Дата документу 13.10.2025 Справа № 331/4519/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4519/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/855/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2025 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, працюючого вантажником на ТОВ «Оліяжир комбінат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 8 листопада 2025 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старша слідча 1-го відділення слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 за погодженням з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення застави.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, за наступних обставин.

Громадянин України ОСОБА_7 , не пізніше 25 липня 2025 року (більш точна дата органом досудового розслідування не встановлено), діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, використовуючи обліковий запис під ім`ям « ОСОБА_10 » та ім`я « ОСОБА_11 » у мобільному додатку - системі миттєвого обміну повідомленнями «Telegram», встановлений на абонентський номер телефону оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 та термінал мобільного зв`язку ІМЕІ: НОМЕР_2 , встановив зв`язок з невстановленою органом досудового розслідування особою, який зареєстрований у вказаному додатку «Телеграм» під ім`ям « ОСОБА_12 », який використовує абонентський номер оператору мобільного зв`язку НОМЕР_3 .

Далі, в період з 31 серпня 2025 року по 9 вересня 2025 року громадянин ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_13 , на виконання отриманого від невстановленої органом досудового розслідування особи, який зареєстрований у вказаному додатку «Телеграм» під ім`ям « ОСОБА_12 », у м. Запоріжжя придбали компоненти, складові частини, товари та елементи, відповідно до попередньо наданого особою на ім`я « ОСОБА_12 » переліку необхідних речей для приготування та складання саморобного вибухового пристрою дистанційною дії, а саме: пральний засіб «Vanish oxi action», електроліт, ацетон, алюмінієву пудру (сріблянку), дерев`яну лопатку, мобільні телефони та стартові пакети операторів мобільного зв`язку, гайки та інше.

Окрім цього, у період з 31 серпня 2025 року по 9 вересня 2025 року, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_13 , та на виконання отриманого завдання та інструкцій від особи, який зареєстрований у месенджері «Телеграм» під ім`ям « ОСОБА_12 », направленого на вчинення особливо тяжкого злочину - терористичного акту на території м. Запоріжжя, із використанням саморобного вибухового пристрою, шляхом вибуху (підриву) за адресою АДРЕСА_2 , метою якого було створення небезпеки для життя та здоров`я людей, порушення громадської безпеки та залякування населення у м. Запоріжжя, перебуваючи за адресою м. Запоріжжя, вул. Сонатна буд. 13, здійснювали виготовлення та налагодження всіх елементів саморобного вибухового пристрою дистанційної дії.

10 вересня 2025 року, реалізовуючи злочинний умисел на вчинення терористичного акту шляхом вчинення вибуху за адресою: АДРЕСА_2 , який створить небезпеку для життя і здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою між собою та особою на ім`я « ОСОБА_12 », на виконання завдання та інструкцій останнього, здійснили налаштування та приведення у бойову дію саморобного вибухового пристрою дистанційної дії.

У подальшому, приблизно о 05 год. 00 хв. 10 вересня 2025 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою між собою та особою на ім`я « ОСОБА_12 », переносили саморобний вибуховий пристрій з метою його встановлення за місцем вчинення терористичного акту за адресою: АДРЕСА_2 , однак не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки о 05 год. 20 хв. був затриманий співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ОСОБА_13 .

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у незакінченому замаху на вчинення терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який створить небезпеку для життя чи здоров`я людини, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України.

23 травня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000834 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України.

10 вересня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України.

10 вересня 2025 року о 5 год. 20 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування до підозрюваного більш м якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, підозрюваний ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а також встановити можливість внесення помірної застави.

В обґрунтування своєї скарги вказує про необґрунтованість пред`явленої підозри, оскільки зазначені елементи вибухового пристрою не містили речовини, яка встановлює небезпеку.

Крім того, зазначив про непричетність до вчинення злочину ОСОБА_13 .

У судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що до підозрюваного можливо обрати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, зокрема цілодобовий домашній арешт, з огляду на те, що він має постійне місце проживання та власне житло. У разі залишення оскаржуваного рішення щодо застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив встановити розмір застави.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав оскаржувану ухвалу законною та просив залишити її без змін.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчої та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують, передбачені п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів убачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України.

Вирішуючи питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри слідчим суддею під час перевірки було дотримано стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32; у рішенні в справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175) термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Отже, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Так, викладені в клопотанні слідчої обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України підтверджується такими доказами, як:

-відомостями, викладеними у протоколі затримання ОСОБА_7 .

Так, із протоколу затримання ОСОБА_13 слідує, що останнього було затримано 10 вересня 2025 року о 5 год. 20 хв. відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України (особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення). Під час затримання, у ОСОБА_13 при собі були пакунки, які він ніс з собою та в яких знаходились не ідентифіковані саморобні вибухонебезпечні речі та предмети. Під час обшуку у ОСОБА_13 було виявлено та вилучено у тому числі порошкоподібну речовину сірого кольору, схожу на алюмінієву пудру, пластикову банку об`ємом приблизно 3 л прозорого кольору, всередині якої наявна порошкоподібна речовина сірого кольору, схожа на алюмінієву пудру, шприц об`ємом 20 мл у кількості 2х одиниць, всередині яких порошкоподібна речовина білого кольору, каністра білого кольору, пакувальний матеріал у вигляді полімерних пакетів, перемотана клейкою стрічкою прозорого кольору рослинність (трава) як маскувальний пакет, металеві гайки, обмотані клейкою стрічкою синього кольору (а.с. 13-18);

- довідками про категорії вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 10 вересня №1601/2 (а.с. 19-20);

- фототаблицями (а.с. 21-32);

- відомостями, викладеними у протоколі обшуку від 10 вересня 2025 року (а.с. 45-62);

-відомостями, викладеними у протоколі затримання ОСОБА_13 .

Зокрема, згідно з протоколу затримання, ОСОБА_13 було затримано 10 вересня 2025 року о 5 год. 20 хв. відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України (особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення). Під час затримання ОСОБА_13 добровільно видала рукавиці блакитного кольору та ліхтарик чорного кольору (а.с. 63-66);

- відомостями, отриманими з протоколів оглядів від 8 вересня 2025 року (а.с. 76-89).

Із наведеного, можливо зробити висновок, що із доних до клопотання доказів, існують підстави, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, оскільки аналіз вищевказаних доказів об`єктивно зв`язує підозрюваного з інкримінованим йому злочином.

На переконання колегії суддів, стороною захисту не наведено обставин, які б свідчили про очевидну недопустимість поданих стороною обвинувачення доказів, а остаточна оцінка зібраним у кримінальному провадженні доказам і, за наявності правових підстав, визнання їх недопустимими може бути здійснено під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, наявні у матеріалах провадження докази у своїй сукупності є достатніми для висновку, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України.

Разом із цим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявність у діях ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину, оскільки питання винуватості у судовому порядку вирішується після надходження обвинувального акту до суду.

Перевіряючи доводи клопотання слідчої на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчої в цій частині є обґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводиться відповідними доказами.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, у зв`язку із чим, з огляду на суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, судова колегія вважає обґрунтованими і ризики, передбачені п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні знаходиться на початковій стадії, збір доказів у даному кримінальному провадженні не завершився, а будучі обізнаним з інформацією про кримінальне провадження, про обставини, що є предметом доказування у ньому, про наявність чи відсутність певних доказів, які стали відомі ОСОБА_7 у зв`язку із розглядом клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, підозрюваний може вчинити дії, які будуть направлені на знищення та приховування речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що в свою чергу буде перешкоджати подальшому розслідуванню кримінального провадження.

При цьому, з клопотання слідчої випливає, що наразі встановлюються обставини зберігання і перевезення саморобного вибухового пристрою, а також встановлюються методи підготовки до вчинення злочину, які особисто здійснював ОСОБА_7 , у зв`язку із чим, будучі на більш м`якому запобіжному заході, ніж тримання під вартою, підозрюваний зможе приховати та знищити не встановлені органом досудового розслідування предмети та речі.

Колегія суддів вважає, що і ризик продовження кримінального правопорушення також є підтвердженим, у зв`язку із тим, що ОСОБА_7 підозрюється у незакінченому замаху на вчинення терористичного акту, тобто останнім було виконано усі дії, які він вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено, оскільки підозрюваний був затриманий співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2, а отже, будучі на свободі, маючи зв`язки із особами від яких ОСОБА_7 безпосередньо отримував завдання та інструкції щодо вчинення терористичного акту, підозрюваний може продовжити вчиняти дії, які направлені на досягнення мети, зокрема, на закінчення ним вчинення терористичного акту.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими та підтвердженими.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, урахувавши обґрунтованість пред`явленої останньому підозри та наявність вказаних ризиків, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів підозрюваного, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, на неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою вказують і положення ч. 6 ст. 176 КПК України, які передбачають застосування під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 258 КК України виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 8 листопада 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4