Справа №592/3176/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/140/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/3176/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.12.2022, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Суми, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше судима

визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 остаточне покарання за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК у виді чотирьох років позбавлення волі, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24.01.2019 до 14.07.2020 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки обвинувачена вину визнала повністю, щиро розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочинів, посередньо характеризується за місцем мешкання.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.12.2022 ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК, і їй призначене покарання: за ч. 2 ст. 307 КК у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією власного майна, крім житла; за ч. 2 ст. 309 КК у виді одного року позбавлення волі; за ч. 4 ст. 185 КК у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією власного майна, крім житла. Стягнуто на користь ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду в сумі 8 994,62 грн, а на користь держави процесуальні витрати в сумі 9 833,26 грн.

Згідно вироку суду, 23.07.2018 ОСОБА_9 домовилася за гроші в сумі 160 грн. із водієм служби таксі про передачу ним посилки ув`язненому ОСОБА_11 в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» по проїзду Гайовому, 19 у м. Суми, у якій, крім продуктів харчування, знаходився поліетиленовий згорток з опієм ацетильованим, який ОСОБА_9 незаконно придбала та зберігала з метою збуту. Цього дня близько 10 год. 20 хв. у приміщенні ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у посилці на ім`я ув`язненого ОСОБА_11 працівники ізолятору виявили поліетиленовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, масою в перерахунку на суху речовину 0,857 г.

01.08.2018 близько 11 год. 20 хв. ОСОБА_9 у магазині «Сам маркет» по вул. Харківська, 9 в м. Суми передала водію таксі посилку для ув`язненого ОСОБА_12 в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», в якій, окрім іншого, знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб. Цього дня близько 13 год. 55 хв. у приміщенні ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у посилці на ім`я ув`язненого ОСОБА_12 працівники ізолятору виявили особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину 0,9870 г.

13.09.2018 близько 11 год. 30 хв. поблизу будинку № 90 по вул. Роменській у м. Суми ОСОБА_9 передала через раніше знайомого ОСОБА_13 для ув`язненого ОСОБА_14 в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» посилку, де крім іншого, знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб. Цього дня близько 14 год. у приміщенні ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у посилці на ім`я ув`язненого ОСОБА_14 працівники ізолятору виявили особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, масою в перерахунку на суху речовину 0,453 гр.

18.09.2018 ОСОБА_9 передала водію таксі поліетиленовий пакет для передачі ув`язненому ОСОБА_15 в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», де крім іншого знаходився наркотичний засіб. Цього дня близько 16 год. 40 хв. у приміщенні ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у посилці на ім`я ув`язненого ОСОБА_15 працівники ізолятору виявили наркотичний засіб метадон, маса якого у кристалічній речовині становить 0,0955 г.

24.01.2019 ОСОБА_9 в кв. АДРЕСА_3 незаконно виготовила близько 3 мл наркотичного засобу опій ацетильований, який вжила ін`єкційним шляхом. У період часу 12 год. 39 хв до 13 год. 05 хв. 24.01.2019 на підставі ухвали слідчого судді поліцейські провели обшук за місцем проживання ОСОБА_9 , в ході якого виявили особливо небезпечний наркотичний засіб концентрат з макової соломи, маса якого в перерахунку на суху речовину становила 0,860 г, а також особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину становила 0,032 г.

09.04.2022 близько 12 год. 28 хв., у період дії воєнного стану, ОСОБА_9 з приміщення магазину ТОВ «РУШ» «Єва-900» в м. Суми по пр. М. Лушпи, буд. 45/1 таємно викрала майно на загальну суму 1112 грн.

10.04.2022 близько 12 год. 27 хв. і 13 год. 56 хв. ОСОБА_9 з приміщення магазину ТОВ «РУШ» «Єва-902» в м. Суми по вул. Кооперативна, буд. 1 таємно викрала майно на загальну суму 795,06 грн.

08.05.2022 близько 13 год. 56 хв. і 16 год. 34 хв. ОСОБА_9 з приміщення магазину ТОВ «РУШ» «Єва-909» в м. Суми по пр. Т. Шевченка, буд. 24 таємно викрала майно на загальну суму 1992,42 грн та 839 грн відповідно.

22.05.2022 близько 10 год. 35 хв. ОСОБА_9 з приміщення магазину ТОВ «РУШ» «Єва-909» в м. Суми по пр. Т. Шевченка, буд. 24 таємно викрала майно на загальну суму 1 548,80 грн, а близько 11 год. 20 хв. з приміщення ТОВ «РУШ» «Єва-906» в м. Суми по вул. Засумська, буд. 1 таємно викрала майно на загальну суму 1701,34 грн.

30.05.2022 близько 16 год. 40 хв., 17 год. 10 хв. і 17 год. 20 хв. ОСОБА_9 з приміщення магазину ТОВ «РУШ» «Єва-952» в м. Суми по вул. Горького, буд. 41 таємно викрала майно на загальну суму 176,23 грн, 288,59 грн та 473,19 грн відповідно.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та клопотання про закриття кримінального провадження, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу частково, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги і клопотання про закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а клопотання про закриття кримінального провадження підлягає задоволенню з таких підстав.

Зокрема, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК, ч. 4 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі захисника не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права; це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою, як зазначалось вище, є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При встановленні справедливості і співмірності призначеного покарання колегія суддів дотримується також й автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоч це не виключає, що покарання може спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, два з яких відповідно ст. 12 КК є тяжкими, дані про її особу, яка за місцем мешкання характеризується посередньо, згідно висновків судово-психіатричної експертизи виявляє ознаки інфантильного розладу особистості, але може усвідомлювати свої дії та керувати ними, визнала свою вину, щиро покаялась та активно сприяла розкриттю злочинів. Також судом врахована відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Визначене судом першої інстанції покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Доводи апеляційної скарги про необхідність врахування обставин, що пом`якшують покарання, не заслуговують на увагу, оскільки судом при ухваленні вироку були враховані усі фактичні обставини кримінального провадження, які впливають на призначення покарання.

Будь-яких законних підстав для призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 69 КК, як про це фактично ставить питання в апеляційній скарзі захисник, колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, оскільки відсутні підстави вважати, що ці обставини настільки істотно знижують ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, що призначене ОСОБА_9 покарання є явно недоцільним і несправедливим.

Не може колегія суддів прийняти до уваги і доводи апеляційної скарги захисника про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення з 24.01.2019 до 14.07.2020 включно за правилами ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015), оскільки 21.06.2017 набрали чинності зміни до ч. 5 ст. 72 КК, внесені ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18.05.2017 № 2046-VIII, відповідно до яких термін попереднього ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку день за день або за правилами, передбаченими в ч. 1 ст. 72 КК.

Згідно правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК в редакції в ред. ЗУ № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону у часі, а якщо злочин було вчинено починаючи з 21.06.2017 включно, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК в ред. ЗУ № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченою, починаючи з 23.07.2018, тобто після набрання чинності ЗУ № 2046-VIII від 18.05.2017, тому доводи сторони захисту про необхідність зарахування строку попереднього ув`язнення день за два ОСОБА_9 в межах кримінальних проваджень, в яких її було засуджено цим вироком задоволенню не підлягають.

Разом з цим, є такими, що заслуговують на увагу колегії суддів доводи захисника про наявність законних підстав для скасування вироку суду в частині засудження ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого останньою діяння.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1, 2 ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК).

09.08.2024 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2022 становив 2 481 грн, тоді як вартість викраденого ОСОБА_9 майна становила: 09.04.2022 1 112 грн, 10.04.2022 795,06 грн, 08.05.2022 1 992,42 грн, 08.05.2022 839 грн, 22.05.2022 1 548,80 грн, 22.05.2022 1 701,34 грн, 30.05.2022 938,01 грн відповідно, що станом на день розгляду кримінального провадження апеляційним судом може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого (ч. 1, 2 ст. 404 КПК), а апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених глави 31 розділу V КПК.

Положеннями п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК встановлено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження (ст. 417 КПК), тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду в частині засудження ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК та в цій частині кримінальне провадження закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із чим клопотання захисника підлягає задоволенню.

Що стосується обставин вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК, яке мало місце 24.01.2019, то колегія суддів вважає, що вирок суду також підлягає скасуванню, але з інших підстав.

Так, відповідно ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК).

Згідно ч. 1 ст. 49 КК, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 3) п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частині.

Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років ( ч. 4 ст. 12 КК). При цьому, санкція ч. 2 ст. 309 КК передбачає покарання у виді: 1) штрафу в розмірі від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 2) позбавлення волі строком до трьох років.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК, є нетяжким злочином, тому строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за це правопорушення згідно ст. 49 КК складає 5 років.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, а згідно ч. 1 ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок та закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду відносно ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК. При цьому, кримінальне провадження за ч. 4 ст. 185 КК закрити на підставі ст. 5 КК, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а за ч. 2 ст. 309 КК закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, звільнивши її від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 309 КК у зв`язку із закінченням строку давності.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково, а клопотання захисника ОСОБА_16 задовольнити.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.12.2022 відносно ОСОБА_17 за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України скасувати.

Кримінальне провадження за ч. 4 ст. 185 КК України закрити на підставі ст. 5 КК України, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Кримінальне провадження за ч. 2 ст. 309 КК України закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звільнивши ОСОБА_18 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.

ОСОБА_18 вважати засудженою за ч. 2 ст. 307 КК України до призначеного судом першої інстанції покарання у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією власного майна, крім житла.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в той самий строк, з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4