ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 673/1544/21

Провадження № 11-кп/820/97/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 червня 2022 року № 00000120, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02 вересня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Деражня, Деражнянського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, працюючого рентген-лаборантом КНП «Деражнянська міська багатопрофільна лікарня», військовозобов`язаний, раніше судимого:

-07.07.2022 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 358 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Летичівського районного суду від 07.07.2022 року про засудження ОСОБА_6 за ч.3 ст. 358 КК України до 3 років обмеження волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України зі звільненням від відбування призначеного покарання у вигляді трьох років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

Витрати на проведення експертиз на загальну суму 1887,8 грн. стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь Державного бюджету України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня його фактичного затримання.

Питання стосовно речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задовольнено частково, стягнуто з останнього на користь позивачки моральну шкоду в сумі 250 000 грн. та 10 000 витрат на правничу допомогу адвоката.

В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 20 020 грн., відмовлено.

Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від

14 липня 2025 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, та об`єднане кримінальне провадження № 00000120 в цій частині закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

За вироком суду, 24 червня 2022 року близько 23 години, він, знаходячись в лісосмузі, що неподалік сільського кладовища в с. Розсохи Деражнянської ОТГ Хмельницького району Хмельницької області, під час словесного конфлікту із ОСОБА_9 який виник з приводу можливої крадіжки риби потерпілим, прийняв рішення про умисне спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Тоді ж, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 знаходячись в лісосмузі, що неподалік сільського кладовища в с. Розсохи Деражнянської ОТГ Хмельницького району Хмельницької області усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, підійшов до ОСОБА_9 розмістився навпроти потерпілого та наніс йому щонайменше 3 удари кулаками рук в ділянку обличчя, від яких останній втратив рівновагу та впав на землю.

В подальшому, ОСОБА_6 користуючись безпорадним станом потерпілого, який лежав спиною на землі, продовжуючи свої злочині дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наніс йому ще щонайменше чотири удари підйомом взутої лівої ноги по тулубу потерпілого в ділянку грудної клітини та печінки.

Внаслідок вказаних злочинних дій, ОСОБА_6 умисно спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді:

-закритого перелому п`ятого ребра справ а по пригру динній лінії, шостого ребра справа по середньо ключичній лінії, середньої третини тіла грудини, в ділянці основи мечоподібного відростку, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості;

-закритої травми живота у вигляді масивного розриву паренхіми печінки, що супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею (гемоперитонеум) 900 мл. та травматичного шоку, травми пілоричного відділу шлунку із крововиливом в жировій клітковині навколо нього, яка супроводжувалась блювотою та аспірацією блювотних мас у верхні та нижні дихальні шляхи, що спричинило механічну асфіксію, які в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого.

Прокурор, в поданій апеляційній скарзі не оспорюючи доведеності вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , просить вирок місцевого суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

При цьому акцентує увагу, що відповідно до вимог закону вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 07 липня 2022 року стосовно ОСОБА_6 , яким останнього звільнено від відбування покарання з випробування слід виконувати самостійно, на що місцевий суд уваги не звернув, що призвело до неправильного застосування кримінального закону.

Стверджує, що законні підстави для призначення ОСОБА_6 мінімального покарання за ч. 2 ст. 121 КК України відсутні, оскільки судом в достатній мірі не враховано особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, наслідки, що настали у вигляді смерті потерпілого, те, що шкода спричинена кримінальним правопорушенням не відшкодована.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з посиланням на зазначені в ній доводи, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін, дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, виходячи з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин та перевірка їх доказами у кримінальному провадженні проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах та не оскаржується в апеляційній скарзі, як і не оспорюється кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 121 КК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України в поданій апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого.

При цьому, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому призначене в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, відповідає вимогам ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, судом при призначенні ОСОБА_6 покарання взято до уваги особу винного, який раніше судимий, в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , одружений.

Суд також обґрунтовано визнав відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.

З огляду на вказані обставини, враховуючи те, що ОСОБА_6 частково визнав вину у скоєному, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, колегія суддів вважає, що покарання призначене місцевим судом покарання у виді семи років позбавлення волі, відповідає вимогам ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Колегія суддів погоджується що саме таке покарання у вказаному випадку буде справедливим необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

А тому, колегія суддів не може погодитись з твердженнями прокурора про призначення явно не справедливого покарання, внаслідок його м`якості.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений нібито намагався приховати сліди вчиненого кримінального правопорушення шляхом приховування взуття, колегія суддів відхиляє, оскільки такий висновок не підтверджений належними та допустимими доказами та не може слугувати безумовною підставою для призначення більш суворого покарання.

Крім того, суд не може інкримінувати обвинуваченому поведінку чи мотиви, які не доведені стороною обвинувачення.

У зв`язку з вищевказаним, колегія суддів, вважає, що такі припущення сторони обвинувачення не можуть бути враховані судом як обставина, що обтяжує покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання враховуються лише фактичні, встановлені та підтверджені обставини, а не гіпотези. Наявність обтяжуючих обставин має бути доведена в порядку, передбаченому КПК України.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженням прокурора про те, що місцевий суд безпідставно не врахував, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 , відноситься до умисних, тяжких кримінальних правопорушень, спрямованих проти життя особи, внаслідок якого настали непоправні наслідки смерть потерпілого, оскільки сама по собі тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не може слугувати безумовною підставою для призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не врахував позицію потерпілої щодо необхідності призначення більш суворого покарання, підлягають відхиленню.

Колегія суддів зауважує, що думка потерпілої може враховуватись судом при вирішенні питання про призначення покарання, однак вона не є вирішальною для визначення виду та строку покарання, оскільки покарання призначається виключно судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України. Так суд першої інстанції мотивовано дійшов висновку про достатність призначеного покарання у межах санкції статті з огляду на ступінь вини, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченого.

Отже, підстав для висновку про м`якість призначеного покарання або порушення вимог кримінального закону при його визначенні колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є необґрунтованими.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягає застосуванню положень

ч. 4 ст. 70 КК України, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до вимог закону, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до ухвалення вироку в першому провадженні інше кримінальне правопорушення, за яке вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 вироком Летичівського районного суду від 7 липня 2022 року був засуджений за ч. 3 ст. 358 КК України до 3 років обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Разом з тим, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України кримінальне правопорушення у даному провадженні, вчинено 24 червня 2022 року, тобто до ухвалення вироку Летичівського районного суду від 7 липня 2022 року і ОСОБА_6 за вироком Деражнянського районного суду призначене покарання, яке слід відбувати реально.

За таких обставин використання принципів складання покарання та положень ч. 4 ст. 70 КК України застосуванню не підлягає і вказані судові рішення підлягають виконанню самостійно.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції помилково застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України, що призвело до необґрунтованого складання покарань та визначення остаточного строку покарання 7 років 1 місяць , який не відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок місцевого суду, виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та привести його до вимог закону.

Як стверджується матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього у цій частині закрито, а витрати на проведення експертиз постановлено стягнути з обвинуваченого.

При цьому ініціатором проведення судових експертиз у вказаному кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, тому відповідно до приписів ч. 2 ст. 122, ст. 124 КПК України витрати на проведення експертиз наркотичних засобів №СЕ-19/123-22/6269-НЗПРАП та №СЕ-19/123-22/6268-НЗПРАП загальною вартістю 1887 грн. 80 коп. відповідно не підлягають стягненню з обвинуваченого та покладаються на рахунок держави.

Таким чином, колегія суддів в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України приходить до висновку про необхідність зміни вироку Деражнянського районного суду Хмельницької області від 2 вересня 2025 року відносно ОСОБА_6 і в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат за проведення експертиз.

За наведених вище обставин апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, а вирок зміні в частині призначення покарання та розподілу процесуальних витрат.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України , колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково

Вирок Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання та розподілу процесуальних витрат змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вирок Летичівського районного суду від 07.07.2022 про засудження ОСОБА_6 за ч.3 ст. 358 КК України до 3 років обмеження волі із застосуванням ст. 75, 76 КК України зі звільненням від відбування призначеного покарання у вигляді трьох років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки,- виконувати самостійно.

Виключити із резолютивної частини вироку Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02 вересня 2025 року посилання на призначення ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України.

Витрати на проведення експертиз на загальну суму 1887,8 грн. віднести на рахунок держави.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3