Справа № 624/607/20
провадження № 1-кп/624/1/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду селища Кегичівка, Берестинського району, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 04.01.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Медведівка, Кегичівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні маючого неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично знаходиться в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» вул. Полтавський шлях, 99, м. Харків, засудженого Красноградським районним судом Харківської області від 17.03.2020 за ч 2 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення: прокурорів Кегичівського відділу Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

- захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

В провадженні Кегичівського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження № 0000002 від 04.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 в період часу з 22.12.2019 до 04.01.2020, більш точної дати органом досудового розслідування не встановлено, маючи умисел на незаконне викрадення чужого майна, проник на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , шляхом зриву навісного замка з дверей літньої кухні, переслідуючи корисливу ціль наживи, умисно, таємно, повторно та протиправно, проник до вказаного приміщення, звідки викрав два молочних бідони об`ємом 40 л кожен, вартістю 434 грн за 1 шт., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 збитки на загальну суму 868 гривень.

Після чого, ОСОБА_3 покинув місце злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з декриміналізацією закону, який встановлював відповідальність за вчинення крадіжки, в зв`язку з чим просив постанову від 24.07.2025 про відмову від підтримання обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України не розглядати, залишивши без розгляду.

Обвинувачений підтримав клопотання прокурора та просив закрити провадження у справі, надавши згоду на закриття провадження у справі.

При цьому обвинуваченому роз`яснено, що вказана підстава для закриття провадження у справі є нереабілітуючою, тому обвинувачений має право на продовження судового розгляду у загальному порядку, зокрема доводити свою невинуватість в інкримінованих йому діяннях. Обвинувачений не бажає продовжувати судовий розгляд та просив закрити кримінальне провадження.

Адвокат ОСОБА_6 підтримала позицію свого підзахисного та не заперечувала проти закриття кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Суд, вислухав думку учасників кримінального провадження, дослідив матеріали кримінального провадження, прийшов до таких висновків.

Дев`ятого серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ, відповідно до якого в ст. 51 КУпАП викладено в такій редакції:

«Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб….»

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібною крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яка не перевищує 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

До 09.08.2024 згідно з попередньої редакції зазначеної статті КУпАП викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 1 січня 2020 року становить 2102 грн, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян становить 1051 грн на 2020 рік, а 2 неоподаткованих мінімумів (ст. 51 ч.2 КУпАП) становить 2102 грн.

Отже, крадіжка майна станом на 2020 рік вартістю до 2102 гривні включно становить адміністративне правопорушення.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 Кримінального кодексу України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у Кримінального кодексу раніше як злочини і скоєні до втрати цією нормою чинності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 Кримінального кодексу України. Згідно із частиною першою цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання законом чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Згідно з ч.ч.1, 3, 6 ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX (далі Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібною крадіжкою, за яку передбачено адміністративну відповідальність, є крадіжка, розмір якої не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Таким чином, з набуттям чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ одночасно втратили чинність положення кримінального Закону, яким така крадіжка (на суму до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян) вважалась кримінальним правопорушенням, а отже втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

У відповідності до ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння (пп. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України).

Ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Як зазначив ККС ВС у постановах від 29 липня 2021 року у справі № 552/5595/18, від 12 листопада 2019 року у справі № 566/554/16-к визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням ним своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення йому судом суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови у задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Така правова позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні крадіжки на загальну суму 868,00 гривень, обвинувачений та його захисник не заперечували проти закриття кримінального провадження, надали свою згоду, отже в даному випадку, відповідно до вищевказаних положень Кримінального кодексу України та Конституції України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 підлягає закриттю.

Суд вважає, що оскільки Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Судові витрати в сумі 785,05 грн. не підлягають стягненню з обвинуваченого та покладаються на рахунок держави, оскільки керуючись засадами справедливості, наявність факту понесення органом досудового розслідування процесуальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути підставою для стягнення їх з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК. Що узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 2 липня 2025 року по справі №202/7821/24.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 314, 369, 371, 372, 376, 479-2 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000002 від 04.01.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази: два алюмінієвих бідони об`ємом 40 літрів кожен, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 відповідно до розписки від 21.03.2020 - повернути потерпілій ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1