печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу зі злочинами у сфері захисту національних та міжнародних інвестицій, Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000587 від 22.07.2025,

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу зі злочинами у сфері захисту національних та міжнародних інвестицій, Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, яке вилучено під час у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: Мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro» без ідентифікуючих ознак (на момент вилучення заблокований).

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000587 від 22.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Офісу Генерального прокурора.

Під час досудового розслідування встановлено факт діяльності на території України, а також країн ЄС, організованої група, учасники якої незаконно виготовляють офіційні документи країн ЄС шляхом підроблення, виготовлення голографічних захисних елементів до них та подальшого збуту громадянам України та іноземцям через веб-сайти та соціальні мережі.

Так, встановлено, що групою осіб із використанням «арбітражу трафіку інтернету» та «мережі кол-центрів» організовано розміщення реклами в соціальних мережах «Facebook», «Instagram», про надання послуг виготовлення нібито реальних документів європейського взірця. Отримавши вказану таргетовану рекламу, користувачі мають заповнити спеціальну форму-бланк, де зазначається номер мобільного телефону та персональні дані, після цього з вказаними особами зв`язуються оператори кол-центру. Надалі оператори кол-центру отримавши заявки через СRM-систему зв`язуються з потенційними клієнтами через Інтернет-месенджер та пропонують скинути передоплату в розмірі 30-40% від вартості «послуги», а також перелік необхідних від нього особистих даних, фото закордонного паспорту, фотокартки тощо. Вказані дані направляються невстановленим особам, де безпосередньо виготовляються підроблені документи європейського взірця та після виготовлення переправляються кур`єру в Республіку Польща, який поштовим відправленням перенаправляє підроблені документи замовнику. Залишок коштів замовник перераховує після отримання документів.

Під час здійснення досудового розслідування відповідно до інформацї оперативного підрозділу встановлено осіб, які можуть бути причетні до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, а саме:

- ОСОБА_6 - організатор механізму незаконного виготовлення офіційних документів країн ЄС шляхом підроблення документів та подальшого їх продажу громадянам України.

Вказана особа згідно отриманої інформації організувала механізм незаконного виготовлення офіційних документів країн ЄС шляхом підроблення документів та подальшого їх продажу громадянам України та іноземцям через веб-сайти та соціальні мережі, а саме: паспорти громадян іноземних країн (ID картки) Чехії, Угорщини, Італії, Словенії, Польщі, Франції, Бельгії, паспорт для виїзду за кордон Румунії, Чехії, Болгарії, код 95 (документ на право здійснення вантажних перевезень), Канадський сертифікат на керування яхтою, карти побуту (посвідки на проживання) Чехії, Італії, Польщі, водійські посвідчення Румунії, Чехії, Словаччини, Іспанії, Італії, Польщі, Латвії, Болгарії, Франції, Бельгії, Ірландії, Португалії, Литви, Молдови, Ізраїлю.

- ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - здійснюють загальне управління та координацію роботи «кол-центру», здійснюють контроль та розподіл коштів отриманих від протиправної діяльності, забезпечують технічним обладнанням, а також контролюють процес виготовлення та передачі «клієнтам» документів.

- ОСОБА_10 - здійснює підбір персоналу на посади менеджерів «кол-центру» на основі аналізу резюме, проводить співбесіди та виконує адміністративно-господарські функції в офісі.

- ОСОБА_11 - виконує функції керівника команди менеджерів «кол-центру», відповідає за організацію їх роботи, розподілення клієнтів між ними та стажування нових співробітників.

Учасники злочинного механізму кошти від протиправної діяльності отримують на рахунки іноземних банків, зокрема Польщі (SANTADERDER BANK , PKO BANK POLSKI ), які відкриті на підставних осіб, ймовірно з числа громадян України, обготівковуються, і в подальшому перераховуються учасникам злочинної схеми на територію України, в тому числі за допомогою криптообміників.

Таким чином, особи замовники отримують підроблені офіційні документи, виготовлені на високоякісних бланках, без проходження будь-яких процедур, передбачених законодавством тієї чи іншої країни.

Під час досудового розслідування 06.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_1 ), під час якого виявлено та тимчасово вилучено мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro» без ідентифікуючих ознак (на момент вилучення заблокований), який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тимчасово вилучені під час проведення обшуку речі мають значення у кримінальному провадженні як речові докази, оскільки відповідають критеріям ст. 98 КПК України, а тому підлягають збереженню органом досудового розслідування на час слідства та розгляду судом.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_15 вилучені під час проведення обшуку речі, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Вищевказані речові докази мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, оскільки із огляд, аналіз дасть змогу перевірити причетність осіб до злочинної діяльності вказаної вище організованої групи, роль кожного учасника у вчинених злочинах тощо. Вказані речові докази могли використовуватися для цілей злочинної діяльності, а тому підпадають під ознаку знаряддя злочину.

Метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, на переконання прокурора, із метою перевірки та встановлення усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення щодо якого здійснюється досудове розслідування у вказаному провадженні, існує необхідність у накладені арешту на тимчасово вилучене майно для його збереження, оскільки у подальшому воно може бути використане як доказ під час досудового розслідування та судового розгляду справи по суті.

Учасники провадження до судового засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату та час проведення розгляду клопотання. Заяв про відкладення судового розгляду чи про розгляд справи за відсутності сторін кримінального провадження на адресу суду не надходило.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом, у зв`язку з чим слідчий суддя розглянув клопотання за відсутності сторін кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Вивчивши матеріали клопотання, дослідивши письмові докази, якими воно обгрунтовується, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим суддею за результатами розгляду клопотання встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000587 від 22.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України.

Під час досудового розслідування 06.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшук за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_1 ), під час якого виявлено та тимчасово вилучено мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro» без ідентифікуючих ознак (на момент вилучення заблокований), який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак ні в матеріалах клопотання, ні під час судового розгляду прокурором не доведено існування ризиків, які б обґрунтували такий рівень втручання у право власності осіб, які не є підозрюваними у даному кримінальному провадженні та причетність яких до вчинення кримінально-протиправних дій не встановлено.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Разом з тим, в даному випадку, слідчий суддя звертає увагу, що визнання вилученого в ході обшуку майна речовим доказом в даному кримінальному провадженні не є безумовною підставою для накладення арешту на таке майно, а виходячи зі змісту постанови про визнання речовим доказом - остання не містить переліку критеріїв відповідності вилученого майна ознакам речового доказу, що зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Крім того, прокурором не обґрунтовано та в судовому засіданні не доведено, що вилучене майно відповідає положенням ст. 98 КПК України, тобто набуте кримінально протиправним шляхом, зберегло на собі сліди кримінально правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також до матеріалів клопотання не долучено жодних доказів, які б давали слідчому судді достатні підстави вважати, що вилучене майно є предметом кримінально протиправних дій.

Окремо слідчий суддя звертає увагу на те, що у матеріалах провадження відсутні докази того, що вилучене майно охоплюється ухвалою про надання дозволу на проведення обшуку та те, що вилучене майно зберегло на собі сліди вчинення злочину, або містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що з моменту вилучення речей та предметів та документів, органом досудового розслідування не вчинено жодних дій, спрямованих на дослідження інформації, що в них міститься на предмет наявності інформації, яка становить інтерес для досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Отже, дослідивши клопотання та матеріали провадження, слідчий суддя приходить висновку, що підстави для накладення арешту у даному випадку відсутні.

Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави у право власності слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу зі злочинами у сфері захисту національних та міжнародних інвестицій, Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000587 від 22.07.2025, залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1