Провадження № 11-сс/4823/585/25
Категорія - домашній арешт. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

17 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч.2 ст. 350 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, з професійно- технічною освітою, уродженцю м. Чернігова, особі з інвалідністю ІІІ групи, непрацюючому, зареєстрованому в АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, відповідно до положень ч.5 ст. 194 КПК України, строком до 30 грудня 2025 року.

Ухвалюючи рішення, слідчий суддя прийшов до висновку про доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення. Проте, ризик іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні. Разом з тим, наведені прокурором обставини недостатності для застосування щодо підозрюваного більш суворих запобіжних заходів для запобігання ризикам.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання скасувати, постановити нову, якої застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, а саме до 31.12.2025 року, з покладенням обов`язків: знаходитися за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання в АДРЕСА_1 цілодобово; прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора у вказаному кримінальному провадженні або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; здати на зберігання відповідному підрозділу УДМС України паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі наявності).

Апелянт наполягає, що у клопотанні слідчого доведена необхідність саме застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Так, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що за злочини у яких підозрюється ОСОБА_6 , передбачене покарання на строк до 5 років обмеження чи позбавлення волі, останній не працює, зловживає спиртними напоями, а тому усіма можливими способами намагатиметься уникати кримінальної відповідальності, у тому числі шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду. Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, незаконного впливу на свідків обумовлений реальною можливістю впливати на свідків у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і з урахуванням процедури отримання показань свідків, такий ризик існує аж до моменту безпосереднього отримання цих свідчень судом. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні насильницького злочину щодо працівника правоохоронного органу, ніде не працює та зловживає спиртними напоями. Ризик іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, як зазначає автор скарги, може бути виражений у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення до дачі завідомо неправдивих показань.

Отже, слідчим суддею недостатньо було проаналізовано доказову базу ризиків, а також те, що його затримано у нічний час за адресою його реєстрації та проживання. При цьому прокурор зауважує, що адреса, яку підозрюваний назвав як адресу проживання, на праві власності належить іншій особі. Вказані обставини у своїй сукупності, на переконання автора скарги свідчать про невідповідність ухвали слідчого судді вимогам чинного законодавства.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; підозрюваного, який просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вказуючи на складні сімейні обставини, перебування дружини на стаціонарному лікуванні та потреби у її провідуванні, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 345, ч.2 ст. 350 КК України.

30 жовтня 2025 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а вже 31 жовтня 2025 року йому повідомлено про підозру у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 345, ч.2 ст. 350 КК України.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні злочину.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Повідомивши ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 345, ч.2 ст. 350 КК України, слідчий зібрав, перевірив та оцінив у встановленому законом порядку докази, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку, що на даний момент досудового слідства, конкретна особа причетна до вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання Кримінальним кодексом України.

Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається наявність існування фактів, інформації, які можуть переконати в тому, що ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

Зі змісту ст. 179 КПК України вбачається, що особисте зобов`язання полягає у покладенні, зокрема, на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу. Підозрюваному письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, слідчим суддею у відповідності до вимог ч.1 ст.194 КПК України встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_6 кримінальних правопорушень та достатніх підстав про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 194 КПК України прокурором не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, на чому і акцентував слідчий суддя.

Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Отже, при розгляді клопотання слідчий суддя з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, та на підставі пояснень сторін кримінального провадження і наданих ними матеріалів, обґрунтовано дійшов висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 відносно нього слід застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Колегія суддів вважає, що обраний ОСОБА_6 вид запобіжного заходу - особисте зобов`язання, та покладення на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, є співмірним з існуючими ризиками; тяжкості пред`явленої йому підозри та відповідає особі підозрюваного, який раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався.

Усупереч твердженням прокурора, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що сама по собі тяжкість злочину і міра покарання, яка загрожує підозрюваному, не свідчать про те, що ОСОБА_6 однозначно буде вчинити дії, які обумовлюють настання ризиків про які вказує прокурор.

Натомість твердження прокурора про затримання підозрюваного вночі за місцем його реєстрації та проживання, що підтверджує надана прокурором довідка з Управління ДМС України в Чернігівській області, навпаки мінімізує заявлені стороною обвинувачення ризики та вказує, що обраний слідчим суддею запобіжний захід є достатньо обґрунтованим, з урахуванням усіх встановлених фактичних обставин. А з урахуванням того, що, як вірно встановив слідчий суддя, ризик іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню шляхом створення підозрюваним штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення до дачі завідомо неправдивих показань є досить абстрактним, а отже не може свідчить про недієвість застосованого запобіжного заходу.

Жодні доводи прокурора не спростовують висновку слідчого судді про достатність для гарантування належної процесуальної поведінки підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Слідчим суддею наведені достатні мотиви для відмови в обранні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави і застосування до останнього такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання.

У клопотанні слідчого не зазначено та прокурором не доведено недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання для запобігання ризикам, які були встановлені у судовому засіданні, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді щодо можливості обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є обґрунтованим.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваному ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15