Справа №579/3009/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - Буток
Номер провадження 11-кп/816/1097/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Зґвалтування
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 серпня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України.

У рамках даного кримінального провадження, прокурор ОСОБА_9 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 серпня 2025 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до двох місяців, тобто до 24 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 серпня 2025 року та змінити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, із забороною цілодобово залишати місце свого проживання з покладення на нього обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Окрім цього, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 737 від 09 вересня 2024 року, ОСОБА_5 на момент дослідження виявляє ознаки шизотипового розладу, має ознаки агравації. Так, з моменту складання вказаного висновку, внаслідок тривалого знаходження обвинуваченого під вартою в умовах СІЗО, без належного отримання медичної допомоги, психічний стан останнього лише погіршується.

Відповідно, подальше тримання обвинуваченого під вартою стороною захисту розцінюється як катування, що може призвести до тяжких непоправних наслідків, включаючи навіть смерть.

Ризик впливу на потерпілу та свідків є припущенням прокурора і нічим не доведений, оскільки відсутні відомості щодо висловлювання обвинуваченим погроз вказаним учасниками за час проведення досудового розслідування.

Окремо апелянт просить звернути увагу на те, що батько обвинуваченого, ОСОБА_10 військовослужбовець ЗС України, зник безвісті під час бойових дій, що є особистою трагедією обвинуваченого та додатково негативно впливає на психоемоційний стан останнього.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 (шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) та прокурор повідомлені належним чином.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 у поданій заяві просить апеляційний розгляд поданої скарги, проводити у його відсутність, вимоги підтримує у повному обсязі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 146 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 152 КК України, про продовження ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме тяжкість вчиненого злочину, суворість покарання, яке загрожує у випадку визнання обвинуваченого винним, особу останнього.

Відповідно, висновок суду про те, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають заміні запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, а саме в особливо тяжкому ( ч. 3 ст. 152 КК України) та тяжкому (ч. 3 ст. 153 КК України), за вчинення найтяжчого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, тому існує ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі може переховуватися від суду, що ускладнить своєчасному виконанню процесуальних рішень.

Окрім цього, оцінюючи наявність вказаного ризику, колегія суддів зауважує про те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи щодо неповнолітньої особи, групою осіб. Вказане свідчить про відсутність в обвинуваченого правосвідомості та наявність умисних дій направлених на ухилення від кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Також є обґрунтованим ризик можливого вчинення ОСОБА_5 інших умисних тяжких чи особливо тяжких злочинів чи продовження скоєння аналогічних кримінальних правопорушень, зі застосуванням насильства.

Враховуючи вищезазначене, а також характер злочинів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовжити відносно обвинуваченого строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки доводами клопотання доведена неможливість застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень обвинуваченого щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах кримінального провадження свідчать про протилежне.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для скасування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційні доводи захисника про скасування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, оскільки до апеляційної скарги не додано переконливих доказів того, що обвинувачений ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки, які здатні реально вливати на його поведінку та могли би бути запорукою належної процесуальної поведінки та є реальною гарантією запобігання встановленим ризикам.

Окрім цього, в апеляційній скарзі не наведено відомості, які підтверджують, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися суттєві зміни, чи з`явилися нові обставини, які не були предметом дослідження судом першої інстанції і не були ним враховані, та які суттєво могли би вплинути на висновки про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також на спростування доводів апеляційної скарги, колегія суддів зауважує про те, що стороною захисту не було надано доказів підтвердження неможливості подальшого утримання обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства, що дає можливість зробити висновок про те, що його психічний стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Доводи апелянта щодо емоційного стану обвинуваченого через зникнення безвісти його батька під час бойових дій, не спростовують встановлені стороною обвинувачення ризики, передбачені ст. 177 КПК України та необхідність продовження відносно останнього строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для скасування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27 серпня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3