Провадження № 1-кп/635/1438/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 127, ч.2 ст. 127, ч.3 ст. 152, ч.3 ст. 301-1, ч.4 ст. 301-1 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадження суду надійшо кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 127, ч.2 ст. 127, ч.3 ст. 152, ч.3 ст. 301-1, ч.4 ст. 301-1 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 152 КК України.

Прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави. В обґрунтування клопотання посилається на те, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, строк дії ухвали суду закінчується, тому існує необхідність у продовженні застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, оскільки у разі визнання винним йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, що може бути підставою та мотивом переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, вік обвинуваченого свідчить про можливість ним покинути територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Також ОСОБА_5 може впливати на неповнолітніх свідків та потерпілого, застосовуючи до них методи залякування, погроз, до їх безпосереднього допиту зазначених осіб у судовому засіданні, оскільки йому відомі їх особисті дані, в тому числі адреса та номер телефону (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Крім того, ОСОБА_5 не має стабільного джерела доходів, сталих соціальних зв`язків та може продовжити злочинну діяльність та вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про його соціальну небезпеку та унеможливлює перебування в даний час у суспільстві (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Враховуючи викладене, вважає, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, не зможуть запобігти зазначеним у клопотанні ризикам.

Також зазначив, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватися від суду, оскільки у разі визнання винним йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років, що може бути підставою та мотивом переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, вік обвинуваченого свідчить про можливість ним покинути територію України з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Також ОСОБА_9 може впливати на неповнолітніх свідків та потерпілого, застосовуючи до них методи залякування, погроз, до їх безпосереднього допиту зазначених осіб у судовому засіданні, оскільки йому відомі їх особисті дані, в тому числі адреса та номер телефону (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Крім того, ОСОБА_9 не має стабільного джерела доходів, сталих соціальних зв`язків та може продовжити злочинну діяльність та вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про його соціальну небезпеку та унеможливлює перебування в даний час у суспільстві (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Враховуючи викладене, вважає, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, не зможуть запобігти зазначеним у клопотанні ризикам.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність заявлених прокурором ризиків та необгрунтованість підозри. Зазначив, що ОСОБА_5 має постійне місце мешкання, проживає з матір`ю, від органу досудового розслідування не переховувався. Додав, що потерпілий виїхав за межі України, а свідки не були очевидцями подій, тому відсутній ризик впливу на свідків. Просив застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника, пояснив, що проживає з матір`ю та вітчимом, до затримання неофіційно працював, переховуватись від суду не збирається. Просив застосувати до нього домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на недоведеність та необгрунтованість заявлених прокурором ризиків. Просила врахувати, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, навчається у Дергачівському ліцеї, та просила застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисника. Пояснив, що проживає разом з матою та старшим братом, навчається у 10 класі Дергачівського ліцею №4.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_4 підтримала думку захисника, зазначивши, що гарантує контроль за поведінкою сина.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, судом фактично встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з положенням ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Поряд з цим, відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 08.08.2025 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який в подальшому було продовжено до 03.01.2026 р.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 08.08.2025 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який в подальшому було продовжено до 03.01.2026 р.

Суд вважає доведеним наявність ризиків, передбачених п.1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, стосовно кожного з обвинувачених, а саме, можливість обвинувачених переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, на існування яких вказує сторона обвинувачення.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_10 та ОСОБА_4 підозрюються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років. З урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, може бути підставою та мотивом для них переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Співставлення можливих негативних для обвинувачених наслідків переховування у невизначеному майбутньому із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за особливо тяжкий злочин у найближчій перспективі робить цей ризик актуальним.

Наведені факти в їх сукупності та взаємозв`язку свідчать про продовження існування ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

Також суд вважає доведеним наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , маючи інформацію про анкетні дані потерпілого та свідків із зазначенням їх засобів зв`язку та місця мешкання, і перебуваючи на свободі, матимуть можливість здійснити незаконний вплив на вказаних осіб, які ще не допитані судом, чим перешкоджатимуть встановленню істини у даному кримінальному провадженні.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, підтверджується тим, що, перебуваючи на свободі, обвинувачені, знаючи анкетні дані потерпілого, можуть продовжити злочинну діяльність, й надалі вчиняти злочини, включаючи злочини проти життя та здоров`я, що свідчить про їх соціальну небезпеку та унеможливлює перебування обвинувачених на даний час у суспільстві.

З урахуванням викладених вище ризиків, що існують, даних про особу обвинуваченого, які раніше не судимі, не одружені, обставин вчинення і суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у скоєнні яких вони обвинувачуються, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З приводу доводів адвоката ОСОБА_8 щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 суд зазначає, що на даний час вони є передчасними, оскільки судове слідство не розпочато і докази судом не досліджені.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Враховуючи викладене, суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинувачених запобіжного заходу та приходить до висновку, що застосування такого слід продовжити.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи особу обвинувачених та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , положення ст.ст. 177 та 178 КПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 183, 314-316, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 21.02.2026 року включно без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 21.02.2026 року включно без визначення розміру застави.

Встановити строк дії ухвали до 21.02.2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченим, прокурору, захисникам та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвалу може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено 25.12.2025 р.

Суддя ОСОБА_1