Справа № 643/2783/13-к
Провадження № 1-в/643/265/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду заяву засудженого про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2016 за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 , звернувся до суду із заявою про звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання ухваленого відносно нього обвинувального вироку.

В обґрунтування вказаної заяви зазначається, що вироком Московського районного суду

м. Харкова від 30.05.2016 у справі № 643/2783/13-к (провадження № 1-кп/643/433/16), який набрав законної сили 30.06.2016, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.

До цього часу вказаний вирок не був звернутий до виконання, а у продовж строку його виконання ОСОБА_3 не ухилявся від його виконання, нових злочинів не вчиняв.

На підтвердження своїх доводів представник засудженого посилається на відповідь начальника Салтівського районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 25.11.2025 № 7043/24/23/1-25, наданої на адвокатський запит, з якої вбачається, що вирок Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2016 відносно ОСОБА_3 на виконання до вказаного органу з питань пробації не надходив. У зв`язку з викладеним інформація про невиконання звільненим з випробуванням покладених на нього судом обов`язків, притягнення до адміністративної відповідальності, ухилення від контролю за його поведінкою у уповноваженого органу з питань пробації відсутня.

Також захисником надано витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» на підтвердження відсутності інших судимостей, окрім вказаного вироку суду.

У рахуванням наведеного, посилаючись на положення ст. 80 КК України, ст. 152 КВК України, адвокат зазначає про наявність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання, призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Як визначено ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право, серед іншого, вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 14 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого

Засуджений та його захисник до суду не з`явились.

Представник органу пробації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Від прокурора надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення клопотання не заперечував.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, судом встановлено наступне.

Московським районним судом м. Харкова за результатами розгляду кримінального провадження № 0000599 від 24.01.2013 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, ухвалено обвинувальний вирок.

Зокрема, вироком Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2016 у справі

№ 643/2783/13-к (провадження № 1-кп/643/433/16) ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покладено обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишено підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Зазначений вирок суду міститься у т. 2 судової справи, а.с. не пронумерований.

З матеріалів судової справи також вбачається, що копія вироку, який не набрав законної сили, 30.05.2016 вручена обвинуваченим та прокурору.

Даних про оскарження зазначеного вироку суду матеріали судової справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Згідно з ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відтак, за відсутності даних апеляційного оскарження зазначеного вироку, суд робить висновок, що вирок Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2016 у справі № 643/2783/13-к набрав законної сили 30.06.2016.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 535 КПК України (в редакції, яка діяла на момент набрання вироком законної сили), судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного Суду України.

Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.

Водночас, матеріали судової справи не місять розпорядження про виконання вироку суду та його надсилання відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок його виконувати.

Згідно з копії відповіді начальника Салтівського районного відділу Філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 25.11.2025 № 7043/24/23/1-25, наданої адвокату

ОСОБА_4 , вбачається, що вирок Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2016 відносно ОСОБА_3 на виконання до вказаного органу з питань пробації не надходив. У зв`язку з викладеним інформація про невиконання звільненим з випробуванням покладених на нього судом обов`язків, притягнення до адміністративної відповідальності, ухилення від контролю за його поведінкою у уповноваженого органу з питань пробації відсутня.

В наданому витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Департаменту інформатизації МВС України від 19.10.2025 зазначено про засудження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно вироку Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2016 за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців та звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік. Дата набрання вироку: 30.06.2016. Відомості про звільнення ОСОБА_3 у зв`язку із закінченням іспитового строку до МВС не надходили. Також відсутні відомості про розшук засудженого та його притягнення до кримінальної відповідальності за інші кримінальні правопорушення.

Вирішуючи питання обґрунтованості поданої заяви та наявності підстав для звільнення

ОСОБА_3 від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2016 за ч. 2 ст. 296 КК України, суд зазначає наступне.

Положення ст. 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Аналогічне положення визначене ст. 152 КВК України, відповідно до якої підставами звільнення від відбування покарання є, серед іншого, закінчення строків давності виконання обвинувального вироку;

Виконання вироку - це діяльність органів виконавчої влади щодо виконання обвинувального вироку, яка пов`язана з реальним обмеженням визначених судом прав і свобод засудженої особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 535 КПК України (в редакції, яка діяла на момент набрання вироком законної сили), судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного Суду України. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.

При цьому особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, оскільки це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини а отже унеможливлює виконання покарання.

Строк виконання обвинувального вироку, за винятком випадків, передбачених ч. 6 ст. 80 КК України, має певний термін, після спливу якого держава не може застосовувати обмеження до особи за цим вироком.

Приписами ч. 1, 2 ст. 80 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та імперативні строки, сплив яких, є підставою для звільнення засудженої особи від відбування призначеного їй цим вироком покарання.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України (в редакції, яка діяла на момент набрання вироком законної сили) особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

В розумінні ч. 3 ст. 12 КК України (в редакції, на момент вчинення злочину), вчинене ОСОБА_3 діяння є злочином середньої тяжкості.

Правова природа звільнення від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків.

Отже, застосування ст. 80 КК України вимагає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та відсутність фактів, які є підставою зупинення або переривання цих строків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності виконання обвинувального вироку зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч. 4 ст. 80 КК України).

Будь-яких інших умов та обмежень для застосування цих положень КК України не містить.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.02.2025 у справі № 229/207/24

Відтак, підставою для звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання ухваленого відносно нього обвинувального вироку є: а) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; б) неухилення особи від відбування призначеного їй покарання; в) невчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого.

Строк давності виконання обвинувального вироку починає спливати з моменту набрання вироком законної сили і триває весь час, доки вирок не виконується з причин, не пов`язаних з ухиленням особи від його виконання. Такими причинами можуть бути, наприклад, бездіяльність державних органів, на які покладений обов`язок виконання вироку, наявність різноманітних форс-мажорних обставин тощо.

Тривалість строків давності виконання обвинувального вироку залежить від виду покарання, яке було призначене засудженому (а не передбачене санкцією відповідної статті (частини статті) Особливої частини КК), а коли йдеться про позбавлення волі, то й від строку такого покарання та тяжкості вчиненого особою злочину, і визначається на підставі ч. 1 ст. 80 КК.

Зупинення строку давності відбувається у разі ухилення засудженого від відбування покарання, тобто умисного вчинення діяння, яке полягає у невиконанні засудженим обов`язку (бездіяльність) щодо відбування призначеного йому обвинувальним вироком покарання (наприклад, шляхом зміни прізвища, підроблення документів, зміни місця роботи, виїзду з місця проживання у невідомому напрямку тощо).

При ухиленні від відбування покарання строк давності не спливає протягом усього періоду ухилення, а його перебіг відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання (ч. 3 ст. 80 КК). Причому строк давності, який сплинув до моменту ухилення засудженого від відбування покарання, не анулюється, а підлягає заліку і продовжує спливати з моменту з`явлення засудженого або його затримання.

Кримінально-правові наслідки звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку є, зокрема, те, що засуджений з моменту звільнення не вважається таким, що має судимість (ч. 3 ст. 88 КК України - особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, кримінальна протиправність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості., ч. 2 ст. 90 КК України - до строку погашення судимості зараховується час, протягом якого вирок не було виконано, якщо при цьому давність виконання вироку не переривалася. Якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченні строків давності виконання вироку).

У розумінні ч. 3 ст. 80 КК України зупинення перебігу давності може мати місце в разі ухилення, тобто активних, цілеспрямованих дій або бездіяльності, але в будь-якому разі це дії, які нерозривно пов`язані з особою засудженого та мають чітку направленість і ціль не виконувати вирок.

Як вже зазначалось судом, будь-яких відомостей щодо вчинення дій, спрямованих виконання вироку суду, матеріали судової справи не містять, що також підтверджується інформацією органу пробації.

Оскільки вирок Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2016 відносно ОСОБА_3 набрав чинності 30.06.2016, то строк його примусового виконання завершився через 5 років, тобто 30.06.2021.

Отже, на даний час строк примусового виконання вироку Московського районного суду

м. Харкова від 30.05.2016 у справі № 643/2783/13-к сплив.

В зазначений період часу ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, зокрема, за ст. 389 КК України не притягувався. Доказів ухилення засудженого від виконання вироку не містять як матеріали справи, так і не надано органом пробації чи прокурором. Відтак, підстав для зупинення перебігу давності виконання обвинувального вироку судом не вбачається.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви та наявність підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання ухваленого відносно нього обвинувального вироку.

Відповідно до ч. 6 ст. 539 КПК України за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Між тим суд зауважує, що виявлені під час розгляду цієї справи обставини вказують про невиконання відповідальними працівниками апарату суду обов`язків, визначених розділом 29 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ (яка діяла на момент набранням вироком законної сили), в частині підготовки розпорядження про виконання вироку суду та його надсилання відповідному органу, на який покладено обов`язок виконати судове рішення.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне повідомити керівника апарату Салтівського районного суду міста Харкова про виявлені порушення з метою проведення відповідної перевірки та недопущення їх у майбутньому.

Керуючись ст. 80, 534, 535, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_3 , яка подана в його інтересах адвокатом ОСОБА_4 , про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання ухваленого відносно нього обвинувального вироку - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання згідно вироку Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2016 у справі № 643/2783/13-к (провадження

№ 1-кп/643/433/16, кримінальне провадження № 0000599 від 24.01.2013), засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Копію ухвали направити керівнику апарату Салтівського районного суду міста Харкова для проведення перевірки за фактом невиконання відповідальними працівниками апарату суду обов`язків щодо підготовки розпорядження про виконання вироку суду та його надсилання відповідному органу, на який покладено обов`язок виконати судове рішення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_6