Номер провадження: 11-сс/813/1006/25
Справа № 521/6131/25 1-кс/521/1567/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського (нині - Хаджибейського) районного суду м. Одеси від 02.05.2025 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Малиновської (нині- Хаджибейської) окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР за її заявою,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин

Зазначеною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Малиновської окружної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей за її заявою про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 не доведено бездіяльність посадових осіб саме Малиновської окружної прокуратури м.Одеси з питання прийняття рішення стосовно її заяви відповідно до вимог ст.214 КПК України, а тому є неефективним засобом захисту прав заявника, оскільки ця заява не перебуває в розпорядженні Малиновської окружної прокуратури м. Одеси.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою задовольнити її скаргу та внести відомості до ЄРДР за її заявою.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вонанаправили заяву про вчинення кримінального правопорушення багатьом адресатам, серед яких, крім іншого була Малиновська окружна прокуратура м. Одеси, а оскаржує бездіяльність саме Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, оскільки в неї є корінець про отримання її заяви саме Малиновської окружною прокуратурою м. Одеси.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судове засідання апеляційного суду учасники провадження не з`явились.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просила здійснювати розгляд апеляційної скарги шляхом забезпечення його безпосередньої участі в залі судових засідань апеляційного суду.

Право ОСОБА_6 на участь в судовому засіданні забезпечено шляхом проведення судового засідання в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» за участю ОСОБА_6 .

При цьому, ОСОБА_6 була належним чином сповіщений про дату, час та місце апеляційного розгляду, на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» були направлені супровідні листи про призначення судового засідання у режимі відеоконференції на 27.05.2025 року та 04.09.2025 року, водночас слідчий ізолятор до ВКЗ не підключився.

Всвою чергу, ОСОБА_6 ,із заявами та клопотаннями про відкладення судового розгляду на адресу апеляційного суду не зверталась.

При цьому, прокурор Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 подала клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі прокурора, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу слідчого судді залишити без змін.

За таких обставин, з метою дотримання вимог КПК України щодо розумного строку розгляду справ, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу без участі сторін провадження, оскільки подальше відкладення розгляду справи не буде відповідати положенням ст.28 КПК України.

Враховуючи неявку учасників процесу в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за необхідне апеляційний розгляд здійснювати за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як свідчить практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.

Зокрема, в п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст.318-380 КПК, з урахуванням положень Глави 26 КПК.

При цьому, виходячи з того, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, то, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, правильним є застосування зазначеного права й до розгляду скарг, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад ч.1 ст.306, ч.3 ст.234 КПК тощо).

Поряд з цим, положеннями статей 318-389 КПК України встановлений порядок судового розгляду кримінальних проваджень, який має здійснюватися з дотриманням вимог ст.ст. 32, 33 КПК щодо їх територіальної та інстанційної підсудності, що застосовується і при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, відповідно до положень ч.1 ст.306 КПК України.

Скаржник ОСОБА_6 зазначає, що нею 23.03.2025 року було складено заяву про вчинення злочину, копію якої було надано прокурором в судовому засіданні.

Безпосередньо ОСОБА_6 суду копію свої заяви не надала. Свою заяву про злочини скаржниця направила 8 адресатам, серед яких перший Департамент головної інспекції НПУ, другий Одеська обласна прокуратура, копія ОРУП №1 ГУНП (відлділ кадрів). Крім того на вільній частині заяви мається допис про наступних адресатів: Приморська районна прокуратура м.Одеси, Малиновська окружна прокуратура м.Одеси, ВнП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, копія для Офісу Генерального прокурора та СУ ГУНП в Одеській області, ГУ ДБР (в м.Одеса).

ОСОБА_6 у своїй скарзі стверджує, що 28.03.2025 року цю заяву було відправлено з ДУ «ОСІ» до Малиновської окружної прокуратури м.Одеси та інших адресатів, однак на даний час викладені у заяві відомості до ЄРДР Малиновською окружною прокуратурою м.Одеси внесені не були.

Мотивуючи прийняте рішення про відмову в задоволенні скарги, слідчий суддя послався на те, що скаржником ОСОБА_6 не доведено бездіяльність посадових осіб саме Малиновської окружної прокуратури м.Одеси з питання прийняття рішення стосовно її заяви відповідно до вимог ст.214 КПК України, а тому є неефективним засобом захисту прав заявника, оскільки ця заява не перебуває в розпорядженні Малиновської окружної прокуратури м.Одеси. Отже, суб`єктом дії (бездіяльність) якого повинні оскаржуватись у випадку невнесення ним відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, є інший орган, у якого перебуває на час розгляду скарги питання щодо прийняття рішення в порядку ст.214 КПК України за заявою про кримінальне правопорушення, викладене в заяві скаржниці. Крім того на час розгляду скарги не відомі рішення інших органів (адресатів), зазначених скаржницею у її заяві, про можливе внесення відомостей до ЄРДР.

Також, під час розгляду скарги встановлено, що заява скаржниці надійшла до Одеської обласної прокуратури та в подальшому переслана до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси та далі до Одеського управління ДВБ НПУ 09.04.2025 року для вирішення питання в порядку ст.214 КПК України.

Тому слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги ОСОБА_6 .

Згідно з п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, постановивши рішення по суті скарги, фактично її доводи щодо наявності або відсутності підстав для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення не оцінив, тому рішення повинно бути ухвалено за наслідками розгляду таких доводів.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 в порядку ст.303 КПК України, звернулась до Малиновського (нині - Хаджибейського)районного суду м. Одеси зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Малиновської (нині- Хаджибейської) окружної прокуратури м. Одеси, яка полягала у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення за її заявою від 23.03.2025 року. Таким чином, заявником оскаржувалась бездіяльність правоохоронного органу, який розташований в Хаджибейському районі м. Одеси, тому саме Хаджибейський районний суд м. Одеси уповноважений законом на розгляд даної скарги.

Проте, слідчий суддя, відмовив в задоволенні скарги по суті з формальних підстав, не дослідивши її зміст та доводи, та не надавши їм відповідну оцінку.

Так, зі змісту заяви ОСОБА_6 вбачається, що вона просить внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 182, 387 КК України, вчинені, на її думку, дізнавачем ОСОБА_8 та слідчим УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 .

Однак, як зазначає скаржник, у порушення вимог ст. 214 КПК України до теперішнього часу відомості до ЄРДР не внесені.

Заявник ОСОБА_6 просила слідчого суддю зобов`язати прокурора внести відомості про злочини на підставі її заяви та надати заявнику витяг з реєстру.

Натомість, колегія суддів вважає, що вказаних у заяві даних недостатньо для ствердження, що вчинено злочин, передбачений КК України.

Колегія суддів наголошує на тому, що завданнями кримінального провадження, згідно положень ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Пунктом 1.2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи викладене, колегія суддів наголошує на тому, що внесенню відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування має передувати діяльність, спрямована на перевірку заяви чи повідомлення задля встановлення обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, оскільки чинне кримінальне процесуальне законодавство дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень саме про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Такий висновок слугує гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Так, заявник ОСОБА_6 в поданій заяві (а.с. 8-10) вказувала на те, що дізнавач ОСОБА_8 , за згодою слідчого УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 здійснила фотографування повідомлення про підозру ОСОБА_6 з її особистими даними та відправила їх активісту ОСОБА_10 , який нині є покійним. Після чого, ОСОБА_11 розповсюдив цю інформацію шляхом публікації в телеграм-каналі.

До цього, влітку 2023 року ОСОБА_8 також надсилала ОСОБА_10 фотографії та особисту інформацію ОСОБА_6 для подальшого її розповсюдження, у зв`язку з чим заявниця вважає, що в діях даних осіб наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст..ст. 182, 387 КК України, на підставі чого просила внести відомості до ЄРДР та здійснити перевірку викладених у заяві фактів.

Водночас, колегією суддів встановлено,що підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Вказана позиція відповідає правовому висновку зробленому Верховним судом у справі 556/450/18 (Постанова від 30.09.2021 року).

Натомість, як встановлено під час судового розгляду, в заяві ОСОБА_6 жодних вагомих обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення не наведено. В заяві короткий виклад обставин злочинів обмежений формальним описом фактичних обставин, які ОСОБА_6 вважає порушенням закону.

Колегія суддів зауважує, якщо зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Відповідно, навіть при поверхневому ознайомленні зі скаргою можливо побачити, що предметом скарги не є будь-яке кримінальне правопорушення, а ОСОБА_6 переслідує інші цілі, ніж внесення об`єктивно підтверджених відомостей за її заявою до ЄРДР, що суперечить меті норми пункту 1 частини 1 ст. 303 КПК, завданням та загальним засадам кримінального провадження.

Разом з тим, у заяві ОСОБА_6 , яку вона направила не лише до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, а ще й до інших правоохоронних органів, таких даних зазначено не було, не наведено формальних ознак кримінального правопорушення, яке заявник вважає вчиненим.

Відповідно до змісту скарги колегією суддів встановлено, що заявник ОСОБА_6 переслідує інші цілі, ніж внесення об`єктивно підтверджених відомостей за її заявою до ЄРДР.

Колегія суддів вважає, що правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати їх з метою, що суперечать суспільним потребам, зокрема, перевантажувати правоохоронну систему держави численними повідомленнями, які завідомо не містять відомостей саме про кримінальне правопорушення, задля досягнення власних інтересів та виконання нею невластивих їй функцій. Запобіжниками для зловживання правом ініціювання проведення досудового розслідування, зокрема, є: встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що у заяві про кримінальні правопорушення не наведено тих необхідних відомостей, що можуть свідчити про кримінальні правопорушення та, які б могли бути підставами для початку досудового розслідування. Заявник не наводить об`єктивних даних, які б підтверджували зазначені ним відомості, а лише висуває загальне припущення про можливе вчинення протиправних (злочинних) дій, надаючи суб`єктивну оцінку правомірності тих чи інших дій, виходячи з власного аналізу та бачення (трактування) норм закону України про кримінальну відповідальність.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне ж відкриття кримінального провадження є недопустимим, позаяк призводить до можливого порушення прав конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційовано, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Натомість, апеляційний суд вважає, що в заяві не зазначено об`єктивних даних про вчинення злочину та його обставини, які б свідчили про необхідність внесення відомостей за вказаним фактом до ЄРДР за ознаками вчинення злочину. Зокрема, не зазначені дані щодо фактичного існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Незважаючи на те, що подана ОСОБА_6 до прокуратури заява названа нею як заява про вчинення кримінального правопорушення та містить вимогу про реєстрацію злочину, за своїм змістом та суттю вона не є повідомленням про злочини, оскільки не містить достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення за викладених заявником обставин, на підставі чого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні скарги.

Окрім того, висновок апеляційного суду щодо відсутності підстав для внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_6 , що не містить будь-яких конкретних обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення підтверджується також судовою практикою, зокрема, в п.п. 35-36 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №818/1526/18) Верховний Суд дійшов висновку про те, що у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відповідно до супровідного листа заступника керівника Малиновської окружної прокуратури м.Одеси від 09.04.2025 року №51-2882ВИХ-25 вбачається, що заява ОСОБА_6 , яка надійшла до Малиновської окружної прокуратури м.Одеси, 07.04.2025 року за №3487-25 із додатками була скерована до Одеського управління ДВБ НПУ для вирішення питання у порядку ст.214 КПК України.

Таким чином, незважаючи на бездіяльність посадових осіб Малиновської окружної прокуратури м.Одесищодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_6 в порядку ст. 214 КПКУ, а направлення її до іншого органу для проведення перевірки колегія суддів констатує, що з доводів заяви та скарги ОСОБА_6 не вбачається підстав для внесення інформації про кримінальні правопорушення до ЄРДР, оскільки її заява не містить викладу конкретних обставин, які б свідчили про вчинення будь-якого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи те, що встановлені апеляційним судом порушення, які допущені судом першої інстанції під час розгляду скарги, можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, тому апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, оскаржену ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу по суті доводів скарги ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 303, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 02.05.2025 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР за її заявою - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Малиновської окружної прокуратури м. Одесищодо невнесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за її заявою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4