КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/6119/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000644, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03 січня 2026 року, із визначенням розміру застави.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання прокурора та всупереч вимогам діючого законодавства і практики Європейського суду з прав людини, застосовано до неї запобіжний захід у виді тримання під вартою за відсутності будь-яких доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Звертає увагу суду на те, що доводи прокурора про неодноразові неявки обвинуваченої до суду протягом тривалого судового розгляду не відповідають дійсності, оскільки матеріали справи місять ряд клопотань про відкладення судових засідань із зазначенням обвинуваченою ОСОБА_7 поважності неявки до суду. При цьому, обвинувачена звертає увагу колегії суддів, що судові засідання призначались суддею два-три рази на рік, та відкладались не тільки за клопотанням обвинуваченої, але і через введення воєнного стану, перебуванням судді в нарадчій кімнаті, на лікарняному та за клопотанням сторони обвинувачення про відкладення судового розгляду.

За доводами обвинуваченої, матеріали справи не містять підтверджень фактів ухилення ОСОБА_7 від суду, оскільки відсутні будь-які підтверджуючі документи органу досудового розслідування про неможливість виконання ухвали суду про привід. При цьому звертає увагу, що ОСОБА_7 не переховувалась від слідства та суду, а вела звичайний спосіб життя, мала постійне місце проживання та роботи, засоби зв`язку не змінювала.

Як стверджує ОСОБА_7 , судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином не враховано, що вона раніше не судима, має постійне місце проживання, працевлаштована, має позитивну характеристику та репутацію в академічному середовищі, брала участь у міжнародних конференціях за кордоном та кожного разу повертались в Україну, що у свою чергу виключає ризик переховування її від суду.

За доводами апелянта, судом першої інстанції визначено великий розмір застави, оскільки він не відповідає матеріальному становищу обвинуваченої та її заробітній платні в навчальному закладі, та є непомірним для сплати.

Також вважає, що судом першої інстанції не наведено обґрунтованих даних, які свідчать про неможливість застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначає, що під час судового розгляду судом було порушено її право на захист, оскільки в судовому засіданні не брав участі захисник, який призначений судом із центру безоплатної правничої допомоги.

Наголошує на тому, що слідчі слідчої групи у кримінальному провадженні №0000644, а також прокурори групи прокурорів у цьому провадженні, після 01.07.2020 року не були уповноважені здійснювати відповідне досудове розслідування у формі досудового слідства та організацію і процесуальне керівництво таким досудовим розслідуванням, оскільки у цьому провадженні не було визначено ні органу дізнання, ні дізнавача, ні процесуального керівника досудового розслідування кримінального проступку, передбаченого ст.366 КК України.

Вважає, що висунуте їй обвинувачення є необґрунтованим, оскільки жодних кримінальних правопорушень ОСОБА_7 не вчиняла.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також в поданій апеляційній скарзі обвинувачена заявила клопотання про поновлення їй строків на апеляційне оскарження ухвали суду, оскільки нею першочергово помилково було подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції, як про це було зазначено судом в резолютивній частині оскаржуваної ухвали.

За таких обставин вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, в зв`язку з чим просить його поновити.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 також просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що прокурором у поданому клопотанні не викладено фактичних обставин кримінального правопорушення, які він вважає доведеними та такими, що дають підстави для застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вважає, що судом не взято до уваги, що повідомлення про підозру Блистів не вручалось, у матеріалах провадження відсутні відомості про отримання ОСОБА_7 копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, що свідчить про порушення її права на захист.

За доводами захисника, судом не наведено обґрунтування наявності ризику незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про формальний підхід до вирішення питання доцільності обрання запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченої під вартою.

Також вважає, що судом першої інстанції визначено непомірно великий розмір застави.

За результатами апеляційного перегляду просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також в поданій апеляційній скарзі захисник порушує клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження ухвали суду, оскільки 05.11.2025 року судом проголошено резолютивну частину рішення, проте повний текст оскаржуваної ухвали було оголошено лише 10.11.2025 року.

За таких обставин вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, в зв`язку з чим просить його поновити.

Суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими доводи обвинуваченої та її захисника про поважність пропуску строків на апеляційне оскарження, оскільки наведені у клопотанні обставини підтверджуються матеріалами провадження. З цих підстав суд задовольняє клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 і поновлює їм строк на апеляційне оскарження.

Прокурором у кримінальному провадженні подані заперечення на апеляційні скарги, в яких він просить ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку поданих апеляційних скарг, вивчивши матеріали контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється (обвинувачується) особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на наступне.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Печерського районного суду міста Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000644 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, в якому здійснюється судовий розгляд.

Під час судового розгляду прокурором подано клопотання про застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зокрема, за доводами прокурора, в даному кримінальному провадженні існують ризики: переховування обвинуваченої від суду; незаконного її впливу на свідків у цьому кримінальному проваджені; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Як стверджує прокурор у поданому клопотанні, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років. Під час досудового розслідування ОСОБА_7 неодноразово ігнорувала виклики слідчого для проведення процесуальних дій за її участю. В зв`язку з цим слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва надавався дозвіл на здійснення приводу ОСОБА_7 . Також під час судового розгляду до обвинуваченої ОСОБА_7 неодноразово застосовувався привід до суду, що свідчить про можливість переховування останньої від суду.

Також в обґрунтування ризику можливості впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином прокурор зазначає, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки на даний час судом не допитано жодного свідка у цьому кримінальному провадженні.

Просить врахувати, що відносно ОСОБА_7 06.06.2019 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.364 КК України, яке відповідно до вимог п.1 ст. 278, п.1 ст.135 КПК України направлено за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 . На неодноразові виклики ОСОБА_7 до слідчого, прокурора не з`являлася, за вказаним нею місцем проживання була відсутня, що свідчить про переховування від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності. У зв`язку з переховуванням підозрюваної ОСОБА_7 , 11.06.2019 постановою слідчого її оголошено у розшук.

У подальшому, як стверджує прокурор, в судові засідання, які призначались протягом 2023-2025 років, обвинувачена ОСОБА_7 не з`являлась, хоча була належним чином повідомлена про час та дату розгляду кримінального провадження. Ухвали про застосування до обвинуваченої примусового приводу через органи поліції виконані не були, оскільки за місцем проживання вона була відсутня та не вдалось встановити місце її знаходження.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03 січня 2026 року, із визначенням розміру застави.

Ухвалюючи рішення про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції послався на те, що реальним на даний час є існування ризиків впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, які судом не допитані, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та переховування обвинуваченої від суду, що унеможливить встановлення істини у кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України.

Суд також навів інші обставини, які ним були враховані при застосуванні до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме те, що ОСОБА_7 , будучи обізнаною про перебування з 26.11.2020 відносно неї кримінального провадження в суді, неодноразово в судові засідання не з`являлась без поважних причин. При цьому, обвинувачена ОСОБА_7 подавала до суду клопотання про відкладення судових засідань, без долучення належних доказів на підтвердження наявності у неї поважної причини неявки на судовий виклик. Крім цього, вся інформація про судові засідання розміщувалась на сайті суду, з якою вона мала можливість додатково ознайомитись. Ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2024 та 24.02.2025 до обвинуваченої ОСОБА_7 застосовувався привід в судові засідання 16.01.2025 та 26.03.2025. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.05.2025 до обвинуваченої ОСОБА_7 надавався дозвіл на затримання із метою приводу для розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В судове засідання, призначене на 17.09.2025 ОСОБА_7 в черговий раз не з`явилась без поважних причин, та в цей же день ухвалою Печерського районного суду м. Києва кримінальне провадження за №0000644 від 09.07.2018, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, було зупинено та обвинувачену ОСОБА_7 оголошено у розшук. Відповідно до протоколу затримання обвинувачена ОСОБА_7 була затримана 03.11.2025 о 12.30 год. на виконання вказаної ухвали суду.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та її процесуальну поведінку, яка об`єктивно свідчить про небажання обвинуваченої ОСОБА_7 , явка якої є обов`язковою, з`являтись до суду. Також існують обґрунтовані ризики переховування її від суду, оскільки остання неодноразово вчиняла такі дії як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

При цьому, ухваливши рішення про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано визнав за можливе застосувати заставу в розмірі 110 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на обвинувачену, у випадку внесення застави, відповідних обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування на даному етапі судового розгляду до обвинуваченої іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання судом завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, та запобігти існуючим ризикам, на які посилається прокурор у поданому клопотанні, в тому числі ризику переховування обвинуваченої від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційні доводи щодо порушення ОСОБА_7 права на захист через відсутність в суді першої інстанції захисника, який призначений судом із центру безоплатної правничої допомоги, не знаходять свого обґрунтованого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки під час застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою був присутній захисник ОСОБА_6 .

Крім цього, не відповідають фактичним обставинам провадження і твердження апелянтів про те, що судом першої інстанції визначено розмір застави, який не відповідає матеріальному становищу обвинуваченої та її заробітній платні та є непомірно великим для сплати, оскільки на час апеляційного розгляду визначений судом розмір застави сплачено, в зв`язку з чим ОСОБА_7 звільнено з під варти.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

Також не перебуває в межах апеляційного розгляду та є предметом судового розгляду твердження апелянтів про те, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 не вручалось, у матеріалах провадження відсутні відомості про отримання ОСОБА_7 копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, що свідчить про порушення її права на захист.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Задовольнити клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 та поновити їм строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03 січня 2026 року, із визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4