У Х В А Л А

04 грудня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 , що погоджене прокурором Галицької оружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0001945 від 02 грудня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в :

слідчий звернувся з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. З врахуванням обставин кримінального правопорушення, у слідства є підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: так як підозрюваний обізнаний про можливу міру покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення тому, перебуваючи на волі може вживати заходів у тому числі і переховування з метою ухилення від можливого покарання; У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96 від 26.07.2001, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Беручи до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років та оцінюючи особу підозрюваного та вчинений ним злочин, є достатні підстави стверджувати, що існує ризик, того, що він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, усвідомлюючи можливе притягнення його до кримінальної відповідальності у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, оскільки суворість покарання за кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на такий строк може бути визнане підозрюваним більш небезпечним ніж переховування та втеча, а також існування умов для життя підозрюваного в умовах розшуку;

- вчинити інше кримінальне правопорушення: Цей ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , не працює, а отже не має постійного та стабільного доходу.

Запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо, оскільки застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави, домашнього арешту, фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити ним дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- у разі обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_5 зможе залишити відоме слідству його можливе місця перебування, внаслідок чого слідчий не зможе фактично контролювати виконання покладених на нього обов`язків;

- під час досудового розслідування ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

- ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наявні докази вчинення підозрюваним кримінальних правопорушення є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку. Вважає, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та дозволить виконати завдання і досягти мети кримінального провадження, для забезпечення виконання з ним процесуальних рішень, більш м`який запобіжний захід унеможливить запобігання вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала, пояснила, що на її думку необхідність взяття під варту підозрюваного є обґрунтованою та підтверджується матеріалами клопотання, менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні проти клопотання заперечили частково. Підозрюваний у скоєному кається, просить врахувати, що його змусили до інкримінованих дій обманом. Просять врахувати, що підозрюваний має постійне місце проживання, сталі сімейні та родинні відносини. Тому просять обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, або зменшити розмір застави до мінімального, оскільки такий визначений без врахування матеріального стану підозрюваного, який має дохід, проте офіційно не працевлаштований.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, захисника, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів клопотання, слідчими Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001945 від 02 грудня 2025 року за підозрою ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Так, ОСОБА_5 3 грудня 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

У відповідності до п. «С» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Отож, однією із підстав правомірного обмеження права на свободу й особисту недоторканність у кримінальному провадженні є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово тлумачив термін «обґрунтована підозра» і робив висновки про наявність чи відсутність такої у конкретних справах. Так, у справі «К.-Ф. проти Німеччини» 27.11.1997 року (заява №144/1996/765/962) ЄСПЛ знову наголошував, що обґрунтованість підозри, наявність якої має служити підставою для арешту, є невід`ємним елементом запобіжної гарантії проти свавільного арешту й затримання й що це передбачено п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції. Наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа ймовірно вчинила правопорушення.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя вважає, що слідчий та прокурор на даному етапі слідства довів обґрунтованість підозри у інкримінованому правопорушенні, яка підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 02.12.2025;

- протоколом затримання особи у вчиненні злочину від 02.12.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 03.12.2025;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 03.12.2025;

- протокол допиту світка ОСОБА_9 від 03.12.2025;

- протоколами огляду відеозаписів за 02.12.2025 від 03.12.2025.

При цьому сам підозрюваний визнає зазначені у матеріалах кримінального провадження обставини. А тому виходячи із наведеного, слідчий суддя погоджується з тим, що перелічені вище докази вказують на те, що підозрюваний причетний до кримінального правопорушення, а підозра є достатнього обґрунтованою.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно положень ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя погоджується із доводами слідчого про те, що існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, оскільки він підозрюється у скоєнні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до десяти років. Таким чином, підозрюваний, усвідомлюючи, що йому загрожує реальна міра покарання, може переховуватися від слідства та суду.

Отже, виходячи з того, що існує ризик, передбачений ст. 177 КПК України слідчий суддя вважає підставними доводами слідчого про необхідність обрання до підозрюваного запобіжного заходу, який буде сприяти виконанню ним процесуальних обов`язків.

Разом з тим, у відповідності до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Аналізуючи доводи слідства, слідчий суддя не погоджується із тим, що інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належну поведінку затриманого та виконання ним обов`язків, передбачених ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні встановлено, що підозрюваний співпрацює зі слідством, кається у скоєному. При цьому встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, даних про притягнення до будь якої відповідальності матеріали клопотання не містять, таким чином доводи слідства про існування ризику вчинення інших кримінальних правопорушень не підтверджуються достатніми доказами. Окрім цього, підозрюваний має постійне місце проживання, стійкі родинні відносини, працює у місті Львові, проте офіційно не працевлаштований.

З врахуванням цих обставин, слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для застосовування до підозрюваного найтяжчого запобіжного заходу.

З врахуванням вище наведених обставини, слідчий суддя вважає, що до ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту по місцю проживання і такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та відповідатиме меті, яку він переслідує.

Більше того, у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova) [GC], пункти 86-91 ЄСПЛ вказав, що домашній арешт з огляду на його рівень і напруженість вважається позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції.

З огляду на що, клопотання слід задовольнити частково, а до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту по місцю фактичного проживання.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

клопотання слідчого задоволити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло за місцем його реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали становить 60 днів з часу фактичного затримання 2 грудня 2025 року о 20 годині 30 хвилин, тобто до 30 січня 2026 року включно.

Ухвалу передати в відділ поліції за місцем проживання для негайного виконання і постановки на облік підозрюваного, про що необхідно повідомити слідчого. Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 9 грудня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_10