Справа №: 486/2154/25 Провадження № 1-кп/486/244/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відносно:

обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працездатного, який не працює та не навчається, не одруженого, який є інвалідом 3 групи, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, який не є учасником бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

02.07.2018 Малиновським районним судом м.Одеси за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

24.09.2020 Південноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, 3 місяці;

17.11.2020 Південноукраїнським міським судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, 1 місяць;

13.07.2020 Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком 6 місяців;

обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, працездатної, яка не працює та не навчається, не одруженої, маючої на утриманні неповнолітнього сина, не маючої інвалідності, яка не є учасником бойових дій, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, про продовження строку тримання під вартою,

за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Південноукраїнського міського суду перебуває кримінальне провадження №0000258 від 01.08.2025 стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.11.2025 року призначено підготовче судове засідання.

17.11.2025 до суду від прокурора надійшли клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 та обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 23.11.2025.

Клопотання обґрунтовані тим, що на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинувачених від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, які існували при застосуванні запобіжного заходу, та менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Вказує, що ОСОБА_3 , обвинувачується у тому, що він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_4 , не маючи законних джерел прибутку, володіючи злочинними зв`язками із особами, які займаються незаконним виготовленням та обігом особливо небезпечних психотропних речовин та особами, які здійснюють незаконний збут таких речовин, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи аналогічну з ОСОБА_4 мету незаконного збагачення, обрав джерелом доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом на території міста Південноукраїнськ, Вознесенською району, Миколаївської області особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, таким чином втупивши з ОСОБА_4 у попередню злочинну групу.

Отже, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК України, зокрема, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_3 , не маючи законних джерел прибутку, володіючи злочинними зв`язками із особами, які займаються незаконним виготовленням та обігом особливо небезпечних психотропних речовин та особами, які здійснюють незаконний збут таких речовин, керуючись корисливим мотивом та переслідуючи аналогічну з ОСОБА_3 мету незаконного збагачення, обрала джерелом доходу діяльність, пов`язану із незаконним збутом на території міста Південноукраїнськ, Вознесенського району, Миколаївської області особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, таким чином втупивши з ОСОБА_3 у попередню злочинну групу.

Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалами слідчого судді Арбузинського районного суду ОСОБА_7 від 26.09.2025 стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку сторони обвинувачення на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 та обвинуваченій ОСОБА_4 на більш м`який не встановлено, не відпали та продовжують існувати передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики щодо дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , наявність яких під час досудового розслідування встановлено відповідно до ухвал слідчого судді Арбузинського районного суду від 26.09.2025, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 та обвинувачена ОСОБА_4 під тяжбою отримання покарання у виді позбавлення волі у разі визнання їх винуватими, можуть переховуватись від суду, чим унеможливлять виконання завдань кримінального провадження.

Усвідомлюючи тяжкість інкримінованого їм злочину, будучи обізнаними про покарання, яке загрожує їм в разі визнання винними за вироком суду, обвинувачені з метою уникнення кримінальної відповідальності можуть вжити заходів до переховування від суду для уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для осіб наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Також наявний ризик, як запровадження воєнного стану та збройна агресія в Україні (п. 8 листа Верховного суду від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану»), згідно з яким як відповідний ризик суди мають враховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є також доведеним та продовжує існувати, оскільки злочини (за якими обвинувачуються) були вчинені з корисливих мотивів та не були спонтанними, в той час як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не працевлаштовані і не мають постійного доходу, що дає підстави вважати, що в подальшому обвинувачені можуть продовжити займатись злочинною діяльністю.

На підтвердження існування цього ризику стосовно ОСОБА_3 свідчать також відомості про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, зокрема, вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17.11.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України, що є умисним злочином проти власності, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 не працює, має батьків, цивільну дружину, а тому відсутнє чітке переконання, що вони є для нього стримуючим фактором, з огляду з нову ж таки на строк загрожуючого покарання, яке передбачає у собі не тільки тривале позбавлення волі, а й конфіскацію майна обвинуваченого та які б могли його утримати від залишення місце проживання з метою переховування від суду.

Та обставина, що обвинувачений має постійне місце проживання та певні соціальні зв`язки, має батьків та однією сім`єю проживає з жінкою без укладення шлюбу, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину спільно з особою, з якою проживає однією сім`єю.

Слід зазначити, що обвинувачений не має стабільних джерел існування і потребує коштів, що максимально вірогідно може спонукати його продовжити протиправні дії щодо збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP.

Також, обвинувачена ОСОБА_4 не працює, має батьків, неповнолітню дитину, цивільного чоловіка, а тому відсутнє чітке переконання, що вони є для неї стримуючим фактором, з огляду з нову ж таки на строк загрожуючого покарання, яке передбачає у собі не тільки тривале позбавлення волі, а й конфіскацію майна обвинуваченої та які б могли її утримати від залишення місця проживання з метою переховування від суду.

Та обставина, що обвинувачена має постійне місце проживання та певні соціальні зв`язки, має батьків, неповнолітню дитину та однією сім`єю проживає з чоловіком без укладення шлюбу, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченої, оскільки вона обвинувачується у вчиненні злочину спільно з особою, з якою проживає однією сім`єю.

Слід зазначити, що обвинувачена не має стабільних джерел існування і потребує коштів, що максимально вірогідно може спонукати її продовжити протиправні дії щодо збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP.

На думку сторони обвинувачення запобігти ризикам шляхом обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_3 та обвинуваченої ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не є можливим, у зв`язку з тим, що такі не є достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки, обрання обвинуваченому ОСОБА_3 та обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

З огляду на вище зазначене прокурор просить суд продовжити обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив його задовольнити, вважає, що ризики не відпали. Проти зміни запобіжного заходу на домашній арешт заперечував.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просив змінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Обґрунтував це тим, що обвинувачений ОСОБА_3 дійсно важко хворий та потребує лікування, враховуючи його стан. Він дійсно проходив обстеження в умовах слідчого ізолятору та йому надавали медичну допомогу. На момент обрання запобіжного заходу ризики мали місце бути, але в даному випадку це є недоцільним, адже обвинувачений не має ні закордонного паспорту, ні зв`язків. Обвинувачена ОСОБА_8 раніше не судима, не має досвіду переховування. Тому, враховуючи, що його підзахисні вину визнають, вважає цілком достатньо домашнього арешту. Вважає ризики, зазначені прокурором, такими, що не є доведеними та ґрунтуються виключно на припущеннях.

Стороною захисту на підтвердження стану здоров`я обвинуваченого та необхідності останнього у лікуванні додано виписний епікриз від 24.10.2025, консультаційний висновок спеціаліста від 20.10.2025, виписний епікриз від 13.11.2025, довідку про інвалідність та довідку до акта огляду МСЕК.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та просив суд застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Зазначив, що він був тричі госпіталізований до лікарні, у нього діагностовано низку важких патологій, має три діагнози, у нього пухлина на серці, відбуваються серцеві напади, має серцеву недостатність.

Обвинувачена в судовому засіданні також просила цілодобовий домашній арешт, так як має на утриманні неповнолітню дитину та має його забезпечувати.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вважає, що клопотання підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК України КК України; ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду від 26.09.2025 стосовно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 23.11.2025 з одночасним визначенням останньому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду від 26.09.2025 стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 23.11.2025 з одночасним визначенням останній альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок.

Частиною 3 ст. 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 309 КК України, зокрема, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна; ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. А також те, що обвинувачені офіційно не працюють, не мають стабільних джерел існування, можуть переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про обґрунтованість і доведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Крім того, ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

При цьому суд враховує стан здоров`я обвинуваченого і зазначає, що відомості, які свідчать про неможливість забезпечення йому належного медичного обслуговування адміністрацією установи попереднього ув`язнення наразі відсутні. А стороною захисту не надано доказів про те, що лікування обвинуваченого має відбуватися стаціонарно. Суд не є фахівцем у медичній галузі та вважає, що надані стороною захисту медичні та консультативні висновки, свідчать про наявність захворювання у обвинуваченого, водночас не містять висноків про необхідність госпіталізації останнього. Рішення про те, чи перешкоджає хвороба подальшому триманню під вартою, встановлюється на підставі відповідних медичних показників, проте без відповідного висновку лікаря суд не має можливості самостійно визначити наявність таких перешкод.

Суд також враховує, що обвинувачений є наркозалежною особою, що підтвердив особисто у судовому засіданні, що на думку суду становить ризик продовження обвинуваченим вживання наркотичних речовин та вчинення останнім іншого кримінального правопорушення, а тому виключає можливість зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки вважає, що такий запобіжний захід за існування ризиків, передбачених п. 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України є недостатнім, крім того, слід зауважити, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину за місцем свого проживання, отже обрання їм запобіжного заходу у виді домашнього арешту підвищить ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Також суд відхиляє доводи обвинуваченої про наявність у останньої на утриманні неповнолітньої дитини як підставу для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Суд зауважує, що наявність у останньої неповнолітньої дитини на утриманні не стало перешкодою для вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вона обвинувачується. А тому суд критично ставиться до наявності у обвинуваченої неповнолітньої дитини як до стримуючого фактору від запобігання ризиків, наведених прокурором.

Також суд враховує, що нових ризиків прокурор не навів, проте з часу застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не могли виникнути нові ризики. Суд вважає, що ризики, які враховувалися судом при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цей час залишаються реальними та продовжують існувати. На даний час відсутні підстави вважати, що ризики, встановлені слідчим суддею, а саме ризик переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, відпали, а отже відсутні підстави для зміни запобіжного заходу.

Будь-яких достатніх даних про зменшення чи відсутність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які існували під час застосування обвинуваченим запобіжного заходу, внаслідок чого існували б підстави для відмови прокурору в продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Жодних правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу судом також не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність продовження щодо обвинувачених строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів.

Підстав для закриття кримінального провадження на день засідання не вбачається.

Всі клопотання та інші питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, вирішені.

Проти закриття підготовчого судового засідання та призначення кримінального провадження до судового розгляду ніхто не заперечував.

Підстав для повернення обвинувального акту прокурору для продовження досудового розслідування у порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України, закриття кримінального провадження у порядку, передбаченому ст. 284 КПК України, станом на день підготовчого засідання немає. Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.

За таких обставин суд вважає підготовку до судового розгляду закінченою.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 217, 291, 314-316, 331,336, 369-372, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 30 (тридцять) днів по 21 грудня 2025 року включно, з можливістю звільнення під заставу в сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, за умови внесення якої залишити чинними обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, які були покладені на нього ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду від 26.09.2025.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на термін 30 (тридцять) днів по 21 грудня 2025 року включно, з можливістю звільнення під заставу в сумі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок, за умови внесення якої залишити чинними обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, які були покладені на неї ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду від 26.09.2025.

Призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Південноукраїнського міського суду Миколаївської області на 16:00 год. 26.11.2025 року.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, обвинуваченій, захиснику та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченими, що перебувають під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.11.2025.

Суддя ОСОБА_1