ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання старшого детектива Територіального управління БЕБ у Вінницькій області ОСОБА_6 , про накладення арешту на предмети, які 22.10.2025 виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 1, а саме: грошові кошти в сумі 385 970 гривень та 24 300 Євро, в рамках кримінального провадження № 0000441 внесеного до ЄРДР 21.12.2023, за фіксації судового розгляду технічними засобами,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання детектива ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором, про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000441 від 21.12.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205-1, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 209 та ч. 2 ст. 366 КК України, у зв`язку із чим постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

Під час розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що на території Вінницької області здійснює незаконну діяльність невстановлена група осіб, учасники якої отримують фінансовий прибуток від протиправної діяльності, пов`язаної з експортом сільськогосподарської продукції невідомого походження.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , організували протиправну схему експорту сільськогосподарської продукції невстановленого походження. До реалізації зазначеної схеми вони залучили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших невстановлених осіб.

З метою прикриття незаконної діяльності зазначені особи зареєстрували ТОВ «Амік Агро» (), ТОВ «Інтекс Агро Інвест» (), ТОВ «ПОДІЛЛЯ АГРОСЕРВІС» (), а також низку інших невстановлених суб`єктів господарювання. Зазначені підприємства здійснюють експорт сільськогосподарської продукції без підтвердженого походження, а валютна виручка від її реалізації не повертається на територію України.

22.10.2025 року з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин учинення кримінального правопорушення, на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду, за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 1, проведено обшук. Під час обшуку виявлено та вилучено: паперовий конверт коричневого кольору, у якому знаходилися грошові кошти в сумі 373 140 гривень та 23 300 євро; конверт білого кольору з написом «АНЯ» з грошовими коштами в сумі 110 гривень та 1 000 євро; конверт білого кольору з написом «600 $ на гривню. 41,22. 24732; -14000 мити, 1000 аванс склад, 5000 з/п Іра, +5000 повернула», у якому знаходилися грошові кошти в сумі 9 720 гривень; конверт білого кольору з написом «Марія-400», у якому знаходилися грошові кошти в сумі 3 000 гривень.

27.10.2025 року ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/33522/25 накладено арешт на вищезазначені грошові кошти.

13.11.2025 року слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_12 за результатами розгляду клопотання гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , арешт на вилучені грошові кошти з невідомих підстав скасовано.

До клопотання про скасування арешту майна гр. ОСОБА_4 надала податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2021, 2022, 2023 і 2024 роки, а також за 3 квартали 2025 року, та договір купівлі-продажу квартири від 29.08.2023 на суму 300 000 грн.

Водночас у ході досудового розслідування встановлено, що 25.06.2024 року ОСОБА_4 придбала у м. Вінниця по вул. Князів Коріатовичів земельну ділянку з кадастровим номером :02:084:0106 за 160 002 грн та на даний час здійснює на ній будівництво індивідуального житлового будинку відповідно до дозвільного документа ВН61.

Окрім того, у ході огляду ноутбука, вилученого за робочим столом ОСОБА_4 , встановлено, що остання придбала квитки на літак із вильотом 23.01.2026 з Міжнародного аеропорту Відня (VIE), Австрія, до Міжнародного аеропорту Велана (MLE), Мальдіви, вартістю 629,66 євро. Також виявлено рахунок на оплату оренди Princess Ulua (чотирипалубної моторної яхти-сафарійника для відпочинку та дайвінгу на Мальдівах) на суму 36 500 доларів США, з першим платежем до 08.10.2025 у розмірі 10 950 доларів США. Окрім цього, виявлено квитанцію (заявку на переказ коштів за кордон) китайською мовою на суму 10 950 доларів США.

Також під час обшуку виявлено та вилучено низку документів і предметів, які свідчать про те, що за зазначеною адресою також здійснюють діяльність (перебувають) ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Водночас є підстави вважати, що витрати ОСОБА_4 значно перевищують її офіційні доходи, що дає підстави стверджувати: грошові кошти в сумі 385 970 гривень та 24 300 євро, виявлені та вилучені 22.10.2025 під час обшуку за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 1, отримано внаслідок легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом.

Крім того, на незаконне походження зазначених коштів вказують й інші матеріали (у тому числі електронні файли), вилучені під час проведення обшуку за зазначеною адресою.

Водночас, відповідно до ст. 2 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) місце проведення розрахунків місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Пунктом 23 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 року № 833 із змінами та доповненнями визначено, що забороняється зберігання на місці проведення розрахунку (в касі, грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що не належить суб`єкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників.

У зв`язку з тим, що працівникам підприємства заборонено тримати/зберігати особисті речі на місці проведення розрахунку.

Водночас, будь-які грошові кошти, які знаходяться на місці проведення розрахунків або речі в яких вони зберігаються не можуть вважатися особистими протягом робочої зміни працівника.

Зокрема, ст. 209 КК України «Легалізація (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом» передбачено що це Набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є встановлений з метою протидії залученню в економіку майна, одержаного злочинним шляхом, та виконання Україною взятих на себе міжнародно-правових зобов`язань порядок здійснення підприємницької та іншої господарської діяльності, а також порядок вчинення цивільно-правових угод в частині особистого та іншого подібного використання майна, не пов`язаного з господарською діяльністю. Додатковим безпосереднім об`єктом виступають інтереси правосуддя, нормальне функціонування фінансової системи, засади добросовісної конкуренції.

Предмет цього злочину майно, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

Відповідно до ст. 193 ЦК України, одним із видів майна є валютні цінності. В свою чергу валютні цінності, відповідно до статті 1 Закону України «Про валюту і валютні цінності» це національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження є підстави вважати, що вилучені в ході проведення обшуку грошові кошти отримані від вчинення кримінальних правопорушень фігурантами кримінального провадження, в тому числі від здійснення незаконної діяльності ТОВ «Амік Агро» (), ТОВ «Інтекс Агро Інвест» (), ТОВ «ПОДІЛЛЯ АГРОСЕРВІС» () оскільки фактичні обставини, свідчать про їх одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансових операцій з такими грошовими коштами оскілки ці діяння вчинені фігурантами кримінального провадження, які знали або повинні були знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Із ст. 98 КПК України вбачається, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Таким чином, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на предмети, речі та документи, які 22.10.2025 виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 1, та які 22.10.2025 постановою старшого детектива Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Вінницькій області ОСОБА_6 визнано речовими доказами.

Положеннями чинного Кримінального процесуального кодексу України прямо передбачено таку підставу накладення арешту на майно як збереження речових доказів.

Окрім цього, основною метою накладення арешту на майно у кримінальному провадженні є забезпечення невідворотності настання негативних наслідків для особи за вчинення кримінальних правопорушень через позбавлення особи економічних переваг, одержаних внаслідок ї протиправної поведінки, а також унеможливлення одержання такою особою будь-яких вигод внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зокрема, доходів від нього.

Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 100 КПК України, речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості.

Відповідно до положень абзацу частини першої статті 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, зі встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Крім того, відповідно до положень абзацу частини першої статті 20 Закону Управління грошовими коштами у готівковій та безготівковій формах у будь-якій валюті, а також банківськими металами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні або у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, здійснюється Національним агентством шляхом їх розміщення на депозитних рахунках Національного агентства у відповідній валюті або банківському металі, відкритих у державних банках, визначених на конкурсних засадах у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі, за договором банківського вкладу на вимогу, за наявності висновку Національного банку України про створення умов для визнання банку проблемним або неплатоспроможним.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі - Закон) Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.

Створення і забезпечення належного функціонування Національного агентства є заходом з виконання положень Закону України «Про засади державної антикорупційної політики (Антикорупційна стратегія)» на 2014 - 2017 роки та Державної програми щодо реалізації засад державної антикорупційної політики в Україні (Антикорупційної стратегії) на 2015 - 2017 роки, імплементації в законодавство України Директиви ЄС від 03.04.2014 №2014/42/Е0 про арешт та конфіскацію предметів злочинної діяльності та доходів від неї в ЄС, Рішення Ради ЄС № 2007/845/JHA від 06.12.2007 про співробітництво між агентствами держав- членів з повернення активів у сфері виявлення і розшуку доходів, отриманих злочинним шляхом, або іншого майна, пов`язаного зі злочинною діяльністю, а також одним зі основних критеріїв виконання Україною Плану дій з лібералізації візового режиму з ЄС.

Національне агентство утворено з метою виконання міжнародних договорів стороною яких є Україна, зокрема, Конвенції про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом, Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, Кримінальної конвенції про боротьбу з корупцією і Конвенції Ради Європи про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом, та про фінансування тероризму.

Директива ЄС № 2014/42/EU передбачає необхідність вжиття заходів з ефективного розпорядження активами, на які накладено арешт, а також створення спеціальних інституцій, відповідальних за менеджмент такими активами з метою їх збереження або збереження їх вартості. В Директиві зазначається, що з метою ефективного управління передбачається можливість здійснення реалізації активів. «Великою вісімкою» (G8) в межах підгрупи з кримінально-правових питань 27 квітня 2005 року схвалено Кращі практики щодо адміністрування арештованих активів (G8 Best Practices for the Administration of Seized Assets). Як зазначається у відповідних рекомендаціях, вони спрямовані, зокрема, на допомогу державам у збереженні вартості арештованих активів. При цьому, однією з ключових рекомендацій є те, що в судовому провадженні, відповідно до національного законодавства, має бути дозволено продаж активів до винесення остаточного рішення суду по справі та застосування заходів конфіскації або стягнення активів в дохід держави стосовно тих активів, які швидко псуються або швидко знижуються у вартості. Держава має забезпечити розгляд питання про надання дозволу на продаж до винесення остаточного рішення суду по справі активів, які є надто обтяжливими для управління. В свою чергу, отримані від реалізації доходи повинні бути збережені відповідно до національного законодавства до винесення остаточного рішення суду та застосування заходів конфіскації або стягнення активів в дохід держави.

Пунктом 4 частини першої статті 9 Закону на Національне агентство покладено функцію з проведення оцінки, ведення обліку та управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону, управляючи активами, Національне агентство забезпечує збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 19 Закону, активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів.

Частиною першою статтею 21 Закону встановлено, що управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.

Відповідно до частини третьої статті 21 Закону, управління активами, зазначеними у частині першій цієї статті, здійснюється на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх вартості.

Вилучене у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000441 від 22.12.2023, згідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного банку України, станом на 22.10.2025 в загальній сумі становить 1 563 791 грн та може без шкоди для кримінального провадження бути передане в управління Національному агентству для передачі в управління за договором.

Зазначене арештоване майно потребує спеціальних заходів з управління ним, спрямованих на збереження та збільшення його вартості, сплату витрат на утримання тощо. Вирішення цих питань можливе лише силами Національного агентства.

У зв?язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до статті 41 Конституції України, пункту 4 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», частини другої статті 4 «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», необхідно орієнтувати військові адміністрації на прийняття рішень у конкретних кримінальних провадженнях про примусове відчуження арештованого майна на користь Збройних сил України.

Враховуючи викладене, вжиття заходів щодо передачі в управління Національному агентству для реалізації відповідних активів або передачі в управління за договором передбачено вимогами статті 100 КПК України та ст. ст. 19, 20 та 21 Закону.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 40, 98, 99, 100, 131, 132, 170, 171 КПК України, ст. ст. 1, 9, 19, 20 та 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», детектив просив слідчого суддю клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав за обставин викладених у ньому.

Власник майна та її захисник в судовому засіданні заперечили проти клопотання, просили в задоволенні клопотання відмовити.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Встановлено, що 21.12.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості під № 0000441, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, про те, що в ході проведення аналітичного дослідження фінансово господарської діяльності ТОВ «Амік Агро» () за період з 07.07.2023 по 30.11.2023 встановлені ознаки легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом.

26.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості під № 0000441, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, про те, що посадові особи ТОВ «АМІК АГРО» та ТОВ «ІНТЕКС АГРО ІНВЕСТ» внесли завідомо неправдиві відомості до офіційних документів про постачальників сільськогосподарської продукції та подали такі документи до державних органів.

21.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості під № 0000441, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України (чинна з 28.04.2020), про те, що посадовими особами ТОВ «АМІК АГРО» та ТОВ «ІНТЕКС АГРО ІНВЕСТ» вчинено дії, спрямовані на приховання чи маскування незаконного походження коштів отриманих внаслідок експортних операцій, прав на такі кошти, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення).

В подальшому 18.03.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості під № 0000441, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 1 КК України, про те, що група осіб з метою здійснення експортних операцій без належної сплати митних платежів, внесли до офіційних документів, які в подальшому подали державному реєстратору для вчинення реєстраційних дій, завідомо неправдиві відомості в частині фактичних власників ряду суб`єктів господарювання.

22.10.2025 органом досудового розслідування проведено обшук за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 1, в ході якого виявлено та вилучено серед іншого наступне:

паперовий конверт коричневого кольору, у якому знаходилися грошові кошти в сумі 373 140 гривень та 23 300 євро; конверт білого кольору з написом «АНЯ» з грошовими коштами в сумі 110 гривень та 1 000 євро; конверт білого кольору з написом «600 $ на гривню. 41,22. 24732; -14000 мити, 1000 аванс склад, 5000 з/п Іра, +5000 повернула», у якому знаходилися грошові кошти в сумі 9 720 гривень; конверт білого кольору з написом «Марія-400», у якому знаходилися грошові кошти в сумі 3 000 гривень.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2025 року, (справа № 127/33522/25), в рамках кримінального провадження № 0000441 внесеного до ЄРДР 21.12.2023, накладено арешт на майно вилучене під час обшуку за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 1.

13.11.2025 ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області (справа № 127/34925/25) за результатами розгляду клопотання ОСОБА_4 , скасовано арешт в частині наступного майна:

- паперовий конверт коричневого кольору, у якому знаходяться грошові кошти в сумі 373 140 гривень та 23 300 Євро;

- конверт білого кольору з написом «Аня», у якому знаходяться грошові кошти в сумі 110 гривень та 1 000 Євро;

- конверт білого кольору, у якому знаходяться грошові кошти в сумі 9720 гривень;

- конверт білого кольору, у якому знаходяться грошові кошти в сумі 3 000 гривень.

Вищенаведене рішення слідчого судді апеляційному оскарженню не підлягає та стороною обвинувачення в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Натомість, не погодившись з рішенням слідчого судді від 13.11.2025 (справа № 127/34925/25) детектив 18.11.2025 подав повторне клопотання про накладення арешту на грошові кошти, посилаючись на те, що арешт було скасовано з невідомих для нього підстав.

Разом із тим, ухвала слідчого судді від 13.11.2025 (справа № 127/34925/25) належним чином мотивована та в ній обгрунтовано, що у ході розгляду клопотання доведено належність зазначених коштів ОСОБА_4 та законність їх походження внаслідок відчуження цією особою майна.

Крім того, детектив повторно подав клопотання про арешт майна посилаючись на те, що необхідність застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження полягає у тому, що вилучені у ході обшуку за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 1, грошові кошти можуть бути об`єктом, набутим кримінально протиправним шляхом, та є речовим доказом.

З огляду на наведене вище, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне, що кримінальний процесуальний закон не містить заборони повторного звернення з клопотанням про арешт майна, однак таке звернення має відбуватись з урахуванням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄЄСПЛ. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ від 28.11.1999 р. у справі «Брумареску проти Румунії»).

Юридична визначеність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи.

Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Саме лише існування двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду (рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 р. у справі «Рябих проти Росії»).

Вказаний принцип правової визначеності, як вказано у рішенні ЄСПЛ від 12.01.2016 у справі «Борг проти Мальти», також гарантує певну стабільність у правових ситуаціях і сприяє довірі суспільства до судів. Така довіра є однією з найважливіших складових існування держави, заснованої на верховенстві права.

При цьому, відхід від вказаного принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24.07.2003 у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/39). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності є необхідним і виправданим у разі виявлення суттєвого недоліку попереднього провадження, який може вплинути на результат справи (рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 р. у справі «Морейра Феррейра проти Португалії»).

Відтак, за відсутності вагомих й непереборних обставин повторний розгляд та винесення у справі нового рішення судом, який щодо тих самих вимог тієї ж особи уже по суті висловив власну позицію, суперечитиме принципу юридичної визначеності.

Таким чином з урахуванням висновків, вкладених в ухвалі слідчого судді від 13.11.2025 (справа № 127/34925/25) про часткове скасування арешту майна, яке стосується майна ОСОБА_4 , детектив під час повторного звернення з клопотанням про застосування заходу забезпечення кримінального провадження (арешту майна) мав навести достатньо вагомі докази, які б свідчили про їх імовірне незаконне походження та бути речовими доказами.

У свою чергу відповідно до п. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, головним обов`язком слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на положення ч. 1 ст.170 КПК України та п. 2 п. 2.6 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014, арешт майна може бути застосовано лише щодо майна осіб, які є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, що стосується конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи як правової підстави для накладення арешту майна, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як зазначалось вище, в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 підозра не повідомлялася та дана особа не має відношення до кримінального провадження, що розслідується.

Що стосується відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, як правової підстави для накладення арешту майна, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Слідчим суддею не встановлено, що ОСОБА_4 в силу закону може нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) інших осіб.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім цього, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже, аналіз наведених положень свідчить про те, що арешт може бути застосований на майно особи, яка не має процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, у випадку, якщо таке майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У свою чергу ч. 1 ст. 98 КПК України імперативно встановлює вичерпний перелік критеріїв, яким мають відповідати докази у відповідному кримінальному провадженні.

При цьому, наявність формально винесеної постанови про визнання речових доказів (яка містить опис установлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення та виклад дослівно змісту ст. 98 КПК України, без обгрунтування, за якими з критеріїв цієї норми вилучені речі та предмети визнано речовим доказом), не виправдовує мету накладення арешту. Тобто вказана згадана постанова є лише процесуальним рішенням слідчого або прокурора та не є доказом у розумінні ст. 99 КПК України.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанова від 25 березня 2021 року у справі № 11-410сап20).

З врахуванням даних обставин та аргументів, правові підстави для застосування арешту згаданого майна, з метою забезпечення обставин, зазначених в ч. 2 ст.170 КПК України відсутні.

Така позиція органу досудового розслідування, за переконанням слідчого судді, не може бути залишеною без належної процедури судового контролю, зокрема в частині наявності законних підстав для обмеження права власності, який гарантовано статтею 16 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України», серед іншого, Суд прийшов до висновку про те, що верховенство права між іншим (inter alia) передбачає, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Наведена справа стосувалася оцінки питання втручання в приватне життя, а отже таку позицію можна вважати дотичною і до питання вилучення майна в кримінальному провадженні.

Крім того, норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, вказують на те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином виходячи з наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку, що обмеження власника у праві використання та володіння власним майном (грошовими коштами), суперечить вищенаведеним положенням Конституції України, КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 17 КПК України закріплено презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, а також вимогу щодо доведеності вини особи стороною обвинувачення до деякого рівня чи, можливо, позначки «поза розумний сумнів».

У статті 62 Конституції України включено положення щодо доведеності вини поза розумним сумнівом.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що з моменту вилучення майна і по теперішній час слідством не встановлено та прокурором і слідчим в судовому засіданні не наведено, поза розумним сумнівом, доказів в обгрунтування підстав необхідності обмеження права власності майна третіх осіб, які не мають жодного відношення до кримінального правопорушення в рамках якого проводиться досудове розслідування.

З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що детективом не доведено необхідності такого арешту з посиланням на належні, допустимі докази, тому слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання старшого детектива Територіального управління БЕБ у Вінницькій області ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131, 132, 170, 171, 172, 174, 175 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого детектива Територіального управління БЕБ у Вінницькій області ОСОБА_6 , про накладення арешту на предмети, які 22.10.2025 виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. 600-річчя, буд. 1, а саме: грошові кошти в сумі 385 970 гривень та 24 300 Євро, в рамках кримінального провадження № 0000441 внесеного до ЄРДР 22.12.2023 залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, однак її оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_13