УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000114, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 квітня 2025 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 4 ст. 190 КК України, -

в с т а н о в и в:

10 жовтня 2025 року (здано на пошту 08 жовтня 2025 року) до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000114, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 квітня 2025 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 4 ст. 190 КК України, на майно, яке тимчасово вилучене 07 жовтня 2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- Телефон «Xiaomi Redmi Note 14 Pro +Sa», IMEI: НОМЕР_1 ;

- Телефон «Xiaomi Redmi 8», IMЕI: НОМЕР_2 .

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000114, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 квітня 2025 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 4 ст. 190 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Київської міської прокуратури.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що на території міста Києва та ряду інших міст України діє група осіб, які запровадили протиправний механізм незаконного переоформлення об?єктів нерухомості з використанням завідомо підроблених документів, де кінцевими власниками виступають громадяни України та рф. Вказані реєстраційні дії здійснюються окремими нотаріусами та державними реєстраторами, які координують свої дії із невстановленими посадовими особами Міністерства юстиції України та незаконно вносять зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_9 , з метою відшукання та вилучення: документів щодо проведення реєстраційних та нотаріальних дій щодо Приватного сільськогосподарського підприємства «Гарант»; довіреності від 05.02.2021 посвідченої приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_10 , зареєстрованої в реєстрі під № 87.

На виконання зазначеної ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року, 07 жовтня 2025 року було проведено обшук, за результатами якого виявлено та вилучено телефон «Xiaomi Redmi Note 14 Pro +Sa», IMEI: НОМЕР_1 ; телефон «Xiaomi Redmi 8», IMЕI: НОМЕР_2 .

Постановою слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_11 від 07 жовтня 2025 року, виявлене та вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

На даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Уповноважений прокурор у кримінальному провадженні № 0000114 від 30 квітня 2025 року, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в чергове в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття.

Підозрюваний ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_4 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про арешт майна, обґрунтовуючи свою позицію тим, що прокурором належним чином не доведено, що вилучені мобільні телефони відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та мають доказове значення у кримінальному провадженні № 0000114 від 30 квітня 2025 року, а тому накладення арешту на вилучене майно, вважають необґрунтованим та недоцільним. Крім цього зауважили, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, хоч і належить на праві власності підозрюваному, проте матеріали клопотання не містять будь-яких належних доказів використання ОСОБА_3 вказаних мобільних телефонів у протиправній діяльності, направленій на вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши доводи підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Положеннями ст. 132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, серед іншого, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При цьому, частиною 1 статті 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Разом із цим, прокурор в судові засідання не з`являється, вимоги клопотання не підтримує, не обґрунтовує необхідності накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучене 07 жовтня 2025 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , не надає будь-яких даних, що потреби досудового розслідування щодо накладення арешту на вказане майно, виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна, а також не наводить доказів наявності ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, зокрема можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та/або відчуження такого майна.

Таким чином, неявка без поважної причини сторони кримінального провадження, якою подано до суду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, свідчить про фактичне не підтримання поданого клопотання та не доведення вказаних обставин, що має розцінюватися як підстава для відмови в задоволенні такого клопотання, у зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000114, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 квітня 2025 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 4 ст. 190 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170-173, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000114, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 квітня 2025 року, за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 4 ст. 190 КК України - залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1