Справа № 932/7449/25
Провадження № 1-кп/932/949/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд міста Дніпра

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 (ВКЗ),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні, в залі суду м. Дніпра, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000472 від 14.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньо освітою, неодруженого, офіційно працевлаштованого на ТОВ «Техноопторг-Трейд» на посаді водія-навантажувача, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресом: АДРЕСА_2 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального акту від 26 червня 2025 року затвердженого прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 :

ОСОБА_5 13.04.2025 року близько 15 год. 30 хв. знаходячись біля буд. №24 по вул. Чорних Запорожців в Шевченківському районі м. Дніпра, при цьому достовірно знаючи, що на всій території України з 24.02.2022 відповідно до указу Президента України №64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжено та діяв на вказаний час, побачив територію ТОВ «ДЕЛЕВОП-СТОРІ», огороджену парканом, на якій знаходився брухт чорних металів, що являє собою: трубу холоднокатану, різного діаметру, вагою 0,218 т, вартістю 1521,64 грн.; кутник різного сортаменту, вагою 0,105 т, вартістю 732,90 грн.; швелер різного сортаменту 0,096 т, вартістю 670,08 грн.; листовий метал, вагою 0,03 т, вартістю 209,40 грн.; арматура різного сортаменту, вагою 0,021 т, вартістю 146,58 грн., які визначив об`єктом свого злочинного посягання та в нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, яке належить ТОВ «ДЕЛЕВОП-СТОРІ», шляхом проникнення до сховища.

Після чого, ОСОБА_5 , керуючись своїм протиправним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення до сховища, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, і вони є непомітними для оточуючих, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, під час дії воєнного стану, переліз через паркан, тим самим незаконно проник на територію ТОВ «ДЕЛЕВОП-СТОРІ», де знаходився вищевказаний брухт чорних металів. З метою реалізації свого протиправного умислу, підійшов до вищевказаного брухту чорних металів, та за допомогою сили рук, перетягнув під парканом за територію брухт чорних металів, що належить ТОВ «ДЕЛЕВОП-СТОРІ», а саме:

- трубу холоднокатану, різного діаметру, вагою 0,218 т, вартістю 1521,64 грн.;

- кутник різного сортаменту, вагою 0,105 т, вартістю 732,90 грн.;

- швелер різного сортаменту 0,096 т, вартістю 670,08 грн.;

- листовий метал, вагою 0,03 т, вартістю 209,40 грн.;

- арматуру різного сортаменту, вагою 0,021 т, вартістю 146,58 грн.,

всього на загальну суму 3280,60 грн.

Продовжуючи реалізовувати вказай протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення до сховища, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, вчиняючи злочин в умовах воєнного стану, погрузив у автомобіль Mersedes Vito д.н.з. НОМЕР_1 виказане майно, та намагався покинути місце вчинення кримінального правопорушення, однак, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг довести свій злочинний намір до кінця та розпорядитися викраденим майном з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони ТОВ «ДЕЛЕВОП -СТОРІ» за територією ТОВ «ДЕЛЕВОП-СТОРІ».

Такі умисні дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування, кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185КК України за ознаками закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням до сховища, вчиненого в умовах воєнного стану.

26 червня 2025 року між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 : та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_4 з іншого боку, в порядку, передбаченому ст.ст.468-470,472КПК України, за згодою представника потерпілого - ОСОБА_6 , укладена угода про визнання винуватості

Згідно з умовами вказаної угоди ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі висунутого обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, у судовому провадженні.

Сторони, за погодженням з представником потерпілого, узгодили покарання ОСОБА_5 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185КК України у виді п`яти років позбавлення волі із застосуванням ст.75КК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч.3 ст.314КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст.468КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч.4 ст.469КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12КК України є тяжким злочином.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476КПК України та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді а також те, що представник потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до ч.4 ст.469КПК України надала письмову згоду на укладання даної угоди про визнання винуватості.

З огляду на викладене, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим, в присутності його захисника, та за згодою представника потерпілого, відповідає вимогам закону, не порушує законних прав чи інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 вважається особою раніше не судимою; має місце реєстрації та постійне місце проживання; офіційно працевлаштований; за сімейним станом - неодружений; на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку - немає; на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, суду - не надано.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено.

Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та відповідно до ст.75КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням, є достатньою для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 26 червня 2025 року між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_5 у присутності захисника ОСОБА_4 з іншого боку, в порядку, передбаченому ст.ст.468-470,472КПК України, за згодою представника потерпілого - ОСОБА_6 , і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Під час досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню судовим експертом ОСОБА_7 проведено судову товарознавчу експертизу №1724/25 від 20.06.2025 року.

Частиною 2 ст.124КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Аналізуючи вказану норму права, доходжу висновку, що з обвинуваченого суд має право стягнути процесуальні витрати, в тому числі ті, що пов`язані із залученням експерта, лише у випадку ухвалення стосовно особи обвинувального вироку. При цьому слід зауважити, що такі витрати, відповідно ст.124КПК України, стягуються на корись потерпілої особи та/або на користь держави.

Як вбачається з матеріалів справи, експерт ОСОБА_7 є атестованим судовим експертом, який включений до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Разом з цим з інформації яка міститься в картці атестованого судового експерта вбачається, що ОСОБА_7 не є фахівцем державної спеціалізованої установи. Матеріалів, які б підтверджували понесення цих витрат державою суду не надано.

За таких обставин стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь судового експерта ОСОБА_7 вартості експертизи, яка проведена не працівником державної спеціалізованої установи, не передбачено чинним законодавством.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100КПК України.

Вирішуючи питання щодо застосування спеціальної конфіскації, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.96-1КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого, зокрема, частиною четвертою статті 185КК України.

Згідно з п.1 ч.2 ст.96-1КК України, спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

За положеннями п.1 та п.4 ч.1 ст.96-2КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом злочину або відповідно використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до ч.9 ст.100КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішуються судом під час ухвалення судового рішення.

Як вбачається з обвинувального акту та наданих суду матеріалів, ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення із застосуванням належного йому автомобіля: MERCEDES-BENZ модель VITO 108 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , який було використано як засіб для вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на викладене та враховуючи наведені вище норми кримінального та процесуального Закону, зазначений транспортний засіб, використаний ОСОБА_5 , як засіб для вчинення кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 - не застосовано, клопотання від прокурора, з цього приводу - не надходило та суд не знаходить підстав для його застосування.

Керуючись ст.ст.314,373,374,475КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Угоду про визнання винуватостіза згодою представника потерпілого - ОСОБА_6 , укладену 26 червня 2025 року між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності його захисника ОСОБА_4 з іншого боку - затвердити.

ОСОБА_5 - визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.185КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки та з покладенням на нього відповідно до ст.76КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за ОСОБА_5 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем мешкання засудженого.

Речові докази по справі, після набрання вироком законної сили:

- металобрухт загальною вагою 470 кг., який, відповідно до постанови про визнання речових доказів та їх зберігання від 14.04.2025 року та квитанції про зберігання речових доказів №075589 від 13.04.2025 року, номер книги обліку 1233, порядковий №812, зберігається у ВП №4 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області - повернути за приналежністю представнику ТОВ «ДЕЛЕВОП-СТОРІ»;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 на автомобіль MERCEDES-BENZ модель VITO 108 CDI д.н.з. НОМЕР_1 та ключ від вказаного транспортного засобу, які, відповідно до розписки від 02.05.2025р., знаходяться у ОСОБА_5 - залишити ОСОБА_5 за приналежністю;

- до автомобіля MERCEDES-BENZ модель VITO 108 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, який відповідно до свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - на підставі ст.96-2КК України - застосувати спеціальну конфіскацію в дохід держави

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити та/або направити: прокурору, обвинуваченому, захиснику і представнику потерпілої сторони.

Суддя Шевченківського районного

суду міста Дніпра ОСОБА_1