ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 389/2645/19

провадження № 51-2850 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (у режимі

відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Казарня Знам`янського району

Кіровоградської області, який зареєстрований та

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області вироком від 06 березня 2025 року засудив ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Кропивницький апеляційний суд 11 червня 2025 року вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасував, ухвалив новий вирок, яким засудив ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок залишив без змін.

За встановлених судами та детально викладених у судових рішеннях обставин ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 16 червня 2019 року приблизно о 02:30, перебуваючи на АДРЕСА_2 , умисно наніс ОСОБА_8 один удар кулаком правої руки в ніс та ліктем правої руки - один удар у ліве око.

Від отриманих ударів потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження, що спричинило розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить його змінити, звільнивши ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання без застосування ст. 75 КК:

- дійшов хибного висновку про відсутність обставин, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання;

- помилково послався на те, що часткове відшкодування потерпілому збитків під час апеляційного розгляду не свідчить про прагнення обвинуваченого пом`якшити наслідки вчиненого ним діяння;

- не врахував даних про особу обвинуваченого.

На обґрунтування своїх вимог також просить врахувати молодий вік і стан здоров`я ОСОБА_7 , те, що він одружений, має неповнолітніх дітей, раніше не судимий, характеризується позитивно, у дружини незадовільний стан здоров`я.

Позиції учасників судового провадження

Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та просив залишити без зміни оскаржуваний вирок апеляційного суду.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК у касаційному порядку не оспорюються.

Доводи про невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі

В касаційній скарзі сторона захисту покликається на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення через суворість та необґрунтоване незастосування ст. 75 КК.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їхньої небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Приписами ст. 75 КК визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 413, 414, 438 КПК, які передбачають повноваження суду касаційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, положень статті 75 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст. 414 КПК).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За наслідком апеляційного розгляду 11 червня 2025 року Кропивницький апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

При цьому суд апеляційної інстанції дійшов висновків про те, що ОСОБА_7 :

- вчинив тяжкий умисний злочин;

- є особою молодого віку, раніше не судимий, має малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання;

- з часу вчинення злочину (2019 рік) до ухвалення вироку не вчинив жодних дій з відшкодування завданої потерпілому шкоди та не вибачився перед ним.

Суд апеляційної інстанції не встановив обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 , та зауважив, що часткове відшкодування обвинуваченим під час апеляційного провадження заподіяних потерпілому збитків не свідчить про прагнення обвинуваченого пом`якшити наслідки вчиненого.

Водночас апеляційний суд не підтримав пропозицію прокурора про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років та з урахуванням конкретних обставин справи призначив покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК.

З наведеного вбачається, що суд апеляційної інстанції дотримався принципів індивідуалізації та справедливості визначеного засудженому заходу примусу.

Вирок суду апеляційної інстанції відповідає приписам статей 370, 420 КПК.

Під час касаційного провадження захисник ОСОБА_6 просив застосувати до засудженого положення ст. 75 КК, додатково врахувавши те, що ОСОБА_7 :

- у 2025 році одружився, є батьком сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бере участь у вихованні доньки від попереднього шлюбу його дружини, яка до того ж має незадовільний стан здоров`я;

- позитивно характеризується за місцем проживання та громадською організацією;

- 27 червня 2025 року сплатив потерпілому 10 тис. грн у рахунок відшкодування шкоди.

Проте захисник не обґрунтував того, як ці обставини свідчать про явну несправедливість призначеного ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції покарання з огляду на положення ст. 414 КПК.

Прохання сторони захисту зважити й на мотиви вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину, про які вони повідомили під час касаційного провадження, колегія суддів уважає непереконливим через те, що ці обставини не були встановлені та досліджені судами першої й апеляційної інстанцій.

А відповідно до приписів ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні.

Суд касаційної інстанції з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та обставин, що свідчать про підвищену суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_7 дій, також не вбачає обґрунтованих підстав для застосування до засудженого положень ст. 75 КК.

З огляду на викладене колегія суддів уважає призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК, за встановлених обставин, пропорційним вчиненому, справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК та які перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кропивницького апеляційного суду від 11 червня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3