279/6227/25 1-кс/279/1420/25 УХВАЛА

31 жовтня 2025 року м. Коростень
30.10.2025 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області по справі №279/6227/25 від 10.10.2025 року, а саме: на транспортний засіб марки RENAULT моделі MAGNUM 440.18Т, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ключі від нього, з приєднаним напівпричепом SCHMITZ моделі SCS 24 L, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Зобов`язати орган досудового розслідування, в якому перебуває арештоване майно на зберіганні, повернути йому на відповідальне зберігання.
Власником автомобіля марки RENAULT, моделі MAGNUM 440.18Т, реєстраційний номер НОМЕР_3 , являється ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Власником напівпричепу SCHMITZ моделі SCS 24 L реєстраційний номер НОМЕР_2 , є заявник ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою:- АДРЕСА_1 .
Учасники провадження про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином шляхом направлення смс-повідомлення на вказані мобільні телефони та повісток в електронні кабінети ЄСІТС.
Учасники в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не подали.
31.10.2025 через канцелярію суду від заступника начальника СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 надійша заява, в якій він просить прийняти рішення на розсуд суду.
Слідчий суддя, дослідивши мотиви поданого клопотання, долучені на його підтвердження докази, дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення, виходячи з такого.
Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Завданням арешту майна згідно з абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Частиною 2 цієї статті визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником автомобіля марки RENAULT, моделі MAGNUM 440.18Т, реєстраційний номер НОМЕР_3 , являється ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 власником напівпричепу SCHMITZ моделі SCS 24 L реєстраційний номер НОМЕР_2 , є заявник ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою:- АДРЕСА_1 .
При вирішенні питання щодо пропорційності заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя враховує положення ч.3 ст.132 КПК України, відповідно якої застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Накладення арешту на майно становить втручання у право особи мирно володіти своїм майном, передбачене ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому при його застосуванні суд повинен оцінювати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. При цьому втручання у права та свободи осіб завжди повинно бути мінімально необхідним для досягнення мети цього втручання.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. При цьому обмеження права власності повинно бути розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини критеріями сумісності заходу втручання у право власності із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є такі обставини:
- чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі. Тобто втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
З огляду на викладене, на підставі наведених аргументів власника майна, досліджених документів, з урахуванням позиції слідчого, прокурора, які не заперечили щодо задоволення клопотання, не навели будь-яких доводів щодо необхідності продовження вжитих заходів забезпечення кримінального провадження та не спростували доводів власника та володільця майна, слідчий суддя вважає, що подальше втручання у здійснення права власності особи вже не відповідає завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим слід дійти висновку, що у подальшому застосуванні такого обмеження права власника на мирне володіння майном на автомобіль марки RENAULT, моделі MAGNUM 440.18Т, з напівпричепом SCHMITZ моделі SCS 24 L, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказані транспортні засоби, ключі від автомобіля відпала потреба.
У частині клопотання про зобов`язання органу досудового розслідування, в якому перебуває арештований автомобіль, повернути його власнику та володільцю на відповідальне зберігання слідчий суддя зазначає таке.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.
У силу ч.3 ст.169 КПК України слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.
Враховуючи викладене, оскільки обов`язок повернення арештованого майна у разі скасування арешту встановлений законом та може бути предметом судового контролю та захисту лише у разі бездіяльності слідчого, прокурора у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст.169 КПК України у порядку ст.303 цього кодексу, то в задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити як заявленому передчасно.
Керуючись ст. ст. 169,173, 174, 175,309,532 КПК України,
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно та зобов`язання органу досудового розслідування повернути його на відповідальне зберігання задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 жовтня 2025 року у справі №279/6227/25, а саме на:
- транспортний засіб марки RENAULT, моделі MAGNUM 440.18Т, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від нього, з приєднаним напівпричепом SCHMITZ моделі SCS 24 L, реєстраційний номер НОМЕР_2
У іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_6