Справа № 591/6052/16-к
Провадження № 1-кс/591/3207/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року слідчий суддя Зарічного районного суду м.Суми ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся із зазначеною скаргою, яку мотивував тим, що 20.08.2025 року постановою прокурора ОСОБА_5 було закрито кримінальне провадження №0000133, де він є потерпілим. Вважає, що вказана постанова прокурора є протиправною, безпідставною, винесеною на підставі матеріалів досудового розслідування, яке проведено неповно, упереджено, з метою не допустити притягнення осіб, які винні у протиправній діяльності, до кримінальної відповідальності. Зазначав, що у вказаному кримінальному провадженні раніше вже виносились постанови про закриття кримінального провадження, які неодноразово скасовувались ухвалами слідчих суддів, але зазначені в ухвалах недоліки так і не були враховані та усунуті. Наполягав на тому, що йому 10.03.2016 року були завдані тілесні ушкодження, коли він перебував під контролем держави, зокрема органів досудового розслідування та уповноважених осіб ІТТ і конвою. Він надавав пояснення з приводу отримання таких тілесних ушкоджень, які були зафіксовані захисником. Але, слідство у кримінальному провадженні проводилось неефективно. А прокурор, виносячи постанову про закриття кримінального провадження, не навів жодного переконливого доказу щодо обставин, за яких він зазнав тілесних ушкоджень, і не спростував належними, допустимими і беззаперечними доказами його доводів щодо побиття працівниками поліції. Вважає, що при нез`ясованих обставинах отримання ним тілесних ушкоджень досудове розслідування не могло і не повинно було завершуватись, оскільки: не виконане завдання кримінального провадження, не встановлено обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні в силу вимог ст.ст. 91,92 КПК України, не проведено слідчих та процесуальних дій, спрямованих на збирання відомостей і їх перевірку доказами. За таких обставин, просив оскаржувану постанову скасувати.

Скаржник та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги поданої скарги. Вважали, що наведені у скарзі та в судовому засіданні обставини є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Прокурор, рішення якого оскаржується, стверджував, що перевірка по кримінальному провадженню здійснена в повному обсязі. Скаржник та його представник не зазначають які слідчі дії ще необхідно провести. В той же час, у кримінальному провадженні відсутні відомості про отримання скаржником тілесних ушкоджень. Такі обставини тільки зазначаються скаржником в усних та письмових заявах. Вважав, що підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження відсутні.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження №0000133, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Під час розгляду скарги встановлено, що з 04.05.2016 року досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000133, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.367 КК України.

У вказаному провадженні 20.08.2025 року прокурором винесена постанова про закриття кримінального провадження через відсутність, на його переконання, події кримінального правопорушення.

Водночас, досліджені матеріали кримінального провадження №0000133 містять інформацію про те, що ОСОБА_3 був о 4-30 год 08.03.2016 року затриманий правоохоронними органами. Під час затримання він тілесних ушкоджень не мав, а вперше про наявність таких ушкоджень дізнається його захисник ОСОБА_6 о 14 год 10.03.2016 року та фіксує їх.

Таким чином, не можна заперечувати того, що у ОСОБА_3 10.03.2016 року були тілесні ушкодження, а також - очевидним є факт того, що тілесні ушкодження ОСОБА_3 отримав під час перебування його під контролем держави, зокрема органів досудового розслідування та уповноважених службових осіб ІТТ і конвою, а тому його твердження, що тілесні ушкодження утворились в результаті неправомірних дій з боку працівників поліції є небезпідставними.

В той же час, органами досудового розслідування так і не було встановлено, яким чином ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, якщо ОСОБА_3 зазнав тілесних ушкоджень не унаслідок протиправних дій працівників поліції, то органи досудового розслідування так і не встановили: а звідки вони з`явились у особи, яка перебувала під контролем державних органів, не надано жодного альтернативного пояснення походження таких тілесних ушкоджень.

Тобто, у даному кримінальному провадженні не встановлено фактичних обставин, а, відповідно, необґрунтованими є висновки прокурора про відсутність події кримінального правопорушення.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у своїх численних рішеннях, у тому числі щодо України, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на відсутність ефективного і ретельного розслідування фактів отримання особами, що знаходились під контролем держави, тілесних ушкоджень, через те, що за його результатами не було встановлено походження тілесних ушкоджень заявників. І, як наслідок, у зв`язку з цим констатував, що мало місце порушення процесуального аспекту статті 3 Конвенції.

У рішеннях «Ярошовець і інші проти України», «Поміляйко проти України», «Савіцький проти України» ЄСПЛ вказував на те, що органи влади завжди повинні сумлінно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень.

Крім того, у вказаних рішеннях ЄСПЛ зазначає, що коли вся чи значна частина інформації щодо подій, про які йдеться, відома виключно органам влади - як це має місце у справі щодо ув`язнених осіб, які перебувають під контролем органів влади, - і коли у таких осіб під час їхнього ув`язнення з`являються тілесні ушкодження, це породжує відповідні обґрунтовані презумпції факту. При цьому тягар доведення можна вважати покладеним на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення.

В даному ж випадку, як зазначалось вище, прокурор, виносячи постанову про закриття кримінального провадження, не навів жодного переконливого доказу щодо обставин, за яких ОСОБА_7 зазнав тілесних ушкоджень, і не спростував належними, допустимими і беззаперечними доказами доводів останнього про побиття його працівниками поліції після затримання, які з огляду на заяви потерпілого, наявні фотознімки і покази адвоката ОСОБА_6 є цілком правдоподібними.

Таким чином, в даному випадку, під час досудового розслідування не з`ясованими залишились обставини отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні в силу вимог ст.91,92 КПК України, і, відповідно, органами досудового розслідування не виконане завдання кримінального провадження.

Враховуючи такі обставини, вважаю, що скарга ОСОБА_3 є обґрунтованою та наявні підстави для скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст. ст.9, 303-307 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження - задовольнити.

Постанову прокурора відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарних сферах прокуратури Сумської області ОСОБА_5 від 20.08.2025 року про закриття кримінального провадження №0000133 - скасувати.

Матеріали кримінального провадження №0000133 повернути до прокуратури Сумської області.

Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя ОСОБА_1