Справа № 274/4958/19
Провадження №1-кп/0274/154/25
ВИРОК

Іменем України

19.12.2025 м.Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000911 від 07 серпня 2018 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Осиково Бердичівського району Житомирської області, громадянки України, українки, розлучена, освіта середньо-спеціальна, ФОП, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

представник потерпілого: ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

На початку жовтня 2017 у невстановленому місці за невстановлених слідством обставин у ОСОБА_3 , яка з 20.05.1993 є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якої є оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами (код КВЕД 46.36), виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном, а саме цукром вагою 48 т загальною вартістю 528 тис. грн, який належить селянському фермерському господарству « ОСОБА_7 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , шляхом зловживання довірою керівника вказаного підприємства.

Так, на підставі договору № 27-Ф переробки цукрових буряків урожаю 2017 року на давальницьких умовах для виробництва цукру за квотою «А» від 22.05.2017, укладеного між СФГ « ОСОБА_7 » в особі голови ОСОБА_8 та ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в особі директора філії « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_9 , останнє здійснювало переробку цукрового буряку, вирощеного СФГ « ОСОБА_7 », на цукор, який, в подальшому, передавався їм у власність на умовах, визначених даним договором.

Відповідно до п. 2.15 вказаного Договору СФГ « ОСОБА_7 » зобов`язане прийняти та забезпечити вивезення продукту переробки, в тому числі цукор, вироблений з належного йому цукрового буряка.

У зв`язку з відсутністю власних складських приміщень, головою СФГ « ОСОБА_7 » ОСОБА_8 в жовтні 2017 було прийнято рішення про передачу 22 тонн цукру на реалізацію та 48 тонн цукру на відповідальне зберігання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3

З цією метою бухгалтер СФГ « ОСОБА_7 » ОСОБА_10 в телефонній розмові з ОСОБА_3 погодила умови реалізації і зберігання, порядок та строки передачі цукру, а також повернення продукції, та повідомила про необхідність складення та підписання договору відповідального зберігання, на що ОСОБА_3 , не маючи наміру виконувати вказані домовленості, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, погодилась.

Не усвідомлюючи злочинного умислу ОСОБА_3 та будучи введеною нею в оману, бухгалтер СФГ « ОСОБА_7 » ОСОБА_11 , підготувала договір № l від 06.10.2017 та довіреність № 80 від 06.10.2017, в яких за вказівкою ОСОБА_3 вказала прізвище, ім?я та по батькові та паспортні дані водія ОСОБА_12 , який мав перевезти цукор з території ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресами складських приміщень, вказаних ОСОБА_3 .

На підставі даних документів згідно податкових накладних № 539 від 06.10.2017 та № 540 від 07.10.2017 ОСОБА_12 , не усвідомлюючи злочинних намірів ОСОБА_3 , отримав в ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » цукор загальною вагою 70 тонн, з яких за вказівками останньої частинами відвантажив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_13 на території ПО « ІНФОРМАЦІЯ_5 », частину відвантажив в м. Житомирі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_14 , а іншу частину відвантажив в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_6 », що за адресою: АДРЕСА_3 , фізичній особі-підприємцю ОСОБА_15 .

В подальшому, ОСОБА_3 , відмовившись підписувати раніше підготовлений бухгалтером СФГ « ОСОБА_7 » ОСОБА_10 договір № 1 від 06.10.2017, категорично заперечила наявність будь-яких домовленостей з СФГ « ОСОБА_7 » щодо передачі на відповідальне зберігання цукру вагою 48 тонн, та розпорядилась вказаним цукром на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 шляхом зловживання довірою СФГ « ОСОБА_7 » заволоділа цукром загальною вагою 48 тонн, чим заподіяла СФГ « ОСОБА_7 » матеріальної шкоди на загальну суму 528 тисяч грн, з розрахунку вартості 1 кг цукру 11 грн, що є особливо великим розміром.

Своїми умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому в особливо великих розмірах, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України (чинна до 11.08.2023).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину не визнала та суду дала покази про те, що вона здійснювала господарську діяльність з оптової торгівлі продажу цукру, як фізична особа підприємець. Її діяльність, загалом, полягала в посередництві між виробниками цукру та особами, які його реалізують. Не маючи приміщення для збереження цукру, вона налагоджувала поставки від виробників чи заводів з переробки речовини цукру до реалізаторів, які здійснювали торгівлю на базарах чи в магазинах. Як фізична особа вона ніколи ні в кого не закуповувала цукор та ніколи не продавала цукор оптом. Зазначила, що ОСОБА_16 , скориставшись її скрутним становищем, шляхом шахрайських дій, позбавила її всіх активів. По даному факту у 2018 році здійснювалося досудове розслідування правоохоронними органами. На її думку, свідок ОСОБА_17 вступив у злочинний зговір з Білінськими, з метою оговорити її та витіснити з ринку торгівлі цукру та зайняти її місце у Бердичівському районі. Їй відомо, що ОСОБА_17 здійснював оптову торгівлю цукром без відповідної реєстрації в податкових органах. Ймовірно, хтось з родини Білінських восени 2017 року виготовив Договір № 1 від 06.10.2017 та акт приймання. Ні 5 жовтня, ні 6 жовтня, ні 7 жовтня 2017 року вона не укладала жодних договорів і не купувала цукор у Білінського. Жодних правовідносин між нею та ОСОБА_7 не було. На її думку, вказані документи виготовлені виключно оговорити її і звинуватити у шахрайстві, якого вона не вчиняла. Її паспортні дані дізналися у ОСОБА_18 - дочки ОСОБА_17 , яка оформляла їй кредит, давала для цього паспорт. 06.10.2017 вона, за попереднім погодженням з ОСОБА_17 , найняла водія ОСОБА_19 , який працював у ОСОБА_17 , для перевезення цукру із заводу ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » с. Андрушки Попільнянського району до м. Житомира ОСОБА_23 та в ОСОБА_20 , яких вона знала лише на ім`я. ОСОБА_21 їй телефонував, оскільки не отримав цукор. Зранку 07.10.2017 ОСОБА_22 передав цукор свідку ОСОБА_23 , а увечері доставив у ОСОБА_24 . З якого заводу привіз ОСОБА_22 цукор свідкам, їй не відомо, оскільки всім керував ОСОБА_25 вона не контактувала.

В судовому засіданні обвинувачена відмовилася відповідати на запитання. В судових дебатах зазначила, що вона ніколи нікого не обманювала, шкоди ніякої не завдавала, просила її виправдати.

Не зважаючи на повне не визнання вини обвинуваченою ОСОБА_3 , її вина в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджується:

- допитом в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який показав, що вони з обвинуваченою знайомі давно, ще з 2000 року, він теж займається підприємницькою діяльністю. Він працював на ринку в м. Бердичів, продавав цукор, який купував у ОСОБА_26 , завжди розраховувався завчасно. Як правило, обвинувачена йому телефонувала та повідомляла, що є цукор певної кількості, привези гроші, а цукор буде через 2-3 дні. Водій, який розвозив цукор у них був один і той же - ОСОБА_22 . ОСОБА_19 він знає з того часу, як той працює у ОСОБА_26 . Обвинувачена приїздила до нього додому по гроші, або ж присилала зятя чи сина, бо терміново потрібні були гроші. Близько 7-8 років тому обвинувачена взяла гроші, а цукор не привезла. В жовтні 2017 року близько 10 ранку, за попередньою домовленістю з ОСОБА_26 , йому на центральний ринок два дні підряд привозив «Жданівський цукор» ОСОБА_12. Одного дня йому привезли 15 тонн цукру, іншого 20 тонн. Цукор був «Жданівський» у мішках по 50 кг. Він телефонував ОСОБА_26 , питав коли буде цукор, вона відповідала, що зв`яжеться з ОСОБА_12 водієм, який їздив на вантажному автомобілі з причепом. ОСОБА_12 на нього не працював. Він з ОСОБА_27 не розраховувався, розраховувалася обвинувачена. Коли хвилювався за товар, дзвонив водію тільки з дозволу ОСОБА_26 , яка казала «дзвони йому, виясни, коли приїде». В поліції йому повідомили, що цукор крадений. Ніяких документів не оформляли, все було на договірних умовах. Його дочка давала кошти за цукор особисто обвинуваченій. ОСОБА_26 має склад. На себе він не переймав оптовий бізнес по цукру в Бердичеві. Він не придумував жодних схем з Білінським, щоб усунути ОСОБА_26 з ринку. Білінських вперше побачив у поліції, а до цього ні разу з ними не бачився, вони до нього не приїздили. Обвинувачена обманула не тільки його, ще чоловік десять. Підтримав свої покази, які надавав на досудовому слідстві;

- допитом в судовому засіданні свідка ОСОБА_28 , яка показала суду, що з обвинуваченою є сусідами, проживають через три хати, відносини між ними недружні. Знайома з ОСОБА_26 через свого батька, який здійснював торгівлю цукром, закуповував цукор в обвинуваченої, де та його брала, їй не відомо. Вона допомагала батькові в роботі, рахувала кошти та передавала ОСОБА_26 . Обвинувачена з приводу цукру дзвонила батькові, питала чи можна прийти забрати гроші. Пам?ятає, як якось восени, як раз був сезон продажу цукру, вона передала обвинуваченій 500000 грн, на скільки тонн, сказати не може, жодних документів при цьому не складали. 7 жовтня привезли 15 тонн «Жданівського цукру», 8 жовтня привезли 20 тонн. Після цього обвинувачена перестала брати трубку та відчиняти ворота. Не довезла цукру на 330 000 грн. Пізніше ОСОБА_26 приходила, ставала на коліна, казала «вибачте, мене кинули». У 2017 році вона працювала в « ІНФОРМАЦІЯ_8 ». До паспортних даних ОСОБА_26 вона доступу не мала та ніколи їх не бачила. З ОСОБА_29 познайомилися в поліції, до події ніколи раніше не бачилися та не спілкувалися. Підтримала свої покази, надані працівникам поліції;

- допитом в судовому засіданні свідка ОСОБА_30 , який дав суду покази про те, що його батько є підприємцем та керівником СФГ « ОСОБА_7 ». Батьки займалися фермерським господарством, вирощували цукровий буряк та здавали на завод для переробки, співпрацювали з ОСОБА_31 , як він був молодший, особисто їздив до обвинуваченої забирав гроші за цукор. Гроші забирав з будинку її батьків або з її дому, адресу точно не пам?ятає, це відбувалося в м. Бердичів. Як виїздив із ОСОБА_32 по гроші, телефонував обвинуваченій, іноді мама його зв?язувалася з ОСОБА_26 , він узгоджував місце зустрічі. Приїхав якось по кошти, ОСОБА_26 винесла пакунок, сказала, що «підписала його, там не все, хай батьки не хвилюються». Це був, здається кінець літа - середина осені, точної дати не пам?ятає, було. прохолодно. Скільки мало бути грошей він ніколи не знав, просто забирав пакунок. Потім чув від батьків, що обвинувачена не віддає гроші, суму не пам?ятає, приблизно до мільйона гривень. Чув, що у ОСОБА_26 забрали паспорт та вимагають гроші. Йому відомо, що водій на прізвище ОСОБА_22 їхав від обвинуваченої на завод, забирав їхній цукор і розвозив чи клієнтам, чи обвинуваченій. Підтримав свої покази, надані на досудовому слідстві;

- допитом в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , яка показала, що вона працює на посаді бухгалтера СФГ « ОСОБА_7 », з обвинуваченою ОСОБА_26 співпрацювали разом багато років, мали приязні відносини, зідзвонювалися. Працювали з ОСОБА_26 на усних договірних відносинах певний час, оскільки були малі обсяги цукру. Потім вона повідомила ОСОБА_26 , що буде укладено договір зберігання. Обвинувачена надавала доручення на отримання цукру, як правило, це був водій ОСОБА_12 . Лист та доручення на ОСОБА_19 виписувала вона (свідок ОСОБА_7 ), яким чином документи передавалися водієві, не пам?ятає. З ОСОБА_19 ніколи вона не зустрічалася. Вони робили так, як казала обвинувачена, передавали документи їй, відвантажували цукор оптом. По гроші вони іноді приїздили до ОСОБА_26 додому. Цукор забирався на заводі ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_9 » - з ними співпрацювала ОСОБА_26 . Водію вручали лист на відгрузку цукру. ОСОБА_12 ставив підпис в накладній. Обвинувачена запропонувала кількість цукру під договір зберігання. В жовтні 2017 року ОСОБА_26 ініціювала викупити 70 тонн цукру, сказала, що буде укладено договір зберігання, мала викупити цукор, але не викупила. Сам договір підготувала вона, бо обвинувачена сказала укласти такий договір та надала свої паспортні дані, а потім відмовилася його підписувати. Спочатку за усною домовленістю відвантажили 22 тони цукру, кошти за них обвинувачена віддала. Про те, що треба забрати гроші дізналася по телефону, хто кому телефонував не пам?ятає. Отримавши кошти за 22 тонни цукру 10.10.2017, вона одразу їх оприбуткувала. Кошти ОСОБА_26 за 48 тонн цукру не віддала, тоді вони попросили обвинувачену підписати договір зберігання. На той час була фіксована ціна цукру, 48 тонн = 528 тисяч грн. Цукор був у мішках - 1400 мішків. Вони не відмовилися від неї, ОСОБА_26 була порядною людиною. Пізніше обвинувачена пояснила, що не може підписати договір, бо в неї забрали паспорт, її кинули та треба розрахуватися з боргами, обіцяла гроші віддати, а потім забула про це, не виходила на зв?язок. Після цього випадку вони чули, що ОСОБА_26 ще з багатьма людьми не розрахувалася. Покази, які вона надавала працівникам поліції на досудовому слідстві, вона підтримує. З ОСОБА_17 та ОСОБА_18 вона познайомилася на досудовому слідстві та під час судового розгляду, раніше їх не знала та не працювала з ними;

- допитом свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні дав покази про те, що з обвинуваченою не знайомий, потерпілого теж не знає. Вони з дружиною займаються підприємницькою діяльністю з 1991 року, мають магазин в ОСОБА_24 , в якому здійснюють торгівлю різними продовольчими товарами. ОСОБА_33 теж торгували, закуповували на ІНФОРМАЦІЯ_10 в Житомирі у підприємців. Хто така ОСОБА_26, не пам?ятає. Чи спілкувався з обвинуваченою телефоном теж не пам?ятає. Зазвичай йому телефонують і пропонують певні товари для продажу. ОСОБА_34 він знає, той у нього працював офіційно вантажником, якщо привозили товар, ОСОБА_35 відвантажував, зараз ніби служить в ЗСУ. Він особисто великими обсягами цукру не займався. У 2017 році ОСОБА_35 міг розвантажувати цукор у склад, що знаходиться поруч з їхнім магазином. Пам?ятає, як розвантажували цукор біля його магазину в склад, який знаходиться поряд. Різні люди йому привозили цукор. Якщо привозив водій цукор, а не підприємець, він передавав гроші водієм за товар. Підприємцям на єдиному податку не обов?язково обліковувати товар. Ніяких журналів обліку він не вів. У 2017 році не пам?ятає, в яких об?ємах продавав товари.

- допитом в судовому засіданні свідка ОСОБА_36 , який показав, що був приватним підприємцем, співпрацював з ОСОБА_26 близько 8 років, знає її з 2006 - 2007 років, перевозив їй цукор на своєму автомобілі МАН д.н.з. НОМЕР_2 . Крім роботи їх з обвинуваченою нічого не поєднувало. З ОСОБА_29 знайомий, двічі зустрічався з ними під час передачі доручення на отримання цукру. Він перевозив цукор із Жданівського заводу людям, яких вказувала ОСОБА_26 , це був і ОСОБА_17 з ОСОБА_37 , і в ОСОБА_24 возив, а також в Житомир. Цукор був у білих мішках по 50 кг. 6-7 жовтня 2017 щоденно отимував по 35 тонн цукру. Завантажувався на складі цукрового заводу ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_9 » в Жданівці Хмільницького району, частину цукру завіз у Бердичів Байдику приблизно до 20 тонн, частину до Лілі в Житомир на оптовий базар. На другий день половину цукру завіз в Романів в магазин, приблизно 20 тонн, залишок завіз в ОСОБА_38 , скільки тонн не пам?ятає, може тонн 15-17. ОСОБА_39 біля магазину знаходиться склад, куди місцеві вантажники розвантажували цукор. ОСОБА_40 казала, туди і віз, вона давала вказівки телефоном. Протягом 6-7 жовтня 2017 обвинувачена йому дзвонила багато разів для координації його дій, що куди везти. По цукру співпрацював тільки з обвинуваченою. ОСОБА_26 розраховувалась з ним в пункті розвантаження тоді, коли цукор привозив на її склад в селі Осикове Житомирської області, в іншому випадку платив той, хто отримував залишок цукру. Не пам?ятає чи ОСОБА_26 повідомляла йому, що отримала цукор в СФГ « ОСОБА_7 », 6-7 жовтня 2017 року в накладних, здається було зазначено це прізвище. Документи віддавав або ОСОБА_26 , або її сину. Часто син приїздив і забирав документи, обвинувачена попереджала, що він приїде. Хто розраховувався за цукор у 2017 році, не пам?ятає, але точно не ОСОБА_26 , в ОСОБА_24 з ним не розрахувалися, можливо ОСОБА_17 розрахувався. З обвинуваченою перестав працювати у 2017 році. В червні 2019 року він працював на ОСОБА_17 . Його ніхто не просив давати покази проти ОСОБА_26 . Коштів йому ніхто не платив за покази проти ОСОБА_26 . З ОСОБА_41 завезти цукор він не міг. Про що спілкувався з ОСОБА_17 у 2017 році, коли здійснював перевезення цукру, не пам?ятає. Підтримує свої покази, надані працівникам поліції, в повному обсязі;

- допитом свідка ОСОБА_14 , яка суду дала покази про те, що у 2017 році вона займалася підприємницькою діяльністю, а саме роздрібною та оптовою торгівлею продуктами харчування, цукром на ІНФОРМАЦІЯ_11 . Знайома з обвинуваченою більше 20 років, познайомилися ще на заводі, іноді зверталася до неї, замовляла цукор, коли це точно було, не пам?ятає. У 2017 році працювала з ОСОБА_26 , давала їй гроші та приймала машину з документами. На постійній основі вона не працювала з обвинуваченою, бо особисто сама займалася цукром, їздила напряму на заводи, що знаходилися поблизу Житомира. Від ОСОБА_26 цукор привозив водій, якого наймала або вона, або обвинувачена. З ОСОБА_42 вона знайома, оскільки наймала його особисто по оголошенню автопослуг, Він привозив їй цукор із заводу, де вона замовляла. Чи ОСОБА_22 привозив цукор від ОСОБА_26 , стверджувати не може. Вона завжди сама перевіряла цукор, розмовляла з водієм, який мав документи. З обвинуваченою перестали співпрацювати давно, точної дати вказати не може. Не пам?ятає, що було 6 та 7 жовтня 2017 року. Вона позичала кошти обвинуваченій і та іноді невчасно їх повертала, але повертала. Працівники поліції її допитували, однак вона не пам?ятає, які надавала покази тоді;

- договором № 27-Ф переробки цукрових буряків урожаю 2017 року на давальницьких умовах для виробництва цукру за квотою «А» від 22.05.2017, укладеного між ТзОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та ФГ « ОСОБА_43 »;

- копією довіреності № 80 від 06.10.2017, виданої СФГ « ОСОБА_7 » на водія ОСОБА_12 на отримання 70 тонн цукру - 1400 мішків з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

- листом СФГ « ОСОБА_7 » на відгрузку цукру згідно доручення № 80 від 06.10.2017 на автомобіль МАН НОМЕР_2 , водій ОСОБА_12 ;

- податковою накладною № 539 від 06.10.2017 про отримання 35 000 кг цукру, за підписами головного бухгалтера ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_44 та ОСОБА_12 ;

- податковою накладною № 540 від 07.10.2017 про отримання 35 000 кг цукру, за підписами головного бухгалтера ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_44 та ОСОБА_12 ;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 02.10.2018, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду отримано тимчасовий доступ до інформації ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_12 », яка записана на DVD-R диск з написом вх. № 28068 вих. №18591/3/КТ;

- довідкою УОТЗ ГУНП в Житомирській області № 4710/18/02-2018 від 30.11.2018, відповідно до якої в ході аналізу наявної на оптичному диску інформації та схемою руху встановлено, що за період часу 00:00 год 06.10.2017 по 23:59 год 07.10.2018 користувачі абонентських номерів : НОМЕР_3 ( ОСОБА_3 ), НОМЕР_4 ( ОСОБА_12 ), НОМЕР_5 ( ОСОБА_10 ) з?єднувалися між собою;

- протоколом обшуку від 20.11.2018 року з оптичним носієм до нього, відповідно до даних якого обшук проводився у домоволодінні ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , зауважень до протоколу не надходило;

- протоколом обшуку від 20.11.2018 року з оптичним носієм до нього, відповідно до даних якого обшук проводився за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 , заяв та скарг не надходило;

- інформацією Бердичівського управління ГУ ДФС у Житомирській області № 7215/506-30-50-61 від 17.04.2018 про те, що ОСОБА_3 перебуває на податковому обліку, як фізична особа підприємець з 20.05.1993;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 14.05.2019, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду від 25.04.2019 отримано тимчасовий доступ до документів, що знаходяться у володінні АТ « ІНФОРМАЦІЯ_8 », а саме : рух по рахунку коштів ОСОБА_3 з 01.01.2017 по 24.07.2017, виписку за картковим рахунком клієнта за період з 20.10.2018 по 28.02.2019;виписку за картковим рахунком клієнта за період з 01.03.2019 по 14.05.2019;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 02.07.2019, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду отримано тимчасовий доступ до документів, що знаходяться у володінні АТ « ІНФОРМАЦІЯ_13 », а саме рух коштів по рахунку № НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_3 ;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 25.07.2019, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду отримано тимчасовий доступ до інформації ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_12 », яка записана на СD-R диск з написом вх. № 17955вих. №13033/3/КТ;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 25.07.2019, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду отримано тимчасовий доступ до інформації ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_14 », яка записана на СD-R диск з написом 13275 ВК;

- протоколом пред?явлення для впізнання за фотознімками від 17.07.2019 та довідкою до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_45 на фото № 3 впізнав водія автомобіля, з якого він відвантажував цукор на склад ОСОБА_46 . На фото № 3 зображений ОСОБА_12 ;

- протоколом пред?явлення для впізнання за фотознімками від 17.07.2019 та довідкою до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_47 на фото № 3 впізнав водія автомобіля, який приїжджав до смт Романів та з автомобіля якого він відвантажував цукор до ОСОБА_46 . На фото № 3 зображений ОСОБА_12 .

Крім того, судом досліджено Договір відповідального зберігання № 1 від 06.10.2017 та Акт приймання - передачі продукції за договором № 1 відповідального зберігання від 06.10.2017, які не містять підпису обвинуваченої ОСОБА_3 . Вказані документи були долучені до матеріалів кримінального провадження на досудовому слідстві в копіях та пізніше в оригіналі. Досудовим слідством не встановлено походження цих доказів та дату їх виготовлення, однак з показів свідка ОСОБА_10 , які надані нею в судовому засіданні, встановлено, що вищевказаний договір був виготовлений свідком ОСОБА_10 на прохання обвинуваченої ОСОБА_3 , яка особисто продиктувала свої паспортні дані під час телефонної розмови, але в подальшому відмовилася його підписувати. У суду відсутні підстави недовіряти свідку ОСОБА_10 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів. Тому наявність такого договору свідчить лише про намагання потерпілої сторони вжити всіх заходів для належного юридичного оформлення співпраці з обвинуваченою ОСОБА_3 .

Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані сторонами на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України. Про дослідження будь-яких інших джерел доказування сторони не зазначали (прокурор відмовився від допиту свідка ОСОБА_45 , інші учасники не наполягли на допиті цього свідка), клопотань про долучення, дослідження або перевірку таких доказів до суду не надходило, сторони висловили свою думку про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

Суд не покладає в основу обвинувачення покази свідка ОСОБА_48 , оскільки жодних відомостей про обставини, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, вони не містять. Вказаний свідок з обвинуваченою особисто не знайомий, хоча є сусідами. Чим займається ОСОБА_3 йому невідомо, він ніколи участі у продажі цукру не брав, свідком події не був. Він не знав про те, що обвинувачена займалася цукром. Крім того, на запитання представника потерпілого свідок ОСОБА_49 повідомив, що покази, надані ним на досудовому слідстві в частині того, що йому відомо про те, що ОСОБА_3 займається продажем цукру, не відповідають дійсності. Вважає, що протокол допиту був сфальшований працівниками поліції.

Оскільки суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання та не може використовувати показання, надані слідчому, прокурору, або посилатися на них, реагуючи на повідомлення свідка ОСОБА_48 про фальсифікацію протоколу його допиту, суд вважає за необхідне направити лист до правоохоронних органів для здійснення перевірки фактів за доводами свідка ОСОБА_50 .

Суд визнає недопустимими показання свідка ОСОБА_51 , які зафіксовані в протоколі допиту від 17.07.2019, отримані під час досудового розслідування та за клопотанням прокурора оголошені судом у зв`язку з тим, що свідок помер, що підтверджено повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_6 від 09.09.2025 про наявність актового запису № 136 від 20.05.2025 про смерть ОСОБА_52 , ІНФОРМАЦІЯ_15 .

Суд не може обґрунтовувати свої висновки показаннями свідка, отриманих під час досудового розслідування не у порядку ст. 225 КПК, навіть у випадку смерті допитуваного, оскільки використання таких показань порушує засаду безпосередності дослідження доказів та право обвинуваченого на перехресний допит свідка, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду № 192/857/19 від 13.03.2025.

Також суд визнає недопустимими доказами та не покладає у основу вироку дані протоколу огляду предметів від 09.08.2018, яким оглянуто CD-R диск, що містить один аудіо файл з назвою «Запись000», на якому зафіксовано телефонну розмову між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 на мобільний телефон, та який ОСОБА_10 додала до протоколу допиту під час досудового розслідування, і самого звукозапису. Оцінюючи вказані докази з точки зору допустимості, суд враховує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 року у справі № 1-31/2011 за поданням ІНФОРМАЦІЯ_16 щодо тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності. ОСОБА_10 у будь-якому разі не є особою, яка б відповідно до чинного законодавства та вказаного рішення ІНФОРМАЦІЯ_17 мала б право одержувати дані на власний телефон, які б суд мав можливість використовувати як докази у цій справі.

Разом з цим, керуючись приписами ст. 86 КПК України, суд визнає недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні копію аудіо запису розмови ОСОБА_3 , що міститься на флеш носії, який був долучений до матеріалів справи та досліджений судом за клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 , оскільки даний аудіозапис є записом телефонної розмови, яка є охоронюваною законом таємницею, а тому він може бути процесуально допустимим доказом лише у разі, коли його було здобуто на підставі ухвали слідчого судді, чого уданому випадку не було здійснено.

Джерело доказів - це передбачене КПК України джерело інформації, яке має доказове значення та використовується слідчим, прокурором і судом у процесі доказування.

Згідно зі ст. 98 КПК України, до документів, як речових доказів, за умови наявності в них відомостей, передбачених ч. 1 ст. 99 КПК України, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації.

Під час вирішення питання про залучення таких документів до кримінального провадження як доказів необхідно керуватися Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_18 ) в справі за конституційним поданням ІНФОРМАЦІЯ_16 щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України від 20.10.2011 № 12-рп/2011, згідно з яким одержання фактичних даних будь-якими фізичними або юридичними особами внаслідок вчинення ними ініціативних, цілеспрямованих, а не ситуативних (випадкових) дій із застосуванням власних (приватних) технічних засобів злочинного діяння розцінюється як незаконне обмеження або порушення основоположних прав і свобод людини та громадянина, гарантованих Конституцією України, і є підставою для визнання поданих доказів недопустимими.

Таким чином, зважаючи на позицію КСУ, такий вид документів, зокрема як запис на диктофон (телефон), як правило, має виходити від державних органів та їх посадових осіб, уповноважених на здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Крім того, суд визнає неналежним доказом копію аркушу та його оригінал про залишок грошового боргу і кількість боргу, написаного рукописним текстом, з розпискою СФГ « ОСОБА_7 » від 10.06.2017 на зворотній стороні, які були долучені представниками потерпілого до матеріалів справи, оскільки походження цього документу, точну дату його складання і те, чи його дійсно писала власноруч ОСОБА_3 , ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не встановлено.

В ході підготовчого судового засідання захисником подано скарги в порядку ст. 303 КПК України на дії прокурора та слідчого під час досудового розслідування, які вона просила врахувати під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до скарги на постанову прокурора про відновлення досудового розслідування від 17.06.2020 в кримінальному провадженні № 0000911 від 07.08.2018 суд зазначає наступне.

Згідно до ухвали ІНФОРМАЦІЯ_19 від 05.06.2020 обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 190 КК України повернуто прокурору Бердичівської прокуратури для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі недоліків. Як вбачається зі змісту вказаної ухвали в обвинувальному акті зазначено анкетні відомості щодо потерпілого - Селянське (фермерське) господарство « ОСОБА_7 ». Разом з тим, під час досудового розслідування вказане господарство потерпілим взагалі визнано не було.

В судовому засіданні, за клопотанням сторони захисту досліджено постанову прокурора про відновлення досудового розслідування від 17.06.2020, яка була постановлена на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області про повернення обвинувального акту.

Після відновлення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, прокурором постановою від 19.06.2020 призначено слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_53 , який в свою чергу постановою від 19.06.2020 прийняв матеріали досудового розслідування до свого провадження.

20.06.2020 ОСОБА_8 звернувся до слідчого СВ Бердичівського ВП ОСОБА_53 із заявою про визнання СФГ « ОСОБА_7 » потерпілим у кримінальному провадженні № 0000911 від 07.08.2018 року у зв`язку з тим, що саме господарству незаконними діями заподіяно матеріальної шкоди. В додаток до заяви надав підтверджуючі документи. Відповідно до постанови слідчого від 20.06.2020 про зміну потерпілого потерпілим у вказаному кримінальному провадженні визнано СФГ « ОСОБА_7 ». Зі змісту постанови слідчого вбачається, що постановою слідчого від 08.08.2018 ОСОБА_8 , який є головою СФГ « ОСОБА_7 », визнано потерпілим, однак в ході досудового розслідування встановлено, що матеріальної шкоди завдано саме СФГ « ОСОБА_7 ». Крім того, згідно до постанови від 20.06.2020 про залучення представника потерпілого - адвоката ОСОБА_54 визнано представником потерпілого СФГ « ОСОБА_7 ».

Після чого, 23.06.2020 всім учасникам кримінального провадження повідомлено про відкриття матеріалів та завершення досудового розслідування.

Інші слідчі дії у кримінальному провадженні № 0000911 від 07.08.2018 не проводилися.

Як зазначає об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Судуу постанові від 15 квітня 2024 року у справі № 753/25892/21, повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору у зв`язку з тим, що вони не відповідають вимогам КПК України (п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України), не відновлює досудове розслідування.

В ухвалі про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору суд першої інстанції не вправі зазначати про неповноту чи неправильність досудового розслідування, неправильність кримінально-правової оцінки діяння та про необхідність проведення органом досудового розслідування слідчих (розшукових) дій та/або негласних слідчих (розшукових) дій.

Сторона обвинувачення після постановлення судом ухвали про повернення прокурору обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру і до звернення до суду з обвинувальним актом чи клопотанням, які приведено у відповідність до вимог КПК України, має право виконати лише ту сукупність процесуальних дій, які є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК України та забезпечення виконання ухвали суду.

Якщо сторона обвинувачення після повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру проводила слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії та/або приймала процесуальні рішення, які не є необхідними для приведення цього акта чи клопотання у відповідність до вимог КПК України та забезпечення виконання ухвали суду, то отримані у кримінальному провадженні за результатами здійснення таких дій докази повинні визнаватися недопустимими як отримані після закінчення досудового розслідування.

ОП ККС ВС наголосила, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені КПК України строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Також ОП ККС вказала, що оскільки положення КПК України не містять конкретного строку, у який прокурор має усунути встановлені судом недоліки обвинувального акта, то такі недоліки мають бути усунуті в межах розумного строку, тобто такого, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і прийняття процесуальних рішень.

Відтак, суд вважає, що прокурор на виконання вимог ухвали суду про повернення обвинувального акта виконав лише ту сукупність процесуальних дій, які необхідно було здійснити для визнання належного потерпілого у кримінальному провадженні, привівши таким чином обвинувальний акт у відповідність до вимог КПК України. Інші слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії в межах кримінального провадження № 0000911 від 07.08.2018 не проводились, процесуальні рішення не приймалися.

У скарзі на дії прокурора в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України від 17.03.2021 сторона захисту зазначає, що прокурором в порушення вимог КПК, під час підготовчого засідання, передано суду матеріали кримінального провадження № 0000911 у двох томах. Вказані дії, на думку захисту, є такими, що порушують загальні засади КПК та право на захист ОСОБА_3 .

Вказані доводи захисника спростовуються ч. 1 ст. 317 КПК України, яка вказує, що саме у підготовчому судовому засіданні долучаються до обвинувального акта документи, інші матеріали, які мають значення для цього кримінального провадження. При цьому законодавець визначив, що матеріали, які мають значення для цього кримінального провадження, долучаються учасниками, до яких відповідно до ст. 1 КПК України належить і прокурор, який ще до підготовчого судового засідання надіслав обвинувальний акт з реєстром і розпискою. Право надання таких матеріалів має кожна із сторін.

Відповідно до скарги на дії слідчого в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України сторона захисту вказує на проведення слідчим однобокого, з очевидним обвинувальним ухилом розслідування кримінального провадження № 0000911 від 07.08.2018, що стало зрозумілим стороні захисту під час одночасних допитів. Зокрема, слідчий допустив відмову свідка ОСОБА_13 від проведення одночасного допиту, та усно відмовив стороні захисту у проведенні відповідної слідчої дії при наявності у діях ОСОБА_13 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 385 КК України. Під час проведення слідчої дії - одночасного допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_10 07.08.2019, слідчий неодноразово допускав, що свідок ОСОБА_10 умисно та усвідомлено відмовлялася відповідати на запитання сторони захисту, що прямо стосувалися події інкримінованого правопорушення. Крім того, слідчий, після відмови в задоволенні клопотання про вилучення комп`ютера потерпілого СФГ « ОСОБА_7 » долучив копії матеріалів про знищення вказаної техніки під час проведення допиту, що на думку сторони захисту свідчить про попереднє узгодження слідчим і головою СФГ « ОСОБА_7 » заходів, що перешкоджають встановленню істини по справі.

На доводи захисника щодо протиправної поведінки слідчого під час досудового розслідування, суд зазначає наступне.

Ст. 95 КПК України встановлено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Під час розгляду даного кримінального провадження суд безпосередньо допитав свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , їх покази покладено в основу вироку. Показання, які надавалися вказаними свідками слідчому під час досудового розслідування, суд не досліджував та позбавлений права брати їх до уваги під час постановлення вироку.

Крім того, під час розгляду справи стороною захисту жодного разу не заявлялися клопотання про проведення одночасного допиту свідків, свідків та обвинуваченої, а також допиту самого слідчого, який проводив досудове розслідування, з метою встановлення фактів його протиправної поведінки.

Відтак, доводи, викладені стороною захисту в скарзі на дії слідчого в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України, не знайшли свого підтвердження.

Кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою у період дії ст. 190 КК України, в редакції, що діяла до 11.08.2023 року.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень» від 13.07.2023 № 3233-ІХ (який набрав чинності 11.08.2023) ст. 190 КК України, викладена у новій редакції, згідно з якою стару редакцію ч. 4 ст. 190 КК України, без змін, перенесено до ч. 5 ст. 190 КК України.

Таким чином, Законом України від 13.07.2023 №3233-ІХ не скасовано протиправність діяння, не пом`якшено кримінальну відповідальність або іншим чином не поліпшено становище особи, а тому вказаний закон не має зворотної дії у часі, а дії обвинуваченої повинні кваліфікуватися за ст. 190 КК України, в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення.

Суд також виходить з того, що в ході змагального процесу, з можливістю забезпечити подання належних доказів його учасниками, зокрема стороною захисту, жодних об`єктивних даних, які ставлять під сумнів обставини справи наведені судом у формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним не здобуто.

Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище встановлені в ході розгляду справи обставини, спростовують доводи захисту щодо відсутності в діянні ОСОБА_3 складу інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Показання свідків повністю спростовують версію обвинуваченої ОСОБА_3 стосовно того, що вона не скоювала злочин. Свідки попереджені про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення і підстав оговорювати обвинувачену ОСОБА_3 у них не має.

Що стосується доводів сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення та щодо змови проти обвинуваченої свідків та працівників поліції з метою усунення її від здійснення підприємницької діяльності з оптового продажу цукру, суд оцінює їх критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження та спростовуються наведеними вище доказами та показами свідків.

Таким чином, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні вказаного злочину, за встановлених судом обставин, які підтверджуються сукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 190 КК України, як умисні дії, які виразилися у незаконному заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що вчинене в особливо великих розмірах.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд керується положеннями ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної, обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання.

Також, суд враховує думку потерпілої сторони, якій не відшкодовані збитки і просить призначити суворе покарання у виді позбавлення волі, з тих підстав, що обвинувачена не розкаялась та не відшкодувала шкоду.

Так, згідно із приписами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з вказаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Крім того, суд також враховує і те, що ОСОБА_3 раніше не судима, має постійне місце проживання, на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має ІІ групу інвалідності. Згідно висновку Досудової доповіді Бердичівського РВФ ДУ «Центр пробації» виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Враховуючи думку прокурора, представника потерпілого, яка наполягала на найсуворішій мірі покарання, думку захисту, суд приходить до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції її від суспільства із призначенням покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально, з конфіскацією всього належного їй майна.

При цьому судом також враховуються приписи закону про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження вчинення нових правопорушень, а також те, що призначене судом покарання буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

В ході судового розгляду СФГ « ОСОБА_7 » заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди.

Фактично заявлені вимоги стосуються відшкодування шкоди спричиненої наведеною у обвинувальному акті протиправною поведінкою ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що внаслідок вчинення злочинних дій ОСОБА_3 завдала йому майнову шкоду в розмірі 528 000 грн, незаконно заволодівши, шляхом зловживання довірою, належним йому майном, а саме цукром загальною вагою 48 тонн, з розрахунку вартості 1 кг цукру = 11 грн.

Відповідно до ч.1, 4, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи викладене, позов СФГ « ОСОБА_7 » про стягнення матеріальних збитків підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання речових доказів суд вирішує у порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (чинна до 11.08.2023) та призначити їй покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Цивільний позов СФГ « ОСОБА_7 » до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь СФГ « ОСОБА_7 » 528 000 (п?ятсот двадцять вісім тисяч) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Речові докази: - CD -R диск із аудіо файлом, на якому міститься запис телефонної розмови між ОСОБА_10 і ОСОБА_3 ; договір № 1 відповідального зберігання від 06.10.2017 та акт приймання - передачі продукції за договором №1 відповідального зберігання від 06.10.2017 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 діб з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1