Справа №:755/5361/25
Провадження №: 1-кп/755/988/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду м. Києва клопотання потерпілої ОСОБА_3 про затвердення угоди у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 10 лютого 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Маньківка, Маньківськогор-н., Черкаської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

У стадії судових дебатів від потерпілої ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим від 11 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза № 0000174 від 10 лютого 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

У змісті угоді зазначено: учасників кримінального провадження, а саме, що угода укладена між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_3 ; обсяг обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 ; кваліфікацію його дій; про відсутність цивільного позову; обставини, що пом`якшують покарання та обставини, що характеризують особу обвинуваченого; узгоджене сторонами покарання; роз`яснення наслідків затвердження угоди та наслідки невиконання угоди; підтвердження обізнаності сторін угоди про обов`язковість їх участі у судовому засіданні для розгляду угоди; що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження; визначено, що цивільний позов у справі відсутній, оскільки потерпілій відшкодовано 50000 гривень матеріальної шкоди; обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбаченими ст. 66 КК України, сторони угоди визнали щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків; обставин, що відповідно до вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 - не встановлено; обставинами, що характеризують особу сторони угоди визнали ті, що ОСОБА_4 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сторона захисту просить взяти до уваги форму вини ОСОБА_4 , зокрема, що вчинений ним злочин є необережним; ступінь тяжкості вчиненого ним діяння - тілесні ушкодження середньої тяжкості; дані про особу - позитивні характеристики, відсутність судимостей, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують; його ставлення до цього порушення - відверте визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль із приводу цього, осуд своєї поведінки, розуміння негативних наслідків. ОСОБА_4 з першого дня бажав виправити наслідки скоєного, телефонував для моральної підтримки потерпілій, відшкодовував завдані збитки. Потерпіла вважає, що ОСОБА_4 повинен понести покарання за свої дії, але своїм ставленням до скоєного допоміг потерпілій оговтатися від пережитого, компенсував її перенесені страждання і поведінкою після скоєного полегшив душевний біль, чим довів своє виправлення; враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, враховуючи особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, сторони узгодили покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування узгодженого покарання у виді штрафу, сторони угоди вважають, що під час військового стану, коли Збройні сили України потребують матеріального забезпечення, то саме таке покарання буде доцільним і корисним для суспільства, а також досягнуто мети кримінального покарання з урахуванням принципів справедливості.

Будь-яких умов та обов`язків ОСОБА_4 визначено не було.

Обвинуваченому ОСОБА_4 були роз`яснені вимог ст. ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України.

Потерпілій ОСОБА_3 були роз`яснені вимоги ст. ст. 473, 394, 424, 394, 474, 476 КПК України.

Сторони угоди повідомлені про обов`язкову їх участь у судовому засіданні для розгляду укладеної угоди.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив затвердити угоду, призначивши, визначене її умовами покарання. Підтвердив, що ознайомлений з наслідками укладання, затвердження та невиконання умов угоди.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав угоду та просив її задовольнити, додавши, що потерпіла під час судового розгляду відмовилася від підтримання обвинувачення ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 135 КК України, а тому провадження у цій частині було закрито, тобто обсяг обвинувачення було зменшено. Він вважає, що саме покарання у виді штрафу принесе користь державі більше, ніж відбування ОСОБА_4 будь якого іншого покарання.

Потерпіла, будучи попередженою про обов`язкову явку її у судове засідання для розгляду угоди, не з`явилася. Клопотань про відкладення не подавала.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні наполягав, що угоду можливо розглядати лише за його участю і що потерпіла не бажає згадувати ці події та приходити у судові засідання.

Прокурор заперечив щодо задоволення угоди, оскільки її умови та узгоджене покарання суперечать вимогам діючого законодавства та не відповідають інтересам суспільства.

Вивчивши угоду, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши угоду на відповідність нормам кримінально-процесуального та кримінального законодавства, суд приходить до наступного.

14 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза № 0000174 від 10 лютого 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, у порядку, передбаченому положеннями ст.ст.468, 469, 471, 473, 474 КПК України, укладено угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілою і сторони узгодили покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, за ч.1 ст. 135 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень. На підставі ч.1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки,

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року було відмовлено у затвердженні цієї угоди з обґрунтуванням прийнятого рішення.

Під час судових дебатів суду було надано ще одну угоду про примирення та клопотання потерпілої про розгляд угоди.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

У кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим; 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості (ст. 468 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до вимог п.5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до вимог ч.8 ст. 474 КПК України, повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди. У разі повторної відмови судом у затвердженні угоди наступне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не допускається.

Відповідно до вимог ч.6, ч.7 ст. 474 КПК України, серед іншого, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

З метою перевірки дотримання при складанні угоди норм кримінального та кримінально-процесуального законодавства, та перевірки визнання обвинуваченим своєї вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, в судовому засіданні був допитаний обвинувачений ОСОБА_4 , який показав, що він повністю визнає свою вину у тому обсязі обвинувачення, яке йому пред`явлено органом досудового розслідування, а саме, що він, перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, сів за кермо автомобіля, порушив Правила дорожнього руху України, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої потерпіла отримала тілесні ушкодження. Після чого, злякавшись, він поїхав з місця події, залишивши потерпілу. Згодом його зупинили військові, які сказали повернутися на місце події. Він повністю визнає свою вину, щиро розкаюється, повністю відшкодував потерпілій суму завданої матеріальної шкоди, вони з нею примирилися та дійшли згоди про укладення угоди про примирення, узгодивши покарання у виді штрафу.

Адвокат ОСОБА_6 наполягав на тому, що угоду необхідно затвердити, а участь потерпілої є необов`язковою.

Відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286-1 КК України , карається позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд, призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

3. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 53 КК України, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у вигляді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої злочином, або отриманого внаслідок вчинення злочину доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Суд, встановивши, що такий злочин вчинено у співучасті і роль виконавця (співвиконавця), підбурювача або пособника у його вчиненні є незначною, може призначити таким особам покарання у вигляді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, без урахування розміру майнової шкоди, завданої злочином, або отриманого внаслідок вчинення злочину доходу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються:

1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;

2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди;

2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення;

3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім;

4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності;

5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин;

6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність;

7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого;

8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності;

9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом.

2. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

3. Якщо будь-яка з обставин, що пом`якшує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його пом`якшує.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у вигляді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у вигляді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003року № 7: «Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, 17 березня 2021 року набрав чинності Закон № 1231-IX, який посилює кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху у стані сп`яніння. Зокрема, тепер порушення правил безпеки дорожнього руху прирівняли до корупційних правопорушень. Так, особа, яка вчинила порушення правил дорожнього руху у нетверезому стані, не зможе звільнятися від покарання: у зв`язку з дійовим каяттям; у зв`язку з примиренням винного з потерпілим; у зв`язку з переданням особи на поруки; у зв`язку зі зміною обстановки.

Крім того, Кримінальний кодекс України доповнили новою статтею 286-1 КК України "Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння", яка має особливий порядок призначення покарання.

Поряд з цим, при визначенні в угоді ОСОБА_4 покарання, чітко зазначено, що відповідно до вимог ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, сторонами угоди визначено дві обставини, передбачені п.1 та п. 2, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданих збитків.

У той же час, саме на ці обставини сторони в угоді посилаються як на безумовні умови для її укладання: визнання вини, примирення з потерпілою та відшкодування завданої шкоди, що не відповідає вимогам діючого законодавства.

В угоді було узгоджено застосування положень ст. 69 КК України, однак які конкретні пом`якшуючі обставини сторони угоди визнають таким, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - не зазначено, відсутнє і обґрунтування в чому вони визнаються саме істотними.

Крім того, в умовах угоди відсутнє умотивування необхідності та можливості при призначенні ОСОБА_4 покарання перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України.

Також відсутнє обґрунтування чому із різноманіття видів покарань, визначених у ст. 51 КК України, обрано покарання у вигляді штрафу та яким чином визначено його суму.

Щодо твердження адвоката, що цей штраф спрямують до Державного бюджету і він буде направлений на допомогу Збройним Силам України, то це твердження ніяк не обґрунтовує підстави призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу. У разі бажання надати допомогу Збройним Силам України сторони не позбавлені можливості перерахувати кошти на відповідні рахунки або здійснити допомогу в іншій спосіб.

Крім того, угода не відповідає іншим вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства, оскільки при розгляді угоди відсутня потерпіла, яка була обізнана про необхідність її присутності при розгляді угоди. При цьому, судом неодноразово роз`яснювалося учасникам процесу та представнику потерплої при розгляді яких клопотань, відповідно до діючого КПК України, явка потерпілої є обов`язковою та судом приймалися рішення про розгляд попередньої угоди та заяви про відмову від обвинувачення за ст. 135 КК України, виключно за обов`язковою участю потерпілої у судовому засідання, як безпосередньо в залі судових засідань, так і в режимі відеоконференції; обвинуваченому не було роз`яснено вимоги ст. 389-1 КК України, не визначено умов угоди та обов`язків обвинуваченого; погоджене сторонами покарання не відповідає суспільній небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та призначено без дотримання норм Кримінального кодексу України, що дає можливість суду зробити висновок про те, що в цілому умови вказаної угоди суперечать вимогам Кримінального кодексу України та не відповідають інтересам суспільства.

Фактично, при повторному зверненні з угодою з тим самим обвинуваченим в одному кримінальному провадженні не були усунуті підстави, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди 17 квітня 2025 року.

Аналізуючи вищенаведене суд приходить до висновку про відмову у затвердженні угоди про примирення, укладеної 11 вересня 2025 року між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючисьст. ст. 1-29, 314-318, 369-372, 376, 468-469, 471, 473-475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у затвердженні угоди, укладеної 11 вересня 2025 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 10 лютого 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1