Справа № 351/1911/25
Провадження № 11-кп/4808/129/26
Категорія ч.3 ст. 307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Снятинського районного суду від 29 грудня 2025 року про продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною, яка винесена всупереч законним правам та інтересам обвинуваченого.

Зазначає, що відсутні жодні правові підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Судом першої інстанції були допущені грубі процесуальні порушення при розгляді клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказує, що суд не встановив час отримання копій клопотань усіма сторонами. Захисники повідомляли суду, що раніше отримували клопотання в редакції, яка відрізняється від тієї, що надана суду і навіть показали суду відмінності у вказаних клопотаннях, а кінцевий варіант клопотання був вручений за 10 хвилин до його розгляду, а самим обвинуваченим так і не було його вручено.

Розписки про вручення клопотання були надані суду під час його розгляду і долучені до матеріалів справи. Суд не з`ясував позицію сторони захисту щодо долучення вказаних письмових доказів і не надав можливості ознайомитися з ними, одразу взявши їх до уваги, як належні та допустимі на підтвердження часу отримання копій клопотань.

Звертає увагу, що під час розгляду клопотання прокурора, судді був заявлений відвід, у справі була оголошена перерва для передання заяви на розгляд іншому судді. Після розгляду заяви про відвід, суд не повідомив захисників про продовження розгляду клопотання.

На думку сторони захисту, суд у такому складі взагалі не мав права розпочинати розгляд справи, і в тому числі клопотання прокурора, адже враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується зокрема у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, санкція статті якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, і тому захисниками були подані клопотання про колегіальний розгляд справи.

Отже, клопотання про розгляд кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів, вирішується у підготовчому судовому засіданні до початку судового розгляду. Не зважаючи на наявність клопотань про колегіальний розгляд справи, суддя продовжив слухання одноособово.

Окрім процесуальних порушень, звертає також увагу суду на те, що жоден ризик вказаний у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України під час розгляду клопотання, прокурором не був доведений. Більше того, до клопотання не було додано жодних доказів.

Прокурор використав шаблонні формулювання, не підтверджені матеріалами справи, обмежився зачитуванням фабули, описав тяжкість вчиненого злочину і покарання, загальні дані про особу, та не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти вказаним у клопотанні ризикам.

Тобто без жодних доказів на обґрунтування існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, опираючись виключно на тяжкість покарання, що прямо забороняє практика ЄСПЛ та на припущення, суд вважав, що є підстави для продовження виняткового запобіжного заходу.

Просить ухвалу Снятинського районного суду від 29.12.2025 року про продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора повністю.

Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року клопотання прокурора задовольнено та продовжено ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст.263, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, без визначення розміру застави.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 , підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника, вважає її безпідставною та необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Доводи захисника ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно продовжив її підзахисному ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно положень ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідуванням, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду від 30.09.2025 щодо ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 28.11.2025 року, ухвалою слідчого судді від 26.11.2025 року застосування запобіжного заходу продовжено до 30.12.2025 року.

Суд першої інстанції оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , визначених частиною 1 статті 177 КПК України, врахував можливість обвинувачених вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду та можливість незаконно впливати на свідків чи потерпілого у кримінальному провадженні.

Суд, з огляду на прецедентну практику Європейського суду з прав людини, обґрунтовано оцінив заявлений стороною обвинувачення ризик переховування ОСОБА_8 від суду, виходячи з тяжкості злочину, у вчиненні яких підозрюється, в сукупності з іншими обставинами, якими підтверджується наявність такої небезпеки.

Колегія суддів погоджується, зокрема, з огляду на те, що вказані обставини свідчать про наявність ризиків передбачених пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, можливості вчинення ним нового кримінального правопорушення та можливості незаконно впливати на свідків чи потерпілого у кримінальному провадженні.

Разом з тим, продовжуючи щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги у сукупності обставини, які передбачені статтею 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого, майновий стан, також судом було враховано вік та стан здоров`я, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що давало суду можливість зробити висновок про те, що стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Також ОСОБА_8 обвинувачуються у вчинені кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. За вчинення злочину, відповідно до ч. 3 ст. 307 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а також суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень.

На переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу, є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Доводи апелянта про зміну щодо нього запобіжного заходу на інший, не пов`язаний із триманням під вартою, є безпідставним, позаяк вказане, не зможе на даному етапі судового розгляду в повній мірі нівелювати наявні ризики, а відтак не буде здатним і забезпечити дієвість даного кримінального провадження в суді.

Ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого про те, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його під вартою, та те, що орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, вчинення нового кримінального правопорушення та незаконно впливати на свідків чи потерпілого у кримінальному провадженні, є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладені обставини, ухвала Снятинського районного суду від 29 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Крім цього, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоцільність визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що в повній мірі відповідає вимогам п.5 ч.4 ст. 183 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про допущення судом першої інстанції грубих процесуальних порушень, зокрема, що після розгляду заяви про відвід, суд повернувся до розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, не повідомивши захисників про продовження такого розгляду, чим позбавивши обвинувачених права на захист, а також незважаючи на наявність клопотань про колегіальний розгляд справи, суддя продовжив слухання справи одноособово, колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи із такого.

Відповідно до ч.2 ст.422-1 КПК України, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Витребування з суду першої інстанції інших матеріалів кримінального провадження діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Таким чином, на даній стадії судового провадження, апеляційний суд оцінює законність ухвали про продовження строків тримання під вартою лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Будь-які інші доводи сторін кримінального провадження можуть бути покладені в апеляційну скаргу під час оскарження судового рішення ухваленого за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Також слід зазначити, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що остаточний варіант клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою вручено захисникам перед судовим засіданням, а обвинуваченому його взагалі вручено не було, не встановлено час вручення клопотання учасника судового розгляду, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до приписів ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Окрім цього, в матеріалах вказаного провадження містяться розписки про отримання 24.12.2025 року обвинуваченим ОСОБА_8 та його захисником ОСОБА_9 копії клопотань про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додатків.

Інші доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не спростовують висновків суду першої інстанції про продовження строків тримання під вартою та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,- п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Снятинського районного суду від 29 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5