і оплатив вказану вартість.

Відтак, загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених потерпілою стороною, становить 33 000 грн.

Враховуючи, що цивільний позов суд задовольняє частково, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_6 необхідно пропорційно розміру задоволених позовних вимог стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 32655,72 грн.

При цьому, суд вважає, що факт понесення потерпілою зазначених витрат підтверджується належними доказами, їх розмір є обґрунтованим.

7. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

7.1. Витрати на залучення експертів у даній справі становлять 7131 грн. 20 коп. та підлягають стягненню з обвинуваченого.

7.2. У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому, ОСОБА_6 було затримано 17.09.2025 року у порядку ст. 208 КПК України, та останній з 17.09.2025 року перебуває під вартою.

Ураховуючи наведене, відповідно до вимог ст. 377 КПК України, запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили без змін, бо окрім цього наразі, на думку суду, продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як то можливість переховуватися від суду, а також можливість учинення іншого кримінального правопорушення.

Крім того, оскільки обвинувачений перебував під вартою з 17.09.2025 року і до теперішнього часу, то слід зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , починаючи з 17.09.2025 року до набрання вироком законної сили виходячи з того, що відповідно до ст. 72 КК України одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, а строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з дня набуття вироком законної сили.

7.3. Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 7, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років без конфіскації майна.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати в якості відбутого за цим вироком покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , починаючи з 17.09.2025 року до дня набрання вироком законної сили, виходячи з положень ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Цивільний позов ТОВ «Надра Інжиніринг» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Надра Інжиніринг» матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 474 261 (чотириста сімдесят чотири тисячі двісті шістдесят одну) грн 38 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 32 655 (тридцять дві тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн 72 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь держави Україна 7 131 (сім тисяч сто тридцять одну) гривню 20 копійок витрат на залучення експертів.

Речові докази: транспортний засіб автомобіля марки «Ford», моделі «Ranger», д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова ТЗ: НОМЕР_3 , 2019 року випуску, білого кольору, законним володільцем якого є ТзОВ «Надра Інжиніринг», - вважати повернутим власнику ТзОВ «Надра Інжиніринг»;

оптичні носії інформації компакт диск на якому містяться 19 відеофайлів із камер спостереження за 02.06.2025 року, розташованої на території АЗС «ОККО» та компакт диск, на якому містяться фото/відео файли із камери спостереження, розташованої в м. Івано-Франківську по вул. Галицька, 44, за 02.06.2025 року залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1