Справа № 357/337/26
У Х В А Л А

14 січня 2026 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000058 від 11.01.2026,

У С Т А Н О В И Л А:

1. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна.

1.1. Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000058, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

1.1.1. За твердженням прокурора, в ході досудового розслідування встановлені такі обставини.

1.1.2. Близько 15 години 29 хвилин 10.01.2026 за адресою: Київська область, м. Біла Церква, регульоване перехрестя вул. Сквирське шосе з вул. Гайок керуючи автомобілем марки Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при проїзді регульованого перехрестя при виконанні повороту наліво не надала перевагу в русі автомобілю марки Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вул. Сквирське шосе в напрямку с. Фурси унаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів. В результаті ДТП водій автомобіля Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, попередньо: перелом шиловидного відростка ліктьової кістки лівого передпліччя без зміщення, у зв`язку з чим був госпіталізований до Білоцерківського КНП БМР МЛ №2.

1.2 Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 встановлено, що власником автомобіля марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене авто 11.01.2026 визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

1.3. Прокурор зазначає, що вказаний транспортний засіб містить на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовим доказам.

1.4. У зв`язку з цим прокурор просить накласти арешт на зазначене вилучене майно, оскільки повернення даного транспортного засобу може призвести до його приховування, пошкодження, знищення або псування, та у подальшому унеможливить їх використання як речового доказу у кримінальному провадженні, унеможливить проведення необхідних судових експертиз з ними, в тому числі інженерно-технічних експертиз, судово-трасологічних експертиз та слідчого експерименту.

2. В судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд клопотання за її відсутності та просила його задовольнити за викладених у ньому обставин.

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно без її участі.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

3. Дослідивши матеріали клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшла таких висновків.

3.1. У відповідності до підпункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження - вони не допускаються, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

3.2. Як слідує зі змісту клопотання та підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.01.2026, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000058 здійснюється за фактом вчинення ДПТ, яке сталося 10.01.2026 близько 15 години 29 хвилин. Водій транспортного засобу «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 при проїзді регульованого перехрестя при виконанні повороту наліво не надала перевагу в русі автомобілю марки Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , який отримав тілесні ушкодження.

3.2.1. Частиною 1 ст. 286 КК України встановлено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

3.2.2. Із клопотання та доданих до нього матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування перевіряються факт порушення правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

3.2.3. Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором матеріалами кримінального провадження (протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.01.2026, консультаційний висновок спеціаліста від 10.01.2026, постанова про визнання речовим доказом від 11.01.2026, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу), формує у слідчого судді внутрішнє переконання про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. ст. 286 КК України.

3.2.4. Так, відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.01.2026 на регульованому перехресті вул. Сквирське шосе та вул. Гайок, скоєно ДТП за участю двох транспортних засобів. Водій ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, а саме перелом шиловидного відростка ліктьової кістки лівого передпліччя без зміщення, що підтверджено консультаційним висновком спеціаліста від 10.01.2026.

3.2.5. Відтак описані події містять в собі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

3.2.6. За таких умов на цьому етапі досудового розслідування наявна обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. При цьому необхідно зауважити, що на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом обґрунтованої підозри) для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

3.3. Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

На підставі ст. 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

3.4. Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

В цьому випадку прокурор заявляє метою арешту майна забезпечення:

- збереження речових доказів;

3.4.1. Обґрунтовуючи необхідність арешту вилучених речей, обвинувачення вказує на те, що вони є доказами у кримінальному провадженні. У випадку арешту майна з метою збереження речових доказів він накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

3.4.2. Постановою від 11.01.2026 вказане в клопотанні майно, вилучене під час огляду місця ДТП 10.01.2026 визнане речовим доказом.

3.4.3. Враховуючи предмет доказування кримінального правопорушення, про яке йдеться у клопотанні, автомобіль марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_1 з механічними пошкодженнями утвореними в ході досліджуваного ДТП, має значення для досудового розслідування, зокрема несе на собі слідові інформації щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди.

3.4.4. За таких обставин на зазначене в клопотанні майно може бути накладений арешт, адже потреби досудового розслідування, пов`язані з необхідністю збереження речових доказів, обумовлюють необхідність застосування цього заходу забезпечення.

3.5. В ч. 1 ст. 173 КПК України зазначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Відповідно до зазначеної норми завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий суддя вважає, що в цьому кримінальному провадженні такі ризики наявні. Однак з накладенням арешту вбачається можливість запобігти зазначеним ризикам. Отже, може бути виконане завдання арешту майна, а саме запобігання можливості його приховування, знищення, перетворення.

3.6. З огляду на зроблені висновки, положення ст. 170, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, крім обставин, зазначених у ст. 131 КПК України, повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

3) мету арешту майна;

4) наслідки арешту майна для третіх осіб;

5) розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

3.6.1. Правовою підставою арешту майна є відповідні положення ст. 170 КПК України.

3.6.2. Вилучене під час огляду майно безпосередньо може бути використане у провадженні як доказ, оскільки містить відомості, за допомогою яких можливо підтвердити обставини, що мають значення, або спростувати наявні у сторони обвинувачення версії.

3.6.3. Досліджені під час судового засідання матеріали дають слідчому судді підстави вважати, що заявлена прокурором мета - забезпечення збереження речових доказів може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження.

3.6.4. З урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні слідчий суддя не вбачає втручання у права і свободи особи при одночасному встановленні необхідності такого заходу забезпечення кримінального провадження для досягнення потреб досудового розслідування. За таких обставин відсутнє обмеження права власності будь-яких осіб, що звільняє слідчого суддю від обов`язку дослідження розумності і співмірності обмеження права власності.

3.6.5. Окремо слід зазначити, що жодних негативних наслідків арешту майна для третіх осіб не вбачається.

3.7. Викладене свідчить про необхідність накладення арешту на отримане під час огляду місця події майно в цьому кримінальному провадженні з точки зору наявності передбачених законом підстав. А тому клопотання прокурора слід задовольнити.

3.8. Окремо слід зазначити, що на підставі ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 2, 132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

1. Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити.

2. Накласти арешт на майно, вилучене 10.01.2026 під час огляду місця події, а саме: автомобіль марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_4 , шляхом накладення заборони на розпорядження та використання таким майном до прийняття рішення у цьому кримінальному провадженні.

3. На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

4. Ухвала набирає законної сили після закінчення п`ятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала слідчого судді, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

5. Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

6. Копію цієї ухвали вручити прокурору негайно та надіслати власнику майна.

Слідчий суддяОСОБА_1