27 листопада 2025 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженц я м. Енергодар Запорізької області, який має середню освіту, на утриманні не повнолітніх дітей не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, який призваний на службу до ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаду стрільця першого відділення охорони взводу, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
26.11.2025 до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні прокурором Василівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_8 , про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів.
В обґрунтування клопотання слідчий послався на таке.
Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 від 26.10.2024 № 323, військовослужбовця, солдата ОСОБА_4 призначеного на посаду стрільця першого відділення охорони взводу ІНФОРМАЦІЯ_2
Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_9 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_9 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучи військовослужбовцем військової служби, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.
ОСОБА_4 25.10.2025 приблизно о 18 год.30 хв. знаходячись поблизу будинку 7 по бульвару Центральному у місті Запоріжжя, ОСОБА_4 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з лавки на якій потерпіла ОСОБА_10 на деякий час залишила без нагляду свої особисті речі, таємно, повторно викрав належній потерпілій ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Samsung A31» в корпусі червоного кольору, який згідно висновку експерта № 134 від 06.11.2025 становить 1612 гривень, 50 копійок, банківську картку банку АТ КБ «Приват Банк» з рахунком НОМЕР_2 та жіночу сумку кофейного кольору, яка згідно висновку ексерта № 135 від 10.11.2025 встановить 581 гривну 45 копійок, якими розпорядвився на власний розсуд, чим завдав потерпілій майнову шкоду на суму 2193 грн. 95 коп.
В подальшому, ОСОБА_4 після заволодіння предметами, які належать потерпілій ОСОБА_10 продовжив свій злочинний намір, а саме 25.10.2025 приблизно о 19:06 годині ОСОБА_4 зайшов до магазину АТБ, який знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 26 та здійснив покупки цигарок марки «Camel», 6 пачок, за які через банківський термінал розплатився викраденою банківською карткою АТ КБ Приват Банк, яка належить потерпілій ОСОБА_10 , на суму 1455 гривень.
Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_4 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 185 КК України що кваліфікується як: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану.
25 листопада 2025, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, ОСОБА_4 повідомлено про підозру.
Клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтовується наявністю ризиків, зазначених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник, адвокат ОСОБА_5 , не оспорюючи обґрунтованість підозри і не заперечуючи фактів, покладених в основу підозри, просили не застосовувати найсуворіший запобіжний захід, посилаючись на відсутність необхідного для цього ступеня ризиків, на які посилається сторона обвинувачення. Зокрема, захисник зауважила, що підозрюваний є військовослужбовцем, одружений, має постійне місце проживання, має міцні соціальні з дружиною та дитиною, які здатні утримати його від протиправної діяльності в подальшому. Підозрюваний раніше не судимий, що вказує на відсутність ризику вчинення нового кримінального правопорушення. Крім того, дізнавшись про своє викриття через декілька днів після вчинення діяння, підозрюваний жодних дій, спрямованих на ухилення від досудового розслідування чи перешкоджання йому в інший спосіб не вчиняв, на виклики слідчого з`являвся своєчасно. Наведене, за словами захисника, свідчить про відсутність ризику переховування підозрюваного та протиправного впливу на потерпілого і свідків. Тому захисника просила обмежитись нічним домашнім арештом.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Як випливає з доданих до клопотання матеріалів кримінального провадження, станом час вирішення питання про запобіжний захід обґрунтованість підозри підтверджується доданими до клопотання доказами, і самим підозрюваним не оспорюється.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку, що повідомлена йому підозра є обґрунтованою (не є явно необґрунтованою) на час розгляду клопотання щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:
- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;
- - незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні;
- вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що окремі вказані у клопотанні ризики існують, але ступінь їх вірогідності не надають підстав для взяття підозрюваного під варту.
Діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким злочинам, що тягне покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років.
З одного боку, ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).
З іншого боку, слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний раніше не судимий, має статус військовослужбовця, є учасником бойових дій, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки із дружиною та дітьми. Крім того, будучи явно для нього викритим у вчиненні кримінального правопорушення, і не маючи статусу підозрюваного до 25.11.2025, тобто маючи реальну можливість ухилитись від досудового розслідування, підозрюваний цим не скористався, а навпаки, сприяє досудовому розслідуванню.
За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що ризик впливу на свідків та потерпілого, так само як і ризик вчинення нового кримінального правопорушення, взагалі відсутні, а ризику переховування хоча і не можна виключати, - він не має такого ступеня вірогідності, щоб бути самодостатнім для взяття підозрюваного під варту.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
На переконання слідчого судді, встановлені під час розгляду клопотання обставини вказують на те, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного буде достатнім застосування запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків в межах строку досудового розслідування.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-178, 182, 194, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.
Строк дії цієї ухвали та строк запобіжного заходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 27.11.2025 до 25.01.2026 включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом строку дії цієї ухвали, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки:
не покидати місце проживання за адресою АДРЕСА_2 , щодня в період часу з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби;
не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
негайно повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, та місця роботи, служби;
утриматися від спілкування особами, про яких йому відомо, що вони є свідком у даному кримінальному провадженні;
прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі України, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок невідкладно з`явитись до органу Національної поліції за місцем проживання для зарахування на облік як особи, до якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Копію ухвали для виконання передати до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали оголошений о 13 год. 30 хв. 01.12.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1