ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/399/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/156/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.161 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року, в кримінальному провадженні №0000225 від 11 вересня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою кримінальне провадження № 0000225, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.09.2021 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.161 КК України - закрито у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди і судових витрат за надання правової допомоги залишено без розгляду.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції посилаючись на положення п.7 ч.1, ч.6 ст.284 КПК України вказав, що вказаний злочин відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а потерпіла ОСОБА_8 відмовилася від обвинувачення.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 просить ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року змінити в частині розподілу процесуальних витрат, та стягнути з ОСОБА_10 на її користь процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень. В решті ухвалу суду від 26 лютого 2025 року залишити без змін. Свої вимоги мотивує тим, що:

суд першої інстанції, залишивши без розгляду клопотання про стягнення з ОСОБА_10 процесуальних витрат на правову допомогу в сумі 30000 гривень, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, а також права потерпілої на компенсацію витрат на отримання правничої допомоги, внаслідок вчинення відносно ОСОБА_8 кримінальних правопорушень;

закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченої за нереабілітуючих підстав і застосування щодо неї більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат на правову допомогу;

суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали, дійшов хибного висновку про відмову в стягненні на користь потерпілої витрат на правову допомогу, так як є обґрунтовані підстави стверджувати про доведеність судових витрат та про необхідність стягнення на користь ОСОБА_8 витрат на правову допомогу у сумі 30000 гривень, оскільки матеріали кримінального провадження містять підтверджуючі документи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, доводи захисника, який заперечив проти апеляційної скарги і просив відмовити в її задоволенні, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги потерпілої, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про закриття кримінального провадження №0000225 від 11 вересня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч.2 ст.161 КК України у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому не підлягають перевірці в ході апеляційного розгляду.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги потерпілої щодо стягнення з ОСОБА_10 на її користь процесуальних витрат на правову допомогу заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Як передбачено ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст.126 КПК при постановленні ухвали суд вирішує питання щодо процесуальних витрат.

Статтею 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються в тому числі із витрат на правову допомогу.

Перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в ході судового розгляду вказаних вимог закону не дотримався.

Так, перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що з 03 жовтня 2022 року на розгляді Чортківського районного суду перебувало кримінальне провадження № 0000225 від 11.09.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.161, ч.1 ст.172 КК України.

Під час судового розгляду, а саме 25 листопада 2024 року, прокурором було змінено обвинувачення шляхом виключення факту вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.161 КК України.

Однак, потерпіла ОСОБА_8 та її представник адвокат ОСОБА_11 на той час заперечували щодо закриття кримінального провадження в цій частині обвинувачення то судовий розгляд було продовжено за ч.2 ст.161, ч.1 ст.172 КК України.

Ухвалою Чортківського районного суду від 07 січня 2025 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за ч.1 ст.172 КК України було закрито на підставі ст.49 КК України.

В ході подальшого судового розгляду, а саме 25 лютого 2025 року, потерпіла ОСОБА_8 подала клопотання про закриття кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст.161 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення та одночасно просила стягнути на її користь процесуальні витрати на правову допомогу в цьому кримінальному провадженні в сумі 30000 гривень оскільки питання про стягнення таких витрат не було вирішене судом 07 січня 2025 року при постановленні ухвали про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.172 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Розглянувши вказане клопотання потерпілої суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність достатніх правових підстав для закриття цього кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч.2 ст.161 КК України у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення.

Однак, ухвалою про закриття кримінального провадження, суд першої інстанції залишив без розгляду питання стягнення з обвинуваченої ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 процесуальних витрат на правову допомогу в цьому кримінальному провадженні.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що вимоги щодо відшкодування витрат потерпілої на правову допомогу повинні бути розглянуті аналогічно до положень КПК України, якими врегульовано порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні, оскільки стягнення вказаних витрат не носить беззаперечний характер і повинно бути доведено потерпілою у встановленому законом порядку з врахуванням критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру.

З такими висновками апеляційний суд не може погодитись, оскільки вони суперечать вимогам ст.ст. 118, 126 КПК України та практиці їх застосування касаційним судом.

Так, у справі № 462/6473/16-ц ВП ВС зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Крім того, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2024 року (справа №686/1699/20) зазначила, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, процесуальні витрати потерпілого можуть бути стягнені з такої особи в порядку, передбаченому ч.1 ст.124 КПК України. В п.28 вказаної постанови Об`єднана палата вказала, що з особи, звільненої від кримінальної відповідальності, можуть бути стягнуті витрати, понесені потерпілим у зв`язку з кримінальним провадженням, яке закінчилося звільненням від відповідальності.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливості вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд першої інстанції повинен вирішити це питання в будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції не врахував належним чином зазначені вимоги законодавства та судову практику щодо вирішення питання відшкодування витрат на правову допомогу, не надав належної оцінки наявним у матеріалах кримінального провадження доказам щодо обсягу послуг адвоката потерпілій.

Таким чином, не вирішивши питання розподілу процесуальних витрат при закритті кримінального провадження відносно ОСОБА_10 , суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до ст.409 КПК є підставою для зміни ухвали суду першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правову допомогу в цьому провадженні апеляційний суд враховує наступне.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, представником потерпілої ОСОБА_8 є адвокат ОСОБА_9 , який діяв на підставі договору про надання правничої допомоги від 13 січня 2022 року, що не заперечується учасниками судового провадження.

За змістом п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст.30 вказаного Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом. Однак законодавством та з врахуванням усталеної судової практики визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правову допомогу (їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні.

У матеріалах кримінального провадження наявна додаткова угода №2 до Договору про надання правничої допомоги від 13 січня 2022 року, укладена між потерпілою ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_9 ; акт прийому-передачі наданих правничих послуг до Додаткової угоди №2 від 13 січня 2022 року до Договору про надання правничої допомоги від 13 січня 2022 року (т.3, а.к.п. 93, 94); протоколи судових засідань суду першої інстанції, з яких видно, що адвокат ОСОБА_9 представляв інтереси потерпілої під час судового розгляду, що на думку колегії суддів є належними документами, які підтверджують витрати потерпілої на правову допомогу.

Разом з тим, щодо розміру таких витрат в ході апеляційного розгляду з наданого апеляційному суду Звіту адвоката ОСОБА_9 встановлено, що до витрат з надання правничих послуг потерпілій ОСОБА_8 в суді першої інстанції в цьому кримінальному провадженні ним було включено вартість (3 тис.грн.) підготовки позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, яка залишена без розгляду і може бути вирішена в порядку цивільного судочинства, а також вартість участі у двох судових засіданнях (29.04.2025р. і 06.05.2025р. - 2 тис.грн.), які відбулись після постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. Тому, ці витрати на загальну суму 5 тисяч гривень не підлягають стягненню з обвинуваченої в цьому кримінальному провадженні і загальна сума витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, яка підлягає стягненню в даному випадку становить 25 тисяч гривень.

Також, з наданого апеляційному суду Звіту адвоката ОСОБА_9 та пояснень потерпілої в ході апеляційного розгляду встановлено, що вартість надання їй правничої допомоги в суді апеляційної інстанції становить 9 тисяч гривень (підготовка апеляційної скарги 5 тис. грн. і 4 тис. грн. - участь в чотирьох судових засіданнях).

На переконання колегії суддів, долучені потерпілою ОСОБА_8 та її представником документи підтверджують витрати на правову допомогу на загальну суму 34 тис.грн., який є співмірним із складністю справи, тривалістю її розгляду в судах першої та апеляційної інстанції, виконаними адвокатом ОСОБА_9 роботами і витраченим ним робочим часом, а також обсягом наданих ним послуг, та узгоджується з укладеним між адвокатом та потерпілою договором про надання правничої допомоги.

Таким чином, переглянувши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, перевіривши правильність застосування норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, дають підстави для висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відшкодування процесуальних витрат, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню в частині стягнення процесуальних витрат у розмірі 34 тисячі гривень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року слід змінити в частині вирішення процесуальних витрат на правову допомогу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2025 року змінити в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді