ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8210/24 Номер провадження 11-сс/814/94/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора- ОСОБА_6

підозрюваного- ОСОБА_7

захисника- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава в режимі вдеоконференції апеляційну скаргу прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Полтави від 15 серпня 2025 року у кримінальному провадженні №0000764,-

встановила:

Цією ухвалою клопотання слідчого задоволено частково та застосовано щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лубни Полтавської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта вища, працюючого, інваліда II групи, раніше не судимого,підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.5 ст.191 КК України;

запобіжний захід у виді застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 грн., з покладенням обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, строком на два місяці, в межах строку досудового розслідування, до 15.10.2025.

Частково задовольняючи клопотання слідчого та визначаючи заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, слідчий суддя урахував наявність ризиків, передбачених п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його майновий стан та прийшов до висновку, що саме такий розмір застави має достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з одночасним визначенням застави в розмірі 730 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 210 440 грн з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Свої вимоги мотивує тим, що стороною обвинувачення було доведено наявність обставини, передбаченої п.3 ч.1 ст.194 КПК України, тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаними слідчим суддею доведеними, проте помилково не були взяті до уваги судом.

06.10.2025 на адресу суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , в якому останній зазначає, що відповідно до ухвали суду за ОСОБА_7 у визначений термін була внесена визначена судом застава, і покладені на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, виконуються в повному обсязі, жодного їх порушення досудовим слідством не встановлено, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та водночас підтвердив те, що ОСОБА_7 не порушує умови застосованого відносно нього запобіжного заходу, заперечення підозрюваного та захисника проти задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та поданого заперечення і дійшла наступного висновку.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

У силу ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Як визначено в ч.ч.1, 2, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вказаних вище обставин.

Якщо ж при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що відділом розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000764 від 05.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та невстановленими службовими особами АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз», реалізуючи спільний злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливі мотиви, привласнили природний газ шляхом його незаконного відбору з газопроводу високого тиску Ду 219-Полтавська область, м.Лубни, вул.Петра Лубенського, без належного обліку, що здійснили відповідно до вказівок ОСОБА_7 співробітники ТОВ «НВФ «ЛІДВЕР», які безпосередньо перебували на робочих змінах на АЗС ТОВ «НВФ «ЛІДВЕР» за адресою: Полтавська область, м.Лубни, вул.Петра Лубенськоо,10 з подальшою реалізацією як автомобільного палива, шляхом заправки легкових та вантажних автомобілів через газову колонку, яка була підключена до установки стиснення газу. За таких обставин в період з січня по серпень 2024 року ОСОБА_7 організував привласнення природного газу в загальному обсязі 297911,65 тисяч метрів кубічних, чим завдав збитки АТ «Оператор газорозподільної системи «Лубнигаз» в розмірі 2210504,41 грн.

15.08.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.5 ст.191 КК України, а саме в організації привласнення чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану в особливо великому розмірі.

15 серпня 2025 року старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Полтавській області ОСОБА_11 , за погодженням із прокурором ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтави з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб в межах строку досудового розслідування з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 730 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 210 440 грн і покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в разі внесення застави.

Слідчий суддя за результатами розгляду наведеного вище клопотання застосував відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 гривень з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

При цьому слідчим суддею враховано доводи слідчого про вагомість наявних доказів про ймовірне вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, встановлені ризики, а також наявні в матеріалах відомості про особу підозрюваного.

У сукупності вказані фактичні обставини вказують на те, що запобіжний захід саме у вигляді застави здатний запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 під час досудового розслідування.

Відповідно до п.3 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні осбливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 6 статті 12 КК України передбачено, що особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та не вчинялися заходи щодо уникнення настання ймовірної кримінальної відповідальності.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм відносно здатності або нездатності суми застави забезпечити виконання підозрюваним кола обов`язків. В такому випадку для суду, як і для слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку колегії, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості виконання застави.

Як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.27, ч.5 ст.191 КК України.

Таким чином, розмір застави визначений слідчим суддею у межах, встановлених п.3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

З визначеним розміром застави погоджується і колегія суддів та вважає, що хоча сума завданої шкоди і є більшою ніж розмір застави, проте прокурором не доведено, що підозрюваний матиме змогу внести заставу в більшому розмірі, як про це вказано в поданому клопотанні, та сума у 2 210 440 грн. не буде завідомо непомірною для ОСОБА_7 .

Колегія суддів, окрім урахованого слідчим суддею, також ураховує те, що ОСОБА_7 на час розгляду апеляційної скарги дотримується умов застосованого йому запобіжного заходу, що підтверджено прокурором у суді апеляційної інстанції, самостійно у визначений апеляційним судом час брав у судовому засіданні в розгляді апеляційної скарги сторони обвинувачення, в якій порушувалося питання про погіршення його становища шляхом застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. А, отже, й апелянтом не обґрунтовано, чому за наведених вище обставин неможливо досягти мети запобіжного заходу в умовах систематичного контролю за поведінкою підозрюваного не лише шляхом обрання останньому більш суворого запобіжного заходу, ніж того, що був обраний слідчим суддею.

З огляду на викладене, обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 454 200 грн., є достатнім щоб запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, в яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.З76,420,422 КПК України , колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Полтави від 15 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4