Дата документу 29.09.2025 Справа № 334/8800/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/8800/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/891/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 29 вересня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Енергодару Василівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2025 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 12 жовтня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки він має письмову згоду на проходження військової служби за контрактом.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що законодавством не передбачено продовження ухвал, яка не набрала законної сили.

Зауважує, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою йому не вручалось.

Зазначає, що прокурором не було доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Посилається на фальсифікацію доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з ухвалою суду, в проваджені суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, вказавши на те, що раніше встановлені ризики не зникли і продовжують існувати, а тому підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який немає.

В обґрунтування існування вказаних ризиків прокурор посилається на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, що може спонукати обвинуваченого переховуватись від суду або взагалі виїхати на тимчасово окуповані території.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, підтверджується тим, що обвинувачений знайомий із потерпілими у цьому кримінальному проваджені, а відтак може впливати на них шляхом погроз, залякування або умовлянь.

ОСОБА_6 є особою, раніше неодноразово судимою, у тому числі, за вчинення тяжких злочинів, у тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, офіційного джерела доходу не має, наразі обвинувачується у вчиненні нового тяжкого злочину, що свідчить про те, що існує ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України.

Також, прокурор вказав на те, що через процесуальну поведінку сторони захисту, зокрема, відмови від адвокатів та подання численних клопотань, які не стосуються розгляду самого кримінального провадження по суті, розгляд справи затягується станом на день проведення судового засідання досліджено лише три письмових докази, а до цього суд лише вислуховував клопотання та заяви обвинуваченого, відтак до цього часу не допитані потерпілі та свідки, а тому перелічені у клопотання ризики фактично не змінились.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що не отримував цього клопотання. За твердженнями обвинуваченого адміністрація слідчого ізолятора нічого не передавала йому, тому розгляд цього клопотання, яке він не отримав менш ніж за три години до його розгляду є порушенням його прав. Також обвинувачений на вказав на те, що прокурор взагалі не мав права подавати подібне клопотання, адже попередня ухвала суду від 03 липня 2025 року, якою продовжено строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого, ще не набрала законної сили, оскільки її апеляційний перегляд ще не завершений.

Обвинувачений зазначив, що вся справа щодо нього є сфальсифікованою та надав пояснення стосовно обставин, викладених в обвинувальному акті, а також вказав на порушення процедури його затримання та відкриття йому матеріалів досудового слідства, яке відбувалось без обов`язкової присутності адвоката. В чергове вказав на те, що не розуміє у чому його звинувачують, оскільки не отримував обвинувального акту та інших документів.

На переконання обвинуваченого судді дискредитували себе, як громадяни України, судять його за законами новоросії, своїми діями привели війну в Україну та виконують замовлення, неназваних обвинуваченим людей з Харкова, з якими у ОСОБА_6 був конфлікт з приводу наркотиків. І саме останнє за словами обвинуваченого ОСОБА_6 є єдиним ризиком.

Захисник ОСОБА_7 заперечив проти задоволення клопотання, вказавши на те, що раніше встановлені ризики на даний час відсутні, оскільки судом з`ясовано, що ОСОБА_6 має місце проживання на території міста Запоріжжя, має стійкі соціальні зв`язки (має доньку), а його поведінка свідчить, що він готовий виконувати обов`язки щодо явки до суду і до нього доцільно застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Крім того, захисник вказав на те, що долучені до матеріалів справи письмові докази здебільшого свідчать про відсутність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Прокурор та захисник у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день, час та місце розгляду провадження повідомлялись належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не заявляли.

На адресу Запорізького апеляційного суду 29 вересня 2025 року від захисника-адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність. В заяві захисник просив апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_6 був належним чином повідомлений про дату та час розгляду його апеляційної скарги, останньому було забезпечено можливість взяти участь в апеляційному розгляді в режимі відеоконференції з приміщенням установи ДУ «Дніпровська УВП №4, в якій він утримується, однак при спробі секретаря судового засідання підключитися по відеоконференції для проведення судового засідання із обвинуваченим ОСОБА_6 , уповноважена особа ДУ «Дніпровська УВП №4 повідомила, що ОСОБА_6 відмовився приймати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

При цьому до судового засідання ОСОБА_6 за місцем його утримання судом апеляційної інстанції направлено лист з роз`ясненням того, що враховуючи воєнний стан, що діє в Україні, а також те, що м.Запоріжжя є прифронтовим містом, яке піддається обстрілам з боку збройних формувань російської федерації, задля забезпечення безпеки осіб, що утримуються під вартою, їх доставлення до апеляційного суду тимчасово не здійснюється із забезпеченням таким особам можливості взяти участь в апеляційному розгляді в режимі відео конференції, що відповідає положенням ч.2 ст.336 КПК України.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора, захисника та самого обвинуваченого при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора, захисника та обвинуваченого.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування (в цьому випадку - судового розгляду) до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

З наявних матеріалів убачається, що цих вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, яке є особливо тяжким злочином.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на цей час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на характер висунутого обвинувачення, фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який не працює, не має постійного законного джерела доходів, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, ОСОБА_6 неодноразово судимий в т.ч. за вчинення насильницьких злочинів та злочинів проти власності, наразі ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено суворе покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства на тривалий строк. Також, з матеріалів провадження убачається, що судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, на час розгляду клопотання всі докази судом першої інстанції ще не досліджені, в тому числі не допитані потерпілі.

В оскаржуваній ухвалі суд звернув увагу і на те, що потерпілі в одному із судових засідань повідомили, що бояться ОСОБА_6 , та спростували твердження останнього про добрі відносини між ними і про те, що потерпілі відвідують обвинуваченого у СІЗО.

Суд критично оцінив твердження захисника щодо наявності у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків та наявності джерел доходу, оскільки дочка обвинуваченого разом зі своєю матір`ю за словами обвинуваченого постійно проживає у місті Києві. При цьому, у обвинуваченого немає власного житла та близьких родичів у м.Запоріжжі. Його близькі, за словами самого обвинуваченого, залишились на тимчасово окупованій території.

На спростування викладеного в матеріалах провадження об`єктивних відомостей немає.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що зазначене вище в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, перевірялися судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.

Колегія суддів вважає, що прокурором доведено, що вказані ризики на цей час існують та не зменшились, тому суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення поданого клопотання, навівши для цього відповідне обґрунтування.

В своєму клопотанні прокурор послався на обставини, які на його думку, доводять існування вищевказаних ризиків та вказують на неможливість цим ризикам запобігти шляхом застосування до обвинуваченого іншого ніж тримання під вартою запобіжного заходу.

За змістом клопотання, прокурор обґрунтовував наявність ризиків характером та фактичними обставинами інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, ступенем його тяжкості та суворістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні вищевказаного правопорушення, відомостями про особу обвинуваченого.

В оскаржуваній ухвалі суду також зазначив обставини, з урахуванням яких дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Як зазначено вище, свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

З вищевказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки наявними матеріалами провадження доведено обставини, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , а також те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання встановлених ризиків

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо фальсифікації доказів у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції вважає передчасними, з огляду на те, що наразі триває судовий розгляд та судом першої інстанції перевіряється обґрунтованість висунутого обвинувачення.

Оцінка доказів з точку зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку має здійснюватися судом першої інстанції у встановленому законом порядку.

Перевірка питання щодо доведеності чи недоведеності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення на цій стадії процесу до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.

На зазначеній стадії, згідно з кримінальним процесуальним законодавством, суд апеляційної інстанції переглядає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на стадії судового провадження.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою йому не вручалось, колегія суддів звертає увагу на таке.

Зі змісту оскаржуваної ухвали убачається, що суд першої інстанції належним чином перевірив вищезазначені доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та спростував їх в оскаржуваній ухвалі суду.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що факт направлення обвинуваченому ОСОБА_6 копії клопотання про продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтверджується відомостями про направлення такої копії прокурором на електронну адресу ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та повідомленням посадових осіб слідчого ізолятора про відмову ОСОБА_6 отримати таку копію (про вказану обставину складений акт).

Також, з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів та з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції убачається, що зміст поданого прокурором клопотанням було оголошено в судовому засіданні та з`ясовано думку учасників провадження щодо вказаного клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник висловили свою думку щодо поданого клопотання, заперечуючи проти доводів прокурора.

Отже, порушення процесуальних прав обвинуваченого ОСОБА_6 при розгляді клопотання не убачається.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 також не був позбавлений можливості реалізувати всі свої процесуальні права, проте, як зазначено вище, останній відмовився брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції без наявності для цього об`єктивних підстав.

Колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції теж не спростовують, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та не свідчать про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановленим ризикам, які на думку колегії суддів є високими.

На переконання колегії суддів, обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та ступеню тяжкості діяння, яке йому інкримінується. Тяганини з боку суду першої інтонації при судовому розгляді цього провадження не убачається.

Дані про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що суд не мав права продовжувати строк його тримання під вартою, оскільки на той час не набрала сили попередня ухвала суду з зазначеного приводу, є помилковими, оскільки кримінальним процесуальним законодавством таких застережень, про які вказує обвинувачений, не передбачено.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що в нього є письмова згода на проходження військової служби за контрактом, не свідчать про необґрунтованість прийнятого судом рішення, з огляду і на те, що прокурор не звертався до суду з клопотанням в порядку ст.616 КПК України про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого для проходження останнім військової служби, а навпаки звернувся до суду з клопотанням про продовження вищевказаного запобіжного заходу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені обвинуваченим в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2025 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 12 жовтня 2025 року включно,залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3