Пр-ня по справі № 1кп/521/1965/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

24 грудня 2025 року

Хаджибейський районний суд міста Одеси засідаючи у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянувши кримінальне провадження № 0003124 від 08.08.2025 року, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Котовськ Одеської області, який має середню-спеціальну освіту (кухар), офіційно не одружений, спільно проживає з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дітей не має, на час подій що інкримінуються проходив військову службу за мобілізацією кухар господарчого відділення взводу матеріального забезпечення батальйону безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_1 , у військову званні солдат, який зареєстрований в АДРЕСА_1 та проживає у АДРЕСА_2 , раніше не судимий, обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК.

Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_5

з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_3

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1.1. ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби, призваним під час мобілізації 01.02.2023 року, проходячи військову службу на посаді кухара господарчого відділення взводу матеріального забезпечення з батальйону безпілотних авіаційних комплексів в/ч НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, 21 червня 2023 року, більш точний час не встановлено, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану3, не повернувся вчасно з відрядження на службу без поважних причин у військову частину НОМЕР_2 , яка розташована в АДРЕСА_3 . Солдат ОСОБА_3 проводив вільно час не пов`язаний із військовою службою до 03.09.2025 року, коли був затриманий в приміщенні ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, за адресою м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 23-В в порядку ст. 615 КПК.

1.2.Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК, за кваліфікуючими ознаками: самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

2.1.Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Показав, що дійсно його призвали за мобілізацією з 01 лютого 2023 року на військову службу. Через деякий час, в літку 2023 року він вперше самовільно залишив військову частину, оскільки він не знайшов спільну мову з командуванням військової частини. У стані СЗЧ він знаходився приблизно 1 рік. Потім повернувся на службу у обрану ним самостійно військову частину НОМЕР_2 . Кримінальне провадження у відношенні нього закрили. У вказаній військовій частині він знову не знайшов спільну мову з керівництвом військової частини і знову вирішив самовільно залишити військову частину 21.06.2025 року. В теперішній час розуміє всі наслідки вчиненого і просить суд суворо його не наказувати.

2.2.За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_3 правопорушень, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2.3.Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

3.1.Обставин які пом`якшують покарання під час судового розгляду не встановлено.

3.2.Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом під час судового розгляду також не встановлено.

4.Мотиви призначення покарання.

4.1.Вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання суд враховує, як зміст кримінального правопорушення, так і його наслідки для суспільства і держави. Окрім того, судом враховується особа обвинуваченого, його вік, характер, мотиви та обставин вчиненого правопорушення.

4.2.Судом встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться у віці 36 років. Народився і виріс в Подільському (Котовському) районі Одеської області. Отримав середню спеціальну освіту за спеціальністю кухар. Перед мобілізацією, працював разом із співмешканкою, як фізична особа підприємець, займався роздрібною торгівлею овочів і фруктів. Офіційно не одружений, однак тривалий час проживає з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дітей не має. 01 лютого 2023 року був мобілізований для проходження військової служби. Зареєстрований в АДРЕСА_1 та проживає у АДРЕСА_2 (орендоване житло). Раніше не судимий.

4.3.З показів обвинуваченого можливо побачити, що він самовільно залишив військову службу, оскільки не погоджувався з діями керівництва військової частини. В тому числі можливо побачити, що частково у військовій частині мала місце корупція з продуктами харчування.

4.4.Навіть при умові, що така інформація є правдивою, неможливо погодитись з діями ОСОБА_3 , який на власний розсуд визначає проходити йому військову службу у військовій частині чи ні. При такому порядку речей, а точніше відсутності будь-якого порядку, можливо побачити через деякий час, що не буде існувати, ані військової служби, ані держави Україна, оскільки кожний хто вважає себе розумнішим за іншого буде вчиняти так як йому заманеться. Суворість військової служби нівелюється лише за рахунок примх, забаганок і витребеньок, які кожний охочий бажає продемонструвати будучи звичайним солдатом. Кожний вважає себе щонайменше командиром, який найкраще розуміється на військовій справі та відносинах, які склались у військовій службі ніж ті військовослужбовці, які роки власного життя віддали захищаючи країну від військової агресії.

4.5.Відомо, що військова служба це особливий вид державної служби, яка характеризується суворою дисципліною, беззастережним і точним дотримання встановлених правил, норм і розпорядку. Виконання наказів, при такій службі не підлягає обговоренню, оскільки у іншому випадку не тільки сам зміст втрачає своє значення у такій службі, але й мета її у вигляді забезпечення суверенітету, територіальної цілісності і оборони держави просто втрачає сенс.

4.6.Окрім того, військова служба передбачає і самодисципліну, яка буде заснована на високих очікуваннях, контролі за власними діями і суворій відповідальності за порушення статутних правил.

4.7.Доступне у цивільному житті право вибору, може бути розумно обмежене при проходженні військової служби, що буде наслідком необхідності забезпечення виконання загальнонаціональної мети.

4.8.Позиція обвинуваченого для суду представлена більше у свідомому небажані служити та підкорюватись у виконанні наказів інших осіб. Як наслідок така поведінка є справжнім ставленням ОСОБА_3 до подій, що відбуваються в Україні. ОСОБА_3 розуміє зміст військової служби, але вважає, що її проходження повинно бути в умовах, які йому підходять за різними критеріями. У випадку незгоди з таким, ярко визначеними у голові обвинуваченого підходами, він вчиняє ті дії які вважає за потрібне. У даному випадку, привід у вигляді незгоди з позицією командування, ним використано як підстава для самовільного залишення військової частини.

4.9.Суд вважає, що ОСОБА_3 штучно створив образ незгоди з керівництвом військової частини, оскільки жодних доказів незаконних дій командирів військової частини суду не представлено. У випадку виявлення порушення законів, у будь-якого військовослужбовця є можливість повідомити про такі факти компетентні органи та сприяти у виявлені порушень законів правоохоронним органам. Однак, свавільно залишати військову службу, це не тільки не вихід із встановленої ситуації, але й пряме порушення Кримінального Закону.

4.10.Оцінюючи покази ОСОБА_3 , суд вважає, що останній обмежений у сприйнятті світу, подій життя та відносин між людьми. Власні бажання він ставить на перший план і виконуючи їх не турбується про наслідки. Він не приділяє значення, ані умовам життя навколо себе, ані характеру дій інших, що можуть мати вплив на якість життя громади у майбутньому. Має обмежену здатність до аналізу будь-яких подій життя і їх наслідків для сторонніх осіб.

4.11.Таким чином, ОСОБА_3 свідомо допускаючи порушення кримінального закону, розумів і наслідки у вигляді досить суворого покарання, яке передбачено у санкції ч. 5 ст. 407 КК, оскільки держава вже один раз вибачила його аналогічну поведінку, закривши кримінальне провадження у зв`язку із повторним зверненням до військової частини для проходження військової служби.

4.11.Захист батьківщини, є не тільки обов`язком в силу правового закону але й перш за все боргом кожної свідомої людини4. Однак ОСОБА_3 очевидно не розуміє, ані змісту своїх дій, ані суспільної небезпеки від самовільного залишення місця служби на майбутнє. Такий приклад, негативно впливає, як на існуючи відносини між громадою та державою, так і на окрему людину, яка може оцінити такі дії, як призив до ітераційної поведінки.

4.13.На думку суду, відсутність належної освіти і виховання, і як наслідок відсутність загальновідомих соціальних цінностей, привели обвинуваченого до скоєння вказаного правопорушення. Окрім того, є очевидним вплив на ОСОБА_3 та його світогляд атмосфери в якій він виріс, соціального середовища, які не сприяли виховуванню основних чеснот (розсудливості, мужності, справедливості, помірності, патріотизму), які в тому числі є необхідними для військової служби.

4.14.Окремо суд оцінює характеристику ОСОБА_3 , яка надана на військовій службі 23.06.2025 року. Так, за час проходження служби в частині на займаній посаді механіка 1 відділення безпілотних авіаційних комплексів 1 взводу безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів 3 батальйону безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_3 зарекомендував себе з негативної сторони. Вимоги Статутів ЗСУ та інших керівних документів, які регламентують службову діяльність знає, але не керується ними в повсякденній діяльності. В складних обставинах орієнтується повільно та не проявляє наполегливість у досягненні поставленої мети. Не здатний критично оцінювати свою діяльність. Накази командирів виконує повільно і не якісно. Особисто не дисциплінований. Не працює над підвищенням професійного рівня.

4.15.Вказана характеристика яскраво показує ставлення обвинуваченого до військової служби та його бажання стати на захист Батьківщини. Наявна позитивна характеристика з місця проживання не змінює змісту відношення особи до власного боргу по відношенню до держави. Відомий вислів «гарна людина не професія» - підкреслює важливість для соціального середовища не тільки позитивних якостей особистості як людини, але й необхідність мати професійні навички і вміння в конкретній справі, для досягнення суспільного інтересу і блага.

4.16.Відсутність таких якостей, обов`язково призведе до розмивання приватного і суспільного. І у такому випадку в кінцевому підсумку не залишиться, ані порядності, ані професіоналізму.

4.17.Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, а також відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів, повинно бути призначено покарання у межах, встановлених у санкції статі, пов`язане з позбавленням волі.

4.18.Суд не знаходить підстав для застосування у відношенні ОСОБА_3 положень ст. ст. 75, 69 КК, оскільки існує імперативна заборона на застосування до особи, яка вчинила злочин передбачений ст. 405 КК вимог ст. 75 КК, а також враховуючи, що сам зміст дій обвинуваченого, грубе нехтування вимогами військової служби у період воєнного стану, на фоні бажання ухилитись від військової служби, показують справжнє обличчя обвинуваченого. Відповідно покарання у даному випадку відповідає загальній характеристиці ОСОБА_3 , як особи, яка бажає ухилитись від виконання покладених на нього законом і моральним боргом обов`язків із захисту держави.

5.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

5.1.Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому, суд виходить з наступного.

5.2.Розуміючи, що ОСОБА_3 юридично вважається особою невинною, в понятті презумпції невинуватості, допоки вирок суду не набрав законної сили, суд не позбавляє обвинуваченого думки і права на оскарження даного судового рішення. Натомість вважає, за необхідне, при реалізації судової влади на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 534 КПК, імперативно застосувати захід забезпечення кримінального провадження у вигляді запобіжного заходу тримання під вартою, взявши обвинуваченого під варту у залі судового засідання.

5.3.Застосування такого заходу до обвинуваченого у даному провадженні є гарантією виконання вироку суду в частині відбуття досить суворого покарання.

5.4.Така думка суду випливає в тому числі зі строку покарання (який є достатньо великим) у вигляді позбавлення волі, і є таким, що може призвести навіть саму сміливу людину до малодушності у вигляді переховування від правосуддя і відбуття призначеного судом покарання.

5.5.Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд допускає в цій частині негайне виконання вироку.

5.6.Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.1.Визнати ОСОБА_3 винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

1.2.Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі, обчислювати з моменту набрання законної сили вироком суду.

1.3.До набрання вироком суду законної сили застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

1.4.Затримати і взяти під варту обвинуваченого ОСОБА_3 негайно у залі суду.

1.5.Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення, а саме знаходження під вартою з дня затримання за вказаним вироком у залі суду з 24.12.2025 року по день набрання законної сили вироком суду.

1.6.На підставі ч. 2 ст. 534 КПК, вирок суду в частині обранного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному та безумовному виконанню.

1.7.Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

1.8.Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

1.9.Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

1.10.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1

[1] Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 року та Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 02.05.2023 року на строк 90 діб.

[2]Вирок Малиновського р/с м. Одеси від 11.12.2023 року, Справа № 521/8492/23, Провадження № 1кп/521/1357/3.

3 Правовий режим воєнний стан введений в Україні на підставі Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 року та неодноразово продовжений в Україні, останній раз на момент події Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 02.05.2023 року на строк 90 діб.

4 Вирок Малиновського р/с м. Одеси від 11.12.2023 року, Справа № 521/8492/23, Провадження № 1кп/521/1357/3