Справа № 541/649/24
Провадження № 1-в/541/79/2025
У Х В А Л А

18 вересня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

лікаря-психіатра ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

законного представника обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву лікаря-психіатра Комунального некомерційного підприємства «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради ОСОБА_4 про заміну примусових заходів медичного характеру з амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці України, уродженці м. Миргород Полтавської області, яка не працює, не заміжній, зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючій за адресою: АДРЕСА_2 ,

встановив:

Лікар-психіатр КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, в якій зазначив наступне. Згідно з ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня 2024 року ОСОБА_7 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на стаціонарному лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги. Зважаючи на відсутність критики до власного стану, відмову від отримання підтримуючого лікування, поточне загострення психічного стану з маревними ідеями на адресу матері, поточну агресію, наміри вчинити дії, що несуть загрозу життя та здоров`ю матері пацієнтки, наявність тяжкого психічного розладу, неможливість надання пацієнтці допомоги, просив суд змінити примусові заходи медичного характеру з амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом. У судовому засіданні лікар-психіатр заяву підтримав з викладених у ній підстав.

У судовому засіданні лікар-психіатр КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради ОСОБА_4 заяву про заміну примусових заходів медичного характеру підтримав та просив її задовольнити. Зазначив, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом ОСОБА_7 необхідна у зв`язку з загостренням психічного розладу, яке проявляється маревними уявленнями, спрямованими проти матері, підвищеною агресією, апатією тощо. Зазначив, що пацієнтка не з`являлася на обстеження до лікаря та ухилялася від лікування, що й стало підставою для можливої заміни виду примусових заходів медичного характеру. Вказав, що госпіталізація ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги сприятиме її швидшій реабілітації та в подальшому може бути враховано при вирішенні питання щодо встановлення особі групи інвалідності.

ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_4 про заміну примусових заходів медичного характеру в повному обсязі, від проходження стаціонарного лікування відмовляється.

Захисник адвокат ОСОБА_8 підтримав позицію своєї підзахисної, просив суд відмовити в задоволенні заяви лікаря-психіатра та продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на стаціонарному лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги.

Інші учасники судового провадження не заперечували проти задоволення заяви лікаря.

Заслухавши думку лікаря-психіатра, прокурора, потерпілої та її представника, законного представника, які підтримали заяву, пояснення особи, стосовно якої вирішується питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру, захисника, які заперечували щодо задоволення заяви, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 травня 2024 року визнано, що ОСОБА_7 вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та застосовано щодо ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

01 квітня 2025 року ОСОБА_7 була оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка прийшла до висновку про доцільність продовження застосування щодо неї примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На підставі ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 травня 2025 року ОСОБА_7 продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на стаціонарному лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги. Згідно з ч. 3 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічнохворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Пленум Верховного Суду України у п. 3 своєї постанови «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03 червня 2005 року зауважив, що суди повинні критично оцінювати обґрунтовані висновки експертів-психіатрів з точки зору їх наукової обґрунтованості, переконливості й мотивованості, оскільки останні є доказами у справі, які не мають наперед установленої сили, не є обов`язковими для суду, але незгода з ними має бути вмотивована у відповідній ухвалі, вироку. Скасування або зміна примусових заходів медичного характеру може мати місце, коли особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності або обмеженої осудності, видужала або коли в результаті змін в стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Згідно вимог ч. 2 ст. 514 КПК України зміна застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру.

Відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.

У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 3 червня 2005 року №7 за змістом ст. 95 КК України, ст. 19 Закону «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі. Пунктом 20 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням або зміною психічного стану особи настільки, що це виключає очевидну небезпечність для нього та для інших осіб.

Щодо психічного стану ОСОБА_7 у висновку комісії лікарів-психіатрів №7 КНП «Миргородська ЛІЛ» Миргородської міської ради зазначено анамнез психічної хвороби. У висновку чітко описаний психічний стан ОСОБА_7 , який є негативним та її соматичний стан з додатковими захворюваннями та неврологічний стан. Отже, надаючи всебічну, повну та неупереджену оцінку такому висновку комісії лікарів-психіатрів, суд звертає увагу зокрема на те, що відомості, покладені в підґрунтя останнього, беззаперечно не вказують на те, що особа видужала, а зміни в стані її здоров`я не вказують на те, що потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру відпала, оскільки дані перебігу стану особи у закладі охорони здоров`я зазначаються за суб`єктивними судженнями лікарів-психіатрів, а сама зміна заходів медичного характеру зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_7 не відповідає критерію запобігання вчинення нею суспільно небезпечних діянь.

Таким чином, враховуючи дійсну суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 діяння проти життя та здоров`я особи, статевої недоторканості, яке є тяжким, діагноз хворої «шизофренія, параноїдна форма, психопатоподібний, параноїдний синдроми, епізодичний тип перебігу з формуючимся змішаним дефектом», а також те, що вона продовжує страждати на психічне захворювання, при цьому застосовані відносно неї примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку не достатнім для продовження лікування особи, з врахуванням сукупності вказаних вище фактів, суд погоджується з думкою лікарів про те, що їй слід змінити примусові заходи медичного характеру з амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом. Крім того, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_7 , у разі залишення їй примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку залишається проживати разом із матір`ю, а тому їх сумісне проживання створює додаткові ризики.

Враховуючи зазначене, заяву лікаря-психіатра КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради ОСОБА_4 про заміну ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом, слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 92-95 КК України, ст.ст. 372, 376, 512-514 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву лікаря-психіатра КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» Миргородської міської ради ОСОБА_4 про заміну ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом задовольнити.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом 7 (семи) діб з моменту її проголошення.

СуддяОСОБА_1