Справа № 305/360/20
Номер провадження № 1-кп/305/35/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025. Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рахів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2020 за № 0000042 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, в порядку ст.89 КК Ураїни несудимого, військовозобов`язаного-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за наступних фактичних обставин.

ОСОБА_4 , 13 січня 2020 року, близько 14 години, в приміщенні кухонної кімнати будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час виниклої сварки з співмешканкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, з метою спричинення їй тілесних ушкоджень, завдав ОСОБА_6 правою ліктьовою зоною передпліччя з розмахом зліва на право один удар в область голови зправа та повалив її на підлогу. В результаті потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноідального крововиливу, субдуральної гематоми, що ускладнилося набряком та ущемленням речовини головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. В результаті отриманих тілесних ушкоджень, потерпіла ОСОБА_6 померла.

На підтвердження винуватості ОСОБА_4 , стороною обвинувачення було надано суду для дослідження письмові докази, які судом досліджені в повному обсязі.

Окрім цього, з метою повного, всебічного, неупередженого дослідження всіх фактичних обставин справи судом на стадії судового розгляду були задоволені клопотання сторін про допит свідків та клопотання сторони обвинувачення про проведення комісійної судово-медичної експертизи.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що 13 січня 2020 року, він разом із своєю співмешканкою, ОСОБА_6 , братом ОСОБА_7 та сусідкою на ім`я ОСОБА_8 , протягом дня вживали алкогольні напої. Між ним та співмешканкою ОСОБА_9 , виникла сварка під час якої вдарив її зовнішньою стороною правої руки у обличчя. Оскільки ОСОБА_9 була дуже п`яна, тому від удару впала і вдарилась головою у стілець, який стояв біля стіни. Він пішов у другу кімнату, а ОСОБА_9 вийшла з будинку. Через пів години повернулася з літровою пляшкою горілки. Вони, у двох продовжили розпивати горілку, потім лягли спати. Через деякий час ОСОБА_9 вийшла на вулицю по потребі, впала на землю, їй стало погано. Він допоміг їй піднятися та зайти на кухню. В неї почався приступ епілепсії. Він, за допомогою ложки розтуляв ОСОБА_9 рота, давав води, облив її водою, після чого вона випила 50 грам горілки і лягла спати. Наступного дня, коли він прокинувся, побачив, що ОСОБА_9 не дихала. Перелякавшись почав викликати швидку, однак на його виклики ніхто не реагував. Він пішов до сусідів, розповів про подію, однак сусіди також не реагували. Зазначив, що наміру заподіювати смерть свій співмешканці він не мав. Визнає себе винуватим, у тому що завдав ОСОБА_9 одного удару рукою у обличчя, у чому щиро розкаюється та просить його суворо не карати.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні ствердила, що на третій день Різдва, тобто 09.01.2020, вона із своїм чоловіком, ОСОБА_11 , вирішили провідати хворого дядька чоловіка, ОСОБА_12 . Дядько проживав із племінниками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , у житловому будинку, який складався із двох житлових кімнат. Коли вони зайшли у будинок, побачили, що ОСОБА_15 , його співмешканка ОСОБА_9 та брат ОСОБА_16 були п`яні. Провідавши дядька, повернулися додому. Наступного разу, 14.01.2020, знову пішли до дядька, коли зайшли у будинок, побачили, що на ліжку лежала ОСОБА_9 , яка вже була мертва, ОСОБА_15 у будинку не було. У другій кімнаті на ліжку спав ОСОБА_16 . Вони з чоловіком, розбудили ОСОБА_14 , який був п`яний, і відповів, що знає проте що ОСОБА_9 померла близько 2 годин назад. Вони відразу зателефонували у поліцію, також викликали швидку. До будинку повернувся ОСОБА_15 , повідомив, що декілька разів телефонував на швидку, однак ніхто не приїхав. Також повідомив про подію сусідів, однак йому ніхто не повірив. Поки чекали на швидку і поліцію, ОСОБА_15 розповідав, що він вдарив ОСОБА_9 рукою у обличчя, один раз, після чого їй стало погано, вона лягла, а потім встала і пішла по горілку. Їй відомо, що ОСОБА_15 з ОСОБА_17 , проживали як співмешканці, вживали алкогольні напої та постійно билися. Вона не бачила у ОСОБА_9 ніяких тілесних ушкоджень.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні ствердив, що його дядько ОСОБА_12 , який був паралізований проживав у одному будинку з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Разом з ними, проживала співмешканка ОСОБА_19 . 14 січня 2020 року, він разом з своєю дружиною, принесли дядькові їжу. Він зайшов у кімнату перший і побачив на ліжку мертву ОСОБА_9 . Поряд на ліжку спав ОСОБА_16 . ОСОБА_15 у будинку не було. Він викликав швидку, однак швидка не їхала. Коли ОСОБА_15 повернувся у будинок, то розповідав, що він вдарив ОСОБА_9 тільки один раз, після чого вона впала, а потім пішла ще раз по горілку і вони продовжили пити. ОСОБА_15 показував йому телефон, з якого тричі дзвонив на швидку. Також казав, що лише один раз вдарив ОСОБА_9 від чого вона впала.

Свідок ОСОБА_20 , у судовому засіданні ствердив, що проживає у житловому будинку вже покійного дядька ОСОБА_12 , де в тому числі, проживали його рідний брат ОСОБА_15 та співмешканка ОСОБА_21 . Пригадує, що у день події, (дати не пам`ятає), спав, прокинувся від того, що ОСОБА_15 з ОСОБА_17 сварилися. Оскільки він був п`яний, далі заснув, коли прокинувся побачив, що на ліжку лежала ОСОБА_9 , в якої з рота текла піна, він розбудив ОСОБА_15 , вони побачили, що ОСОБА_9 мертва, тому ОСОБА_15 вийшов на вулицю почав телефонувати на швидку, кликати сусідів, а він далі ліг спати. В день події він, спочатку трохи пив з братом і ОСОБА_17 , а потім пішов на день народження, вдома не був, тому що відбувалося між ОСОБА_15 і ОСОБА_9 йому невідомо. Повернувшись з дня народження бачив як ОСОБА_15 сварився з ОСОБА_9 , під час сварки ОСОБА_15 вдарив ОСОБА_9 долонею в обличчя. На що вона образилася і вийшла з будинку, потім повернулася і впала на сходах. ОСОБА_15 підняв та «відкачав» її. Він ОСОБА_9 не бив.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснила наступне. Пам`ятає, що у той день вона, її сестра ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , його брат ОСОБА_16 і ОСОБА_9 , з якою проживав ОСОБА_15 , відпочивали, вживаючи алкогольні напої. Вона бачила як ОСОБА_9 виходила на подвір`я і там падала, два рази, один раз обличчям до бетонних сходинок. Другий раз вона впала на траву і у неї почала кров текти з носа. Поки вона сиділа, то ОСОБА_15 нікуди не відлучався. Вони випили одну пляшку горілки і якогось пива. Особисто не бачила, щоб ОСОБА_24 бив ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні ствердила, що у той день вона була у ОСОБА_15 . Там ще була її сестра ОСОБА_8 і подружка ОСОБА_25 . Її сестра випила 3 рази по 25 грам горілки. Вона була там до 20-ї години, випила одне пиво і пішла додому, а сестра залишилася. ОСОБА_26 із сестрою ОСОБА_8 , ОСОБА_17 і ОСОБА_27 . Особисто вона була там десь півгодини. За цей період ОСОБА_9 виходила 3 рази, у перервах коли випивала. ОСОБА_9 падала із сходів. Вони з сестрою бачили, як ОСОБА_15 завів ОСОБА_9 у хату. Коли вона ішла геть, то ОСОБА_9 спала, а решта сиділи за столом. Зранку, десь у пів сьомої вона (свідок) пішла до ОСОБА_15 по сигарети, але він, разом з ОСОБА_17 спали. ОСОБА_28 прийшла додому десь у 10 годин додому (11 год за київським часом). Поки вона сиділа, то ОСОБА_15 з ОСОБА_17 не сварився і не бив її. ОСОБА_15 не міг її так побити.

Показаннями свідків, отриманими в ході судового слідства підтверджуються такі обставини: 1) спільне вживання обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 у день події алкогольних напоїв, а отже перебування у стані алкогольного сп`яніння; 2) виникнення конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_6 ; 3) завдання обвинуваченим ОСОБА_4 удару потерпілій ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні, в якості свідка, судово-медичний експерт ОСОБА_29 , який проводив первинну судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_6 , підтвердив правильність складеного ним висновку. Зокрема показав, що виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження виникли внаслідок ударяння її в необмежену травмуючи поверхню, що означає те, що та поверхня у яку вона вдарилася головою є більшою за її голову, а синці виникли внаслідок локальних ударів тупим предметом. Внаслідок удару потерпіла впала і могла померти.

Ці показання свідка не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності, оскільки узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_20 , який зазначив про те, що коли повернувся з дня народження, то став свідком конфлікту між обвинуваченим та потерпілою у ході якого його брат завдав потерпілій одного удару від якого вона впала на підлогу. Аналогічні за суттю показання надав також і обвинувачений ОСОБА_4 .

Окрім наведеного, за ініціативою сторін кримінального провадження в судовому засіданні досліджено наступні докази, а саме: протокол огляду місця події від 14.01.2020, протокол огляду трупа від 14.01.2020, протоколи медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 14.01.2020, складені стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_20 , висновок експерта №10 від 12.03.2020, протокол слідчого експерименту від 05.03.2020, а також документи, що характеризують особистість обвинуваченого ОСОБА_4 .

З протоколу огляду трупа від 14.01.2020 вбачається наступне. Об`єктом огляду являється труп ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована в АДРЕСА_2 . Труп останньої лежить в морзі на столі Рахівської РЛ. в м. Рахів Труп розташований лежачи на спині лицем догори руки… (незрозуміло)… вздовж тіла. Продовжуючи огляд експерт зняв з трупа одяг а саме червону кофту чорні штани та сині шкарпетки, після чого провів вскриття трупа, а саме черева… (незрозуміло). Під час поверхневого огляду на тілі трупа виявлені поверхневі тілесні ушкодження синців правої нижньоорбітальної ділянки, лівої пара орбітальної ділянки, … (незрозуміло)… обох колінних суглобів, … (незрозуміло) … чола, забійної рани верхньої губи.

Згідно висновку експерта №10 від 02.03.2020 вбачається, що згідно даних судово-медичного дослідження, додаткових методів дослідження, даних медичної документації та згідно заданих питань експерт прийшов до наступних висновків. Смерть громадянки ОСОБА_6 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку, субарахноідального крововиливу, забою головного мозку, який і став безпосередньою причиною смерті його. Дана причина смерті підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа: наявністю крововиливу в м`які тканини в потиличній ділянці, субдуральної гематоми, субарахноідального крововиливу, забою головного мозку, набряку речовини головного мозку, а також даними додаткових судово-гістологічних методів дослідження (субарахноїдальний крововилив. Набряк м`якої мозкової оболонки. Ішемічні зміни нейроцитів. Набряк-набухання речовини головного мозку). Експерт зазначив, що приймаючи до уваги умови зовнішнього середовища в яких знаходився труп та характер трупних змін можна допустити, що з моменту смерті до моменту судово-медичного дослідження пройшло біля 22-28 годин. При судово-медичному дослідженні трупа експертом виявлено тілесні ушкодження у вигляді: 1) закритої черепно-мозкової травми, субдуральної гематоми, забою головного мозку, субарахноідальний крововилив, крововиливу в м`які тканини голови в потиличній ділянці. Дані тілесні пошкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів з необмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму спричинення або при падінні і ударяння об такі при наданні тілу попереднього прискорення. Вищевказані тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті її і відносно живих осіб та згідно п.2.1.1. Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Окрім наведеного, у ОСОБА_6 експертом виявлено також тілесні ушкодження у вигляді синців правої нижньоорбітальної ділянки, лівої параорбітальної ділянки, передніх поверхонь обох колінних суглобів, садна чола, забійної рани верхньої губи. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму спричинення. Вищевказані тілесні ушкодження не знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті її і відносно живих осіб згідно п. 2.3.5. Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 їх слід кваліфікувати як легкі тілесні пошкодження, що не привели до короткочасного розладу здоров`я.

Також, у своєму висновку експерт зазначив, що згідно висновку експерта №174 судово-токсикологічного дослідження від 23.01.2020 в крові ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,50 %, що по відношенню до живих осіб відноситься до незначного ступеню сп`яніння. Не виявлено метиловий, пропіловий, бутиловий,спирти та їх ізомери.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №34, проведеної у період з 07.06.2021 по 03.08.2021 на підставі ухвали суду від 04.06.2021, постановленої за клопотанням прокурора, судом встановлено наступне. Тілесні ушкодження, виявлені на трупі громадянки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, субдуральної гематоми та крововиливу у м`які тканини голови зі сторони внутрішньої поверхні потиличної ділянки голови справа, виникли внаслідок дії тупих, твердих предметів або ударів об такі, при наданні тілу прискорення, а саме нанесення удару в ділянку обличчя (в ділянку рота, відповідно якому рана верхньої губи зліва біля кута рота) з наступним наданням тілу прискорення, падінням та ударом правою потиличною ділянкою голови об підлеглу нерівну поверхню.

Дослідженням відеозапису, долученого до протоколу слідчого експерименту від 05.03.2020 встановлено, що у ході проведення слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_4 , у присутності свого захисника ОСОБА_5 та двох понятих продемонстрував яким чином він наніс один удар потерпілій ОСОБА_6 та куди вона впала.

Відповідно до ухвали Рахівського районного суду від 12.05.2022, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України, зупинено у зв`язку з перебуванням ОСОБА_4 у ЗСУ.

Відповідно до ухвали Рахівського районного суду від 09.09.2025, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України відновлено та призначено до судового розгляду.

Після відновлення провадження, суд перейшов до проведення судових дебатів, у яких прокурор, з урахуванням того, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненому повністю доводиться дослідженими судом доказами, просив визнати винуватим обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 8 (восьми років) позбавлення волі.

Захисник адвокат ОСОБА_5 у судових дебатах просив суд перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_4 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України. Звертає увагу суду на письмові докази, зокрема висновок комісійної судово-медичної експертизи №34, відповідно до якого тілесні ушкодження, виявлені на трупі громадянки ОСОБА_6 , виникли внаслідок дії тупих, твердих предметів або ударів об такі, при наданні тілу прискорення, а саме нанесення удару в ділянку обличчя (в ділянку рота, відповідно якому рана верхньої губи зліва біля кута рота) з наступним наданням тілу прискорення, падінням та ударом правою потиличною ділянкою голови об підлеглу нерівну поверхню. Такі обставини доводяться, в тому числі і показами обвинуваченого та допитаних в ході судового розгляду свідків. Водночас, захисник заявив клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 на підставі ст.49 КК України, у з`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.119 КК України, вчинене 13.01.2020, відноситься до нетяжких злочинів, тому особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років- у разі вчинення нетяжкого злочину. Виходячи з наведеного, просить задовольнити клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України, наслідки закриття кримінального провадження його підзахисному відомі.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання заявлене захисником, просить таке задовольнити, наслідки закриття кримінального провадження йому відомі.

Суд, керуючись ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови сторонам процесу для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з приписами ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, ст.92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків передбачених ч.2 цієї статті покладається на слідчого, прокурора та, в установленому порядку на потерпілого.

Відповідно до вимог ст.ст.84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи не достовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визначається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухвалення судового рішення.

Суд, ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин даного кримінального провадження, керуючись законом оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення, приходить до висновку про те, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, є не доведеною, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», при відмежуванні ч.2 ст.121 КК України від інших злочинів проти життя та здоров`я особи, питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

У п.26 вказаної вище постанови передбачено, що у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 чи ст.128 КК України.

Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі №707/2859/17 (провадження №51-954км19). Зокрема у вказаній постанові зазначено, що специфіка вбивства з необережності (ст.119 КК) полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Тому розмежування складу цього злочину від іншого здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, для чого слід досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень.

Як вбачається з показань обвинуваченого ОСОБА_4 , у той день між ним та ОСОБА_9 виникла сварка під час якої він вдарив її зовнішньою стороною правої руки у обличчя. Оскільки ОСОБА_9 була дуже п`яна, тому від удару впала і вдарилась головою у стілець, який стояв біля стіни.

Наведене також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_20 , який під час допиту зазначив, що він бачив, як ОСОБА_4 у ході сварки ударив ОСОБА_6 долонею в обличчя. Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_18 , хоч і не були безпосередніми очевидцями сварки між обвинуваченим та потерпілою, однак зазначили, що коли вони прийшли додому до дядька і виявили труп ОСОБА_6 , то ОСОБА_4 сказав їм, що наніс потерпілій один удар.

При цьому, враховуючи логічне формулювання і послідовність показань свідків під час їх допиту в судовому засіданні, у суду відсутні підстави вважати, що у них наявна особиста заінтересованість в обмовленні ОСОБА_4 . Зокрема, свідки не плутались у ході свідчень щодо послідовності подій ні під час прямого допиту прокурором, ні під час перехресного допиту стороною захисту. Вони давали свідчення твердо і впевнено, переконливо відповідали на питання.

Разом з тим, на думку суду, деякі неточності у показаннях свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_30 та ОСОБА_22 , зокрема щодо кількості осіб, які перебували у житловому будинку ОСОБА_4 та процесу самого застілля у даному конкретному випадку є несуттєвими та не впливають на доведення винуватості ОСОБА_4 , оскільки як встановлено судом, під час святкування будь-яких сварок між обвинуваченим та потерпілою не було. Окрім цього, такі неточності у показаннях виникли внаслідок індивідуальних особливостей сприйняття особою певних подій, а також того, що усі учасники святкування перебували у стані алкогольного сп`яніння, що саме по собі може спотворити сприйняття особою певних обставин.

Загалом, такі розбіжності не вказують на недостовірність показань свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_30 та ОСОБА_22 щодо основних фактів та обставин, які мають значення для цього кримінального провадження.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що будь-якого умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , у обвинуваченого ОСОБА_4 не було.

Такого висновку суд дійшов, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_6 були співмешканцями. У той день між ними виникла суперечка у ході якої ОСОБА_4 завдав ОСОБА_6 одного удару зовнішньою стороною долоні від якого остання впала на підлогу. Тобто з наведеного випливає, що ОСОБА_4 не наносив цілеспрямованих ударів потерпілій, які спричинили тілесні ушкодження та стали причиною її смерті, що виключає наявність умислу на умисне завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілій.

Крім того, висновком експерта №10 встановлено, що смерть ОСОБА_6 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку, який і став безпосередньою причиною смерті її. При судово-медичному дослідженні трупа експертом виявлено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, субдуральної гематоми, забою головного мозку, субарахноідальний крововилив, крововиливу в м`які тканини голови в потиличній ділянці. Дані тілесні пошкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів з необмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму спричинення або при падінні і ударяння об такі при наданні тілу попереднього прискорення.

Окрім наведеного, у ОСОБА_6 експертом виявлено також тілесні ушкодження у вигляді синців правої нижньоорбітальної ділянки, лівої параорбітальної ділянки, передніх поверхонь обох колінних суглобів, садна чола, забійної рани верхньої губи. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму спричинення.

Зазначені тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_6 та механізм їх утворення підтверджено також і висновком комісійної експертизи №34, яка була проведена за клопотанням прокурора.

При цьому експерти зазначили, що виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих, твердих предметів або ударів об такі, при наданні тілу прискорення, а саме нанесення удару в ділянку обличчя (в ділянку рота, відповідно якому рана верхньої губи зліва біля кута рота) з наступним наданням тілу прискорення, падінням та ударом правою потиличною ділянкою голови об підлеглу нерівну поверхню.

Наведені у висновках експертиз тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої ОСОБА_6 узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_20 про те, що обвинувачений один раз вдарив потерпілу в область обличчя від чого вона впала.

Таким чином, на думку суду, тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть ОСОБА_6 , було не безпосереднім наслідком заподіяного ОСОБА_4 удару в ділянку нижньої частини обличчя потерпілої, а результатом падіння останньої й удару головою об тверду поверхню, чого обвинувачений ОСОБА_4 хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.

Отже, в даному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої, а вбивство, вчинене через необережність, у зв`язку з чим дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч.1 ст.119 КК України.

За наслідками розгляду кримінального провадження судом встановлено, що ОСОБА_4 , 13 січня 2020 року, близько 14 години, в приміщенні кухонної кімнати будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час виниклої суперечки із своєю співмешканкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, завдав ОСОБА_6 зовнішньою стороною правої руки один удар в обличчя, внаслідок чого остання впала на підлогу та вдарилась об неї правою потиличною ділянкою голови. В результаті дій ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, субдуральної гематоми, що ускладнилося набряком та ущемленням речовини головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала її смерть.

Своїми необережними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України, тобто вбивство, вчинене через необережність.

Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №750/3256/17 (провадження №51-1147 км 19).

З приводу зазначеного Верховний Суд також неодноразово висловлював свою позицію (провадження №№ 51-6829 км 18, 51-649 км 18, 51-2941 км 18).

Разом з тим, суд, враховуючи вимоги кримінального закону щодо строків давності, вважає, що обвинувачений підлягає звільненню від призначеного покарання, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 44 КК України України, звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом.

Відповідно до частини 1 статті 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 4 статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом: у звязку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (частина 8 статті 284 КПК України).

Положеннями статті 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Так, строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 статті 49 КК України).

Згідно статтей 284 - 288 КПК України, процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Санкції частини першої статті 119 КК України, вбивство, вчинене через необережність, передбачає покарання у виді обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України, ОСОБА_4 вчинив 13.01.2020.

Обвинуваченому ОСОБА_4 зрозуміла суть обвинувачення та підстави звільнення від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав свою згоду на звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих підстав, наполягає на його звільненні від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.119 КК України за строками давності та закритті кримінального провадження.

Згідно положень частини 4 статті 12 КК України кримінальне правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_4 є нетяжким злочином (діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

З огляду на викладене, у даному кримінальному провадженні закінчився п`ятирічний строк давності.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для переривання строків давності, передбачених ч.ч.2,3 ст.49 КК України.

Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1 - 3 статті 49 КК України, є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Аналогічна позиція висвітлена у Постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 30.11.2022 за № 734/3220/17.

Положення статті 49 КК України є імперативними та передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 червня 2020 року в справі № 127/26665/16-к).

Суд звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Закриття кримінального провадження на підставі ст.284 КПК України, тобто з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілих права звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання, з огляду на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України, за яким обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, з моменту скоєння якого минуло більше п`яти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався, тому суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження №0000042 від 14.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження закінчився, клопотань про обрання такого не надходило.

Керуючись ст. ст. 12, 49 КК України, ст. ст. 284, 288, 331, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Водиця, мешканця АДРЕСА_1 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.119 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000042 від 14.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України - закрити.

Речові докази: 1) рідину червоно-бурого кольору, схожу на кров, яку упаковано до паперового конверту №3 з підписами понятих; 2) рідину червоно-бурого кольору, схожу на кров, яку упаковано до паперового конверту №5 з підписами понятих; 3) рідину червоно-бурого кольору, схожу на кров, яку упаковано до паперового конверту №6 з підписами понятих; 4) одну тарілку із залишками крові, упаковану до паперового конверту з підписами понятих; 5) одну наволочку із слідами крові, обгорівшу кофту, кофту із слідами крові, одяг із трупу ОСОБА_6 , які упаковано до поліпропіленового мішка та опечатано биркою з підписами понятих, які передано до кімнати зберігання речових доказів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, по вступу ухвали в законну силу знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча:

ОСОБА_31