КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7523/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року в кримінальному провадженні №0000183 від 01.07.2020 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

Просив накласти арешт на вилучене майно 29.07.2025 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон Iphone 12 Pro білого кольору, який захищений логічним захистом - цифровим паролем.

В обґрунтування клопотання зазначав, що слідчими ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000183 від 01.07.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 111-2 ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 212 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 12.05.2023 рішенням Ради національної безпеки і оборони України введеного в дію Указом президента України № 279/2023 від 12.05.2023 до ОСОБА_9 застосовано обмежувальні заходи (санкції) терміном на 10 років.

29.10.2024 Вищий антикорупційний суд (далі - ВАКС) прийняв рішення про часткове задоволення позовної заяви Міністерства юстиції України до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , АО «Группа ГМС», за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».

29.10.2024 рішенням ВАКС задоволено позовну заяву Міністерства юстиції України до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , АО «Группа ГМС», про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».

Рішенням ВАКС стягнуто у дохід держави корпоративні права українських підприємств, які опосередковано належать ОСОБА_13 , серед яких 83,9112 % акцій АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (, далі - АТ «СМНВО»), 78,32% акцій ТОВ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (, далі - ТОВ «СМНВО») та 100 % акцій АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» (, далі - АТ «СМНВО-Інжиніринг»).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2025 (справа №761/28754/25) надано дозвіл на проведення обшуку житлового приміщення (квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується та на праві власності належить ОСОБА_8 з метою відшукання речей та документів, які містять відомості щодо обставин вчинення вказаного злочину.

29.07.2025 на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук житлового приміщення (квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступне: мобільний телефон «Iphone 12 Pro» білого кольору, який захищений логічним захистом - цифровим паролем, доступ до якого ОСОБА_8 надати відмовилась.

29.07.2025 постановою старшого слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_14 вилучене майно визнано речовим доказом.

Прокурор зазначав, що мобільний телефон містить інформацію, доступ до якої обмежено системою логічного захисту (паролем), а також може містити інформацію, яка може бути видалена, у зв`язку з чим він був вилучений для проведення експертизи/дослідження.

Вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, оскільки на них міститься інформація, щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інформацію, яка має доказове значення у кримінальному провадженні та відповідно з метою збереження речових доказів існує необхідність у застосуванні арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження, проведення експертиз.

Незастосування даного виду заходу забезпечення кримінального провадження суттєво зашкодить кримінальному провадженню, призведе до втрати та зникнення речових доказів, які зберегли на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку 29.07.2025, а саме:

- мобільний телефон «Iphone 12 Pro» білого кольору.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що прокурором доведено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів.

Прийшов до висновку, що його незастосування це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Зазначив, що надані прокурором дані в протоколі обшуку, підтверджують висновки в постанові від 29.07.2025 про визнання вилученого майна речовими доказами, фактичні дані, дають підстави для висновків на даній стадії, що майно є засобом чи знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення, їх вилучення узгоджується з правилам ст. 168 КПК України.

Врахував, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення як накладення арешту.

Зазначив, що доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не встановлено.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , 16.09.2025 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу та постановити нову про відмову в задоволенні клопотання прокурора.

Просив поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повний текст отримано лише 11.09.2025.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що ухвала, є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначив, що судове рішення постановлено з істотними порушеннями чинного кримінального законодавства, так як порушено приписи ст.ст. 168, 236 КПК України.

Стверджував, що вилучені мобільні телефони не відповідають ознакам речових доказів, відповідно до ст. 98 КПК України.

Зазначив, що арешт майна порушує право власності ОСОБА_8 , так як вона є законним та добросовісним власником.

Зазначив, що відсутні обґрунтування визнання майна речовими доказами.

Стверджував, що ухвала про арешт майна не виправдовує його мету та не відповідає завданням кримінального провадження, не є розумним, доцільним та співрозмірним, а ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням принципу пропорційності.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, яку остання підтримала з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна, не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчими ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000183 від 01.07.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 111-2 ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 212 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.07.2025 (справа №761/28754/25) надано дозвіл на проведення обшуку житлового приміщення (квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується та на праві власності належить ОСОБА_8 з метою відшукання речей та документів, які містять відомості щодо обставин вчинення вказаного злочину.

29.07.2025 на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук житлового приміщення (квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступне: мобільний телефон Iphone 12 Pro білого кольору, який захищений логічним захистом - цифровим паролем, доступ до якого ОСОБА_8 надати відмовилась.

29.07.2025 постановою старшого слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_14 вилучене майно визнано речовим доказом.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № № 0000183 від 01.07.2020 та накладаючи арешт на вказане майно, слідчий суддя встановив, що арешт майна має на меті забезпечити збереження речових доказів у кримінальному провадженні та дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному клопотанні слідчим, за погодженням із прокурором доведено, що зазначене майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

З висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000183 від 01.07.2020, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Колегія суддів зауважує на тому, що постановою слідчого від 29.07.2025, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні №0000183 від 01.07.2020, з підстав, того, що вони відповідають критеріям визначених ст. 98 КПК України, всупереч твердженням апелянта.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, всупереч твердженням апелянта.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 167, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 подану в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4