ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/6714/25 (1-кс/953/6452/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/1266/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави стосовно підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000001 від 16.01.2025 року за ч.2 ст. 255, ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 191 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор до 22.11.2025 року включно.

Також, цією ухвалою визначено ОСОБА_7 розмір застави, у разі внесення якої на останнього покладено певні процесуальні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

На зазначену ухвалу слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді суду першої інстанції в часині визначення розміру застави.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилався на фактичні обставини кримінального провадження, існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Вказував, що визначений розмір застави з урахуванням позиції ОСОБА_7 щодо невизнання обставин підозри та заперечення ним причетності до вчинених злочинів, його майновий стан, соціальні зв`язки, - є несуттєвим для нього та останній зможе внести її без особливих зусиль, що в свою чергу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що СУ ГУНП в Харківській областіздійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 16.01.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.2 ст. 255, ч.3 ст. 255, ч.4 ст. 28 - ч.4 ст. 191, ч.4 ст. 28 - ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 209 КК України.

28.06.2025 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

28.06.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 191 КК України.

30.06.2025 року слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

22.09.2025 року прокурор звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обставини кримінальних правопорушень, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкриміновані, а також на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 . Також посилався на продовження існування ризиків, передбачених п.1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням наявності обґрунтованої підозри, викладені обставини, на думку слідчого, дають підстави вважати, що продовження відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання наведених ризиків а тому, з метою запобігання переліченим ризикам, слідчий просив продовжити стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Вирішуючи питання про продовження виду запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених . ч.2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 191 КК України, за вчинення одного з яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 13 років з конфіскацією майна.

Разом з цим, слідчий суддя суду першої інстанції вважав встановленим та доведеним стороною обвинувачення продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України: переховуватись від органів досудового розслідування; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Поряд з цим, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, місце роботи, раніше не судимий. Поряд з цим слідчий суддя врахував тривалість утримання ОСОБА_7 під вартою.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Розглядаючи клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Слідчий суддя суду першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні прокурора, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність продовження щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 28 ч.4 ст. 191 КК України.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються підозрюваному, в тому числі, вчинення особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності продовження існування ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання та продовження цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Належить врахувати, що задача слідчого судді полягає у знаходженні балансу між розміром застави, який має бути, з одного боку достатнім дієвим запобіжником гарантування виконання покладених на підозрюваного обов`язків, а з іншого не стане завідомо непомірним для останнього.

Поряд з цим, розмір застави визначається враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, відомості про майновий та сімейний стан підозрюваного.

З відомостей судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 є працює стрільцем в Укрзалізниці, одружений, раніше не судимий. Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор повідомив, що у сторони обвинувачення відсутні будь-які відомості про порушення ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків з моменту внесення застави.

Також прокурор зазначав, що всі слідчі дії за участю ОСОБА_7 виконані, а на теперішній час проводяться процесуальні дії, які не потребують особистої участі ОСОБА_7 .

Отже колегія суддів дійшла висновку, що після внесення застави ОСОБА_7 не порушив покладених на нього процесуальних обов`язків, що не заперечував прокурор в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що застава саме у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисник та прокурор просили скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, доводи апеляційних скарг захисника та прокурора щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного, його вік та його матеріальний та сімейний стан, соціальні зв`язки. При цьому, висновки суду першої інстанції належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, що здатний забезпечити належне виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави стосовно підозрюваного ОСОБА_7 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисника та прокурора.

Крім того, колегія суддів роз`яснює стороні захисту, що вона не позбавлена процесуальної можливості оскаржити повідомлену підозру в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2025 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді :