Справа №949/2376/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000239 від 06 вересня 2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхня Білка, Пустомитівського району Львівської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої спеціальної, непрацюючого, одруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи у нетверезому стані, перебуваючи по АДРЕСА_1 , тобто за місцем свого проживання, маючи умисел на заподіяння психологічних страждань, в порушення вимог Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07 грудня 2017 року, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, систематично, у період часу з 26 липня 2025 року по 19 серпня 2025 року, вчиняв відносно своєї дружини ОСОБА_5 акти психологічного домашнього насильства, що призвели до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілого. Зокрема, ОСОБА_4 26 липня 2025 року, 16 серпня 2025 року та 19 серпня 2025 року вчинив відносно ОСОБА_5 акти психологічного домашнього насильства, що виразились у образах нецензурними словами на адресу потерпілої, погрозах фізичною розправою, у зв`язку із чим ОСОБА_4 , відповідно до постанов Дубровицького районного суду Рівненської області від 21 серпня 2025 року у справі № 949/1898/25 та від 04 вересня 2025 року у справі №949/2027/25, за вищевказаними фактами притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства. Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямованні на систематичне заподіяння психологічних страждань, 05 вересня 2025 року близько 12:00 год., перебуваючи в будинку за місцем проживання, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, вкотре проявив відносно своєї дружини ОСОБА_5 акт психологічного насильства у вигляді безпричинних словесних образ, нецензурної лайки на адресу потерпілої, погрозах фізичною розправою та залякуванні. Внаслідок систематичних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 завдано психологічних страждань, погіршилась якість її життя, що виразилось у тривожному розладі, порушення сну, постійному почутті тривоги, стійкому пригніченому настрої, браку сил.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 126-1 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини та ствердив суду, що дійсно, він, неодноразово вчиняв відносно своєї дружини ОСОБА_5 фізичне та психогічне насильство, яке виражалось у образах нецензурними словами та погрозах фізичною розправою. У вчиненому обвинувачений щиро розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі. Претензій до обвинуваченого не має та щодо призначення обвинуваченому виду і міри покарання покладається на розсуд суду.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 надала на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, у тому числі характеризуючі дані обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, просила визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання, передбачене санкцією вказаної статті, а саме у вигляді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік із покладенням обов`язків, передбачених частиною 2 статті 59-1 Кримінального кодексу України, а також просила суд застосувати до обвинуваченого на строк два місяці обмежувальні заходи, передбачені частиною 1 статті 91-1 Кримінального кодексу України, а саме у вигляді: заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, тобто ОСОБА_5 , заборони листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб, а також направити обвинуваченого для проходження програми для кривдників.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, оцінивши у сукупності вищезазначені пояснення, а також дослідивши письмові докази, надані прокурором, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за статтею 126-1 Кримінального кодексу України.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи, а тому його дії суд кваліфікує за статтею 126-1 Кримінального кодексу України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, негативне ставлення до скоєного, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП "Дубровицька міська лікарня".

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та визнав свою вину у повному обсязі.

Обставиною, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд також враховує і думку потерпілої ОСОБА_5 , яка щодо призначення обвинуваченому виду і міри покарання, поклалася на розсуд суду.

Слід зазначити, що як передбачає стаття 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також суд при винесенні покарання обвинуваченому враховує поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, що охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, суд приходить висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті 126-1 Кримінального кодексу України, за якою кваліфікуються його дії, а саме у виді пробаційного нагляду із покладенням передбачених частиною 2 статті 59-1 Кримінального кодексу України обов`язків, який обчислюється з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації (стаття 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України), оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Тому, призначення покарання обвинуваченому саме у виді пробаційного нагляду, на думку суду, зважаючи на контроль органу пробації за поведінкою засудженого, буде дієвим і виправданим та повністю відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_4 .

Частиною 1 статті 91-1 Кримінального кодексу України передбачено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки, зокрема:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників.

Відповідно до частини 2 статті 91-1 Кримінального кодексу України, заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку.

Беручи до уваги те, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 пов`язане із домашнім насильством, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого певні обмежувальні заходи, передбачені пунктами 1, 4, 5 частиною 1 статті 91-1 Кримінального кодексу України.

Майнової шкоди кримінальним правопорушенням не заподіяно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Ухвалою слідчого судді від 14 жовтня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання на строк до 13 грудня 2025 року.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні - відсутні.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання - 1 (один) рік пробаційного нагляду.

Згідно частини 2 статті 59-1 Кримінального кодексу України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 91-1 Кримінального кодексу України, застосувати до ОСОБА_4 на строк 2 (два) місяці обмежувальні заходи у вигляді:

- заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, тобто ОСОБА_5 ;

- заборони листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

- направити обвинуваченого ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників.

Роз`яснити, що у разі неявки ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників або ухилення від проходження програми без поважних причин суб`єкти, відповідальні за виконання програм для кривдників, надають протягом трьох робочих днів письмове повідомлення про це уповноваженому підрозділу органів Національної поліції України для вжиття заходів.

Притягнення кривдника до відповідальності за непроходження програми для кривдників не звільняє його від обов`язку пройти таку програму.

За умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, передбачена кримінальна відповідальність статтею 390-1 Кримінального кодексу України.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1