490/3733/25 10.10.2025
н/п 1-кп/490/1370/2025
Центральний районний суд міста Миколаєва
Справа № 490/3733/25
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

10 жовтня 2025 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000207 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор звернувся із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, застосованого ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.02.2025. Прокурор зазначив, що підставою для продовження строку запобіжного заходу є наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлених під час застосування запобіжного заходу та його продовження, і які наразі не зменшились; застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор клопотання підтримав в повному обсязі.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання; захисник зазначив, що клопотання необґрунтоване, містить помилки, які не можна вважати технічними; існування ризиків не доведено, клопотання не відповідає вимогам КПК; достатнім буде застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання; обвинувачений підтримав позицію захисника.

Потерпіла будь-яких зауважень не висловлювала.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи в межах клопотання, суд прийшов до таких висновків.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.02.2025 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.04.2025 включно без визначення розміру застави; ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.04.2025 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 17.05.2025 включно без визначення розміру застави. Застосування до обвинуваченого такого виду запобіжного заходу та його продовження було обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На час розгляду слідчим суддею клопотань про застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_3 підозрювався у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263 КК України. У подальшому ОСОБА_3 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри: з ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалами суду від 15.05.2025, 30.06.2025, 18.08.2025 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.07.2025, 28.08.2025, 16.10.2025 включно.

Під час продовження судом запобіжного заходу було враховано наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень; наявність інших ризиків встановлено не було.

Наразі, такі ризики як переховування від суду, незаконний вплив на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень, не перестали існувати та не зменшились.

Зазначені ризики підтверджено тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років; придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років; міцних соціальних зв`язків не має, в сукупності зазначене свідчить про те, що усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинене, з метою її уникнення може переховуватись від суду; крім того, оскільки обвинувачений обізнаний щодо місця проживання потерпілої та свідків, яких ще не було допитано судом, можна з високою ймовірністю очікувати, що він може на них впливати з метою зміни показань на його користь; зважаючи на характер інкримінованих кримінальних правопорушень та обставини їх вчинення можна дійти висновку про високу ймовірність вчинення інших кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд констатує, що ризиком є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За сукупності таких обставин, зокрема наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити на шістдесят днів стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки немає підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ст. 194 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо невідповідності клопотання вимогам КПК України, недоведеності ризиків шляхом надання належних та допустимих доказів, наявність помилки у клопотання в частині кваліфікації інкримінованих обвинуваченому дій не є переконливими та такими, що спростовують наведені вище висновки суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_3 обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення із застосуванням насильства, що спричинило загибель людини, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 331, 372 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 задовольнити;

продовжити строк тримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на шістдесят днів - до 08.12.2025 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим - протягом п`яти днів з моменту вручення копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1