УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 року Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_5 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимирі за засобом відеофіксації судове засідання за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Володимирського міського суду Волинської області перебуває вказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 .

Судом неодноразово було застосовано привід до обвинуваченого ОСОБА_5 , разом з тим, на виконання ухвал суду працівниками поліції надаються рапорти, в яких зазначено, що виконати привід особи не представляється можливим, оскільки ОСОБА_5 в категоричній формі відмовляється добровільно їхати з працівниками поліції до суду, мотивуючи тим, що не вбачає необхідності з,являтись до суду, оскільки суть своїх звернень виклав у заявах і поясненнях, які знаходяться в матеріалах справи.

16.10.2025 ухвалою суду задоволено клопотання прокурора Володимирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, надано дозвіл на його затримання з метою приводу останнього для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у судовому засіданні, яке призначено о 15-00год. 25.11.2025 року.

Дана ухвала суду виконана працівниками поліції та обвинувачений ОСОБА_5 доставлений до Володимирського міського суду Волинської області.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що 28.12.2023 до суду скеровано обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, відповідно до якого ОСОБА_5 18.07.2023, близько 19-00год, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, за допомогою молотка наніс удар в ділянку голови ОСОБА_6 , чим заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження. Наявність обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Разом з тим, обвинувачений жодного разу не з`явився до суду, у зв`язку з чим до останнього неодноразово застосовувався привід, який не був виконаний у зв,язку із відмовою обвинуваченого прибути в зал судових засідань. При цьому, про поважність причин неприбуття особа жодного разу суд не повідомила. Посилаючись на вимоги ч.1 ст.177 КПК України, п.4 ч.1 ст.184 КПК України, з метою запобігання наведеним ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків необхідно застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам. Вважає, що в даному випадку тримання під вартою є виправданим, оскільки застосовується тимчасово на визначений строк, а конкретні ознаки систематичного невиконання обвинуваченим своїх обов`язків щодо явки до суду, прямо вказують на наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості над повагою до особистої свободи.

Захисник ОСОБА_4 , яку підтримав обвинувачений, заперечували проти задоволення клопотання прокурора, мотивуючи тим, що ризики не доведені належними доказами. Дійсно ОСОБА_5 тривалий час не з`являвся до суду, але він вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою похилого віку, має ряд захворювань, постійне місце проживання, а тому просить обрати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши клопотання прокурора, думку захисника та обвинуваченого, суд дійшов до висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10.02.2011 р., справу «Комарова проти України» від 16.05.2013р., «Калашников проти Росії» від 15.07.2002р., в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Для позбавлення особи свободи слідчий суддя чи суд повинен вмотивовувати свої рішення про обрання тримання її під вартою підставами, які мають бути чітко зазначені стороною обвинувачення, а доводи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними й абстрактними».

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; 3) вік та стан здоров`я; 4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію; 7) майновий стан; 8) наявність судимостей; 9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Так ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, жодного разу не з`явився до суду, у зв`язку з чим до останнього неодноразово застосовувався привід, який не був виконаний у зв,язку із відмовою обвинуваченого прибути в зал судових засідань, що свідчить про порушення ним процесуальних обов`язків обвинуваченого. Водночас суд бере до уваги, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою старечого віку, внаслідок чого має ряд захворювань, наявне постійне місце проживання.

Окрім даних, що характеризують обвинуваченого, суд враховує, що на даний момент Указом Президента України який затверджено Законом України на території України введено воєнний стан, що дає додаткові підстави для обмеження конституційних прав громадян, враховує також, що слідство по справі тільки розпочато судом, не залучені докази, не допитані потерпілий та свідки, що не виключає спробу здійснити вплив на них з боку обвинуваченого та дає достатні підстави вважати, що залишаючись на свободі він може впливати на свідків, знищити докази по справі, вчинити новий злочин та переховуватися від суду.

Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, яка в теперішній момент перебуває у стані війни та активних бойових дій, що в тій чи іншій мірі впливає й на суспільство.

Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час судового слідства встановлені ризики, передбачені у п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема це можливість переховуватись від суду, знищити, сховати речі, яке мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, здійснювати незаконний вплив на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, враховуючи наведені ризики а також поведінку особи суд вважає доцільним застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з певними обмеженнями, що за ступенем суворості межує з позбавленням волі та забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час досудового слідства, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом встановлено, що місцем постійного проживання обвинуваченого ОСОБА_5 є буд. АДРЕСА_1 .

За вимогами ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, і може бути застосований до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачене покарання у виді позбавлення волі.

Отже, за ступенем суворості такий захід межує з позбавленням волі у значенні ст.5 КЗПЛ. Зокрема, у справі "Вітторіо і Луіджи Манчині проти Італії" ЄСПЛ зазначив, що і тримання під вартою у в`язниці, і домашній арешт були для заявників позбавленням свободи, виходячи із розуміння пп. "с" п.1 ст.5 КЗПЛ.

Оцінюючи сукупність вищевикладених обставин, слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому ОСОБА_5 залишати житло, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, забезпечить дотримання ним процесуальних обов`язків під час досудового розгляду кримінального провадження та буде запобігати вищенаведеним ризикам, у зв`язку з чим задовольняє клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 193, 194, 196, 350 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Володимирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рогожани, Володимирського району, Волинської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 25.01.2026 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме :

- з`являтись до суду за першою вимогою;

- не відлучатися за територію с. Рогожани, Володимирського району Волинської області, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на прокурора Володимирської окружної прокуратури ОСОБА_3 ..

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали суду оголошено о 11-00 годині 27.11.2025 року.

Суддя: ОСОБА_7