Справа № 755/7693/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5581/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ( у режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000538 від 27.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-2, ч. 1 ст. 263 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-2, ч. 3 ст. 332 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , мотивуючи його тим, що на даний час наявні ризики передбачені пунктами 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не зменшились та продовжують існувати, зокрема,зазначив, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України, санкція статті якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином. Також ОСОБА_7 не має постійного місця роботи, не має постійного доходу, не одружений, не має дітей, не має місця проживання у м. Києві, фактично проживає у м. Суми, а тому не може прибувати на процесуальні дії, враховуючи військовий стан на території України, що надасть додаткову можливість ОСОБА_7 переховуватися від суду. Також обвинувачений відбував покарання у місцях позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів, звільнився у 2022 році, розуміючи, що він має не зняту та не погашену судимість у встановленому порядку судимість, вчинив новий особливо тяжкий злочин.

Також прокурор зазначив, що продовжує існувати ризик впливу на свідків, оскільки ОСОБА_7 зловживаючи своїми зв`язками, дружніми відносинами та авторитетом у кримінальному середовищі, має можливість впливати на свідків, та це може зашкодити останнім давати правдиві свідчення під час судового розгляду, крім того, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 отримав ряд копій документів, котрі надають останньому можливість безпосередньо, або за участі інших осіб, їх відмовити давати покази у судовому засіданні.

Як зазначає у клопотання прокурор також існує ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_7 у кримінальному середовищі користується кримінальним авторитетом, має ознаки суб`єкта злочинного впливу для вирішення конфліктів та спірних ситуацій, схильний до насильства, що може свідчити про імовірність впливу на свідків за допомогою насилля і складатиме суть ризику вчинити нове кримінальне правопорушення. Існує і ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, оскільки може впливати на інших осіб та спільно продовжувати вчинення аналогічних та інших кримінальних правопорушень.

Також прокурор просив одночасно визначити обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 059 800 грн.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів із визначенням застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, визнав доведеним, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, оцінивши у сукупності всі обставини справи, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків та їх майновий стан, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачуються, і те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому, враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, враховуючи існування ризиків, які стали підставою для застосування вказаного запобіжного заходу, суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Крім цього, з моменту застосування судом відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до теперішнього часу не з`явилися будь-які нові фактичні дані, які б свідчили, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням їх під вартою, зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Також зважаючи на тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою та стадію судового розгляду, а саме завершення досудового розслідування та перебування кримінального провадження на стадії розгляду безпосередньо в суді, зменшення обсягу ризиків, судом було визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відмовити, а у разі встановлення доведеними прокурором п.п. 1,2 ч. 1 ст. 194 КПК України - постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, з покладенням відповідних обов`язків або у разі встановлення доведення прокурором п.п.1-3 ч.1 ст.194 КПК України - змінити ухвалу та зменшити розмір застави до 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційній скарзі захисник зазначає, що поза увагою суду залишилися ті обставини,що ОСОБА_16 не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України, ст..290 КПК України, обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, судом надано невірну оцінку наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, характеризуючим матеріалам щодо ОСОБА_16 та можливості застосування до ОСОБА_16 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Також зазначає , що визначений судом ОСОБА_7 розмір застави є непомірним.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання обвинувачених під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки прокурором в судовому засіданні доведено відповідні відомості щодо існування таких ризиків з посиланням на відповідні аргументи, які суд належним чином перевірив .

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_16 має такий стан здоров`я, який перешкоджає його перебувати під вартою в умовах СІЗО, провадження за апеляційною скаргою не містить.

У змісті ухвали не встановлено суперечностей, що могли нівелювати встановлені судом ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 не є суб`єктом кримінального правопорушення не можуть бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, оскільки висновок про відсутність чи наявність складу кримінального правопорушення є повноваженнями суду першої інстанції, який розглядає в даний час кримінальне провадження по суті.

Позитивні дані щодо особи ОСОБА_16 не є переконливими аргументами, які б гарантували його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду.

Також колегія не вважає обраний у межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави непомірним для обвинуваченого.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків судді про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 , апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, або визначений судом альтернативний запобіжний захід у вигляді застави має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: