ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1800/25 Справа № 202/8097/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника особи, щодо майна

якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7

особи, щодо майна якої вирішується

питання про арешт ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 вересня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 вересня 2025 року в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні №0000039 від 14.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що прокурором належним чином не обґрунтована необхідність арешту майна, а саме грошових коштів в сумі 6640 доларів США, 900 євро, 373 300 гривень, флеш-носія білого кольору з надписом «K Kusum», флеш-носія жовтого кольору з номером 2001-141251, не доведено, що вони є предметом злочину, та мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зауважив, що ухвалою слідчого судді про проведення обшуку від 22 серпня 2025 року, стороні обвинувачення було надано дозвіл на вилучення за місцем мешкання ОСОБА_8 , лише речей, які мають значення речових доказів у кримінальному провадженні. Грошові кошти та флеш носії, які були вилучені за місцем мешкання останньої ще до повідомлення її про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України, не мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, що було підтверджено слідчим під час судового засідання.

Також слідчий суддя взяв до уваги, що вилучене під час обшуку майно є спільною сумісною власністю підозрюваної ОСОБА_8 та її чоловіка ОСОБА_10 , що стороною обвинувачення не було спростовано.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 вересня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на грошові кошти в сумі 6640 доларів США, 900 євро, 373 300 гривень, флеш-носій білого кольору з надписом «K Kusum», флеш-носій жовтого кольору з номером 2001-141251.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що слідчим суддею не враховано, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , є корупційним, вчинений з корисливих мотивів, з використанням службового становища, а санкція інкримінованої ОСОБА_8 ч. 3 ст. 368 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, а тому накладання арешту на вилучене в неї майно відповідає меті арешту та завданням кримінального провадження.

Зазначає, що слідчим суддею не було надано належної оцінки доводам сторони захисту про відсутність засобів для існування, оскільки не було враховано, що чоловік підозрюваної працевлаштований та отримує заробітну плату.

Залишено поза увагою факт внесення підозрюваною та її знайомим застави у розмірі 847 840, 00 гривень, що свідчить про те, що вилучені за місцем мешкання підозрюваної грошові кошти не є її останніми засобами для існування.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав; особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна, та її представника, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін; перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З наданих матеріалів вбачається, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000039 від 14 червня 2025 року, в якому ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Як вказує сторона обвинувачення, під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , обіймаючи посаду директора філії № 2 комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 16» Дніпровської міської ради, пов?язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов?язків (функцій), будучи службового особою, діючи з використанням службового становища, організовувала фіктивну госпіталізацію, за результатами якої встановлювались фіктивні діагнози, що не відповідають дійсності, особам, які надали неправомірну вигоду, а ОСОБА_11 як пособник, в свою чергу, підшукувала осіб, які бажають фіктивно пройти лікування для постановки надуманого діагнозу, який не відповідає дійсності, та сприяла ОСОБА_8 у одержанні неправомірної винагороди шляхом надавання вказівок та супроводження в лікувальному закладі вказаних осіб, зазначала суму неправомірної вигоди, яку вимагали останні, та отримувала грошові кошти для передачі ОСОБА_8 з метою подальшого розподілу між співучасниками злочину.

14 червня 2025 було задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл у кримінальному провадженні №0000039 від 14 червня 2025 року про проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення документів щодо госпіталізації, проходження лікування, виписки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших осіб, в яких могли вимагати або отримати неправомірну вигоду за фіктивну госпіталізацію та/або встановлення фіктивного діагнозу, чорнових записів та інших речей і документів, які містять вищевказані відомості, в тому числі печатки, штампи, медичні довідки, банківські карти, комп?ютерна техніка, мобільні телефони, флеш-накопичувачі, які використовувалися нею, а також грошових коштів, здобутих внаслідок вчинення цього кримінального правопорушення.

22 серпня 2025 року під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та тимчасово вилучено майно, а саме: 6640 доларів США, 373000 гривень, 900 євро, флеш-носій білого кольору з написом «К Кusum» та флеш-носій жовтого кольору з номером 2001-141251.

23 серпня 2025 року ОСОБА_8 в порядку ст. ст. 276-178 КПК України повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії, з використання службового становища, за попередньою змовою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

02 вересня 2025 року постановою слідчого тимчасово вилучене майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, після чого оскарженою ухвалою слідчого судді від 09 вересня 2025 року слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області, зобов`язано повернути грошові кошти, а також флеш-носій білого кольору з надписом «K Kusum» та флеш-носій жовтого кольору з номером 2001-141251.

Аналізуючи апеляційні доводи прокурора, колегія суддів зважає на те, що згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення зокрема конфіскації майна як виду покарання.

Зважаючи на те, що санкція інкримінованої ОСОБА_8 ч. 3 ст. 368 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, накладання арешту на належне останній майно у виді грошових коштів з метою забезпечення виконання вказаного покарання грунтується на кримінальному процесуальному законі та є виправданим.

Колегія суддів не може погодитись із висновками слідчого судді суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання прокурора щодо арешту грошових коштів.

Так, міркування останнього щодо відсутності підстав для вилучення під час обшуку майна, яке в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку не зазначене як таке, що підлягає відшуканню, а також не передбачається використання його як доказів та воно не є вилученим законом з обігу, колегія суддів вважає таким, що не узгоджуються із процесуальним законом, оскільки за правилами ч. 7 ст. 236 КПК України під час обшуку слідчий, прокурор має право зокрема тимчасово вилучати речі, що мають значення для кримінального провадження, а предмети, вилучені законом з обігу, - незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Таким чином, підставою для вилучення майна під час проведення обшуку стороною обвинувачення є не тільки можливість використання його як доказів, але й більш широкий за змістом критерій наявності в нього значення для кримінального провадження.

Посилання слідчого судді на належність вилучених грошових коштів ОСОБА_8 та її чоловіку ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності колегія суддів вважає передчасними, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про джерело походження цих коштів, які дозволяли б прийти до такого висновку. Натомість вказані кошти були виявлені та вилучені за місцем проживання ОСОБА_8 , що дозволяє грунтовно припускати їх належність останній та виправдовує накладання на них арешту з метою забезпечення можливої конфіскації.

Вважаючи себе співвласником зазначених коштів, ОСОБА_10 не позбавлений можливості вимагати визнання за ним такого права у цивільно-правовому порядку, у чому застосування арешту не перешкоджає.

Відтак колегія суддів, не погоджуючись із висновками слідчого судді у цій частині, вважає необгрунтованим рішення про відмову в арешті грошових коштів, виявлених та вилучених 22 серпня 2025 року під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , та вважає за необхідне оскаржену ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого у цій частині задовольнити, наклавши арешт на грошові кошти у сумі 6640 доларів США, 900 євро, 373 300 гривень.

Висновки слідчого судді про відсутність підстав для накладання арешту на флеш-носій білого кольору з надписом «K Kusum» та флеш-носій жовтого кольору з номером 2001-141251 колегія суддів вважає правильними та з ним погоджується, оскільки згідно із поясненнями прокурора вони не мають доказового значення у цьому кримінальному провадженні, при цьому за правилами ч. 3 ст. 170 КК України арешт на комп`ютерні системи та їх частини накладається лише у тому випадку, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, із постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого належить задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 09 вересня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000039 від 14.06.2025 року, - задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти в сумі 6.640,00 доларів США, 900,00 євро, 373.300,00 гривень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4