УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 Справа №607/19957/25 Провадження №1-кс/607/5646/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002098 від 02.09.2024, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Романівка Тернопільського району Тернопільської області, українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживачої за адресою АДРЕСА_2 , вдови, із вищою освітою, непрацюючої, раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

26.09.2025 старший слідчий відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді, в рамках кримінального провадження №0002098 від 02.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2, 3 ст. 307 КК України, із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 строком на 60 днів.

Клопотання мотивоване тим, СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0002098 від 02.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Як зазначає слідчий, досудовим розслідуванням установлено, що в липні 2024 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 будучи обізнаним з діяльністю у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, без постійного джерела доходів, прийняв рішення про особисте збагачення, шляхом незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичного засобу канабіс, психотропної речовини амфетамін та особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), що є порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

Крім того, ОСОБА_8 в липні 2024 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, усвідомлюючи, що без налагодження каналу надходження наркотичних засобів та психотропних речовин реалізувати свій злочинний умисел неможливо, вирішив гуртом придбавати вказані речовини у невстановлених осіб, які обізнані з діяльністю у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин.

З цією метою в липні 2024 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу канабіс, психотропної речовини амфетамін та особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), він не в змозі, переслідуючи мету швидкого збагачення та незаконного отримання прибутків, розробив план злочинної діяльності вирішив сформувати стійку групу осіб для спільного зайняття злочинною діяльністю, пов`язаною з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин.

Задля реалізації свого плану злочинної діяльності та полегшення здійснення злочинної діяльності, ОСОБА_8 в липні 2024 року, точний час досудовим розслідування не встановлено підшукав співучасників з числа своїх знайомих серед наркозалежних осіб.

Зокрема, повідомив свою співмешканку ОСОБА_4 , яка також обізнана з діяльністю у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, про свої злочинні наміри, довівши до її відома деталі зазначеного злочинного плану.

Окрім цього, ОСОБА_8 в липні 2024 року, точний час досудовим розслідування не встановлено, залучив до злочинної діяльності своїх знайомих ОСОБА_9 та його співмешканку ОСОБА_10 , які також обізнані з діяльністю у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин. При цьому ОСОБА_8 довів до їх відома деталі вищевказаного злочинного плану, а останні, переслідуючи мету швидкого збагачення погодилися на участь у ньому.

В свою чергу з метою реалізації злочинного умислу по утворенню організованої групи, з липня 2024 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 дотримуючись попередньо розробленого плану діяльності організованої групи, у невстановлених слідством осіб почав купувати гуртові партії наркотичних засобів та психотропних речовин, не доводячи до їх відома деталі вищевказаного злочинного плану.

Таким чином, ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 бажаючи отримувати особисту матеріальну вигоду, керуючись корисливим мотивом, прийняли пропозицію ОСОБА_8 та надали свою добровільну згоду на участь у організованій групі, діяльність якої спрямовувалася на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу канабіс, психотропної речовини амфетамін та особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он).

Всі зазначені особи добровільно та свідомо увійшли до складу організованої групи, усвідомлюючи наслідки своїх дій, зорганізувавшись у стійке об`єднання для вчинення особливо тяжких злочинів, пов`язаних із незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту та збутом наркотичних засобів, з метою досягнення єдиної мети незаконного отримання прибутку, об`єднаних єдиними планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

За таких обставин ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 зорганізувались у стійке об`єднання організовану групу для вчинення особливо тяжких злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин. Між її учасниками існувала згуртованість та одностайність, постійні міцні внутрішні зв`язки, які ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримували між собою. Організована група була стабільною, що проявлялось у тривалості її існування, системності та детальній організації її функціонування, мала постійний склад. Кожен із учасників групи був обізнаний з єдиним планом організованої групи з розподілом функцій та ролей, спрямованих на досягнення цього плану.

Утворена ОСОБА_8 , організована група, до складу якої входили також виконавці ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 діяла з липня 2024 року, вчиняючи умисні особливо тяжкі, корисливі злочини в сфері незаконного обігу наркотичних засобів до теперішнього часу.

У створеній організованій групі, ОСОБА_8 як організатором, було детально розподілені ролі всіх учасників цієї групи; складено план злочинної діяльності та визначено час і способи його виконання; забезпечено взаємозв`язок між співучасниками злочинної діяльності для злагодженого досягнення запланованого злочинного результату.

Свою злочинну діяльність організована група здійснювала згідно заздалегідь розподілених між її учасниками ролей.

1. ОСОБА_8 , як організатор і керівник відвів собі наступні ролі та функції, а саме: розробив план злочинної діяльності, спрямований на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут наркотичного засобу - канабіс, психотропних речовин амфетамін та особливо небезпечних психотропних речовин PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он); підібрав та залучив до участі в організованій групі інших її учасників; розподілив між учасниками групи функції, у відповідності до попередньо узгодженого ними плану, та контролював їх виконання, забезпечуючи належну організованість групи, спільність та єдність їх дій у ході підготовки та вчинення злочинів; керував діями учасників організованої групи, даючи вказівки, проводив інструктажі з приводу вчинення злочинних дій, спонукав їх до вчинення злочинів, шляхом проведення бесід, наданням порад, тощо, а також координував їх дії під час вчинення злочинів за допомогою стільникового зв`язку і інтернет месенджерів; забезпечував учасників організованої групи наркотичним засобом - канабіс, психотропними речовинами амфетамін та особливо небезпечними психотропними речовинами PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он); керував процесом збуту, організованою групою канабіс, психотропних речовин амфетамін та особливо небезпечних психотропних речовин PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он); особисто збував наркотичний засіб канабіс, психотропну речовину амфетамін та особливо небезпечну психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он); зберігав по місцю свого проживання та у гаражах наркотичний засіб канабіс, психотропну речовину амфетамін та особливо небезпечну психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), з метою подальшого збуту; здійснював розфасовування наркотичного засобу - канабіс, психотропної речовини амфетамін та особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), з метою подальшого збуту; забезпечував фінансування групи, її матеріально-технічну базу та розподіляв між учасниками організованої групи кошти, отриманні внаслідок незаконної діяльності; вживав заходів щодо конспірації незаконної діяльності організованої групи та унеможливлення викриття її учасників правоохоронними органами. Зокрема, розробив засоби шифрування розмов під час спілкування між собою учасниками організованої групи за допомогою засобів стільникового зв`язку та інтернет месенджерів. Телефонні розмови велися в короткій і прихованій формі, із застосуванням умовних фраз та словосполучень; одержував грошові кошти від незаконної діяльності.

2. ОСОБА_4 , як виконавець організованої групи, згідно розподілених ОСОБА_8 , як організатором функцій: виконувала вказівки та доручення ОСОБА_8 , пов`язані із незаконною діяльністю групи; спільно з ОСОБА_8 , зберігала по місцю свого проживання наркотичний засіб канабіс, психотропну речовину - амфетамін та особливо небезпечну психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), з метою подальшого збуту; за вказівкою ОСОБА_8 та спільно з ним здійснювала розфасовування психотропної речовини амфетамін та особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), з метою подальшого збуту; одержувала грошові кошти від незаконної діяльності.

3. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як виконавці організованої групи, згідно розподілених ОСОБА_8 як організатором функцій: виконували вказівки та доручення ОСОБА_8 , пов`язані із незаконною діяльністю організованої групи; отримували від ОСОБА_8 , наркотичний засіб канабіс, психотропну речовину - амфетамін та особливо небезпечну психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) під реалізацію; зберігали по місцю свого проживання з метою збуту наркотичний засіб канабіс, психотропну речовину - амфетамін та особливо небезпечну психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он); особисто збували наркотичний засіб канабіс, психотропну речовину амфетамін та особливо небезпечну психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он); перераховували ОСОБА_8 на вказані ним банківські карти, грошові кошти отриманні від збуту наркотичних засобів та психотропних речовин; одержували грошові кошти від незаконної діяльності.

Для підтримання постійного зв`язку і координації спільних дій, з метою конспірації, а також недопущення викриття злочинної діяльності правоохоронними органами, на виконання вказівок ОСОБА_8 , як керівника організованої злочинної групи, телефонні розмови велися в короткій і прихованій формі, із застосуванням умовних фраз та словосполучень.

Створена організована злочинна група діяла на території м. Тернополя.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , у період з липня 2024 року по теперішній час, діючи відповідно до розробленого плану злочинної діяльності організованої групи, а саме у невстановлених слідством осіб, місці та часі придбавав наркотичний засіб канабіс, психотропні речовини амфетамін та особливо небезпечні психотропні речовини PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), таким чином забезпечував постачання цих речовин, які в подальшому приносив у гаражне приміщення № НОМЕР_1 , за адресою м. Тернопіль, вул. Микулинецька, 27А гаражного кооперативу «Автолюбитель 1» та у гаражне приміщення № НОМЕР_2 , за адресою м. Тернопіль, пр. Злуки, 2А гаражного кооперативу «Енергетик», де зберігав з метою подальшого збуту.

Надалі ОСОБА_8 , діючи з відома учасників організованої групи відповідно до розробленого плану злочинної діяльності організованої групи, частину наркотичних засобів та психотропних речовин забирав за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 де спільно з співмешканкою ОСОБА_4 , здійснював розфасовування цих речовин з метою їх подальшого збуту.

В подальшому маючи розфасовані наркотичні засоби та психотропні речовини ОСОБА_8 , частину їх збував самостійно, а частину вказаних речовин передавав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 для подальшого їх збуту.

Далі учасники організованої групи, за допомогою засобів мобільного зв`язку, домовлялися про особисті зустрічі із наркозалежними особами на території м. Тернопіль під час яких збували останнім наркотичні засоби та психотропні речовини.

Частину отриманих від збуту наркотичних засобів та психотропних речовин грошових коштів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 передавали ОСОБА_8 особисто або перераховували на визначені ним банківські рахунки, частину залишали собі у якості винагороди.

Отриманні від збуту наркотичних засобів та психотропних речовин грошові кошти, ОСОБА_8 використовував для подальшої оптової закупівлі цих речовин та матеріально-технічної бази організованої групи, а решта розподілялися між учасниками організованої групи.

Таким чином, в період часу з липня 2024 року по теперішній час члени організованої групи ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» №60/95-ВР від 15.02.1995, порушуючи вимоги Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03.06.2009, та Наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 за №512/4733 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», здійснювали незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичного засобу канабіс, психотропної речовини амфетамін та особливо небезпечної психотропної речовини PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), особам схильним до їх вживання.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_8 , який перебував у невстановленому слідством місці та у невстановлений час, за невстановлених слідством обставин виник злочинний умисел, спрямований на придбання та зберігання та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалось незаконним поводженням із бойовими припасами, без передбаченого законом дозволу, перебуваючи у невстановленому слідством місці, не у встановлений слідством час, за невстановлених слідством обставин придбав 49 бойових патронів калібру 5,45 мм (5,45х39мм), зразка 1974 р., із звичайними кулями (7Н6), промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї центрального бою, після чого переніс їх за місцем свого проживання у квартиру АДРЕСА_3 , де за попередньою змовою з ОСОБА_4 умисно почали зберігати їх без передбаченого законом дозволу до 08.05.2025.

В подальшому, ОСОБА_8 діючи з корисливих мотивів та з відома ОСОБА_4 08.05.2025 близько 17:00 год., перебуваючи по пр. Злуки, в м. Тернопіль, маючи в наявності 49 бойових патронів калібру 5,45 мм (5,45х39мм), зразка 1974 р., умисно, без передбаченого законом дозволу незаконно збув їх ОСОБА_11 , (анкетні дані змінено), за що отримав від останнього грошові кошти у сумі 4000 грн.

Своїми незаконними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_4 порушили вимоги п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» за № 901-VIII від 23.12.2015, Постанови Верховної ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему» № 576 від 12.10.1992 (із змінами та доповненнями) та Інструкції «Про затвердження Змін до Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 459 від 16.06.2020.

З огляду на наведене слідчий вважає, що у кримінальному провадженні № 0002098 від 02.09.2024 наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

07.08.2025 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/16284/25 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 04.10.2025 без визначенням розміру застави, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Слідчий зазначає, що метою продовження застосованого щодо підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та виконання нею процесуальних обов`язків, запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки вказаній злочинній діяльності притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, швидкого, повного та неупередженого здійснення досудового розслідування, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, слідчий просить клопотання задовольнити та продовжити ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з викладених у ньому підстав та просив задовольнити.

У судовому засіданні захисник підозрюваної ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 з приводу задоволення клопотання заперечив та зазначив, що ОСОБА_4 інкримінується лише фасування наркотичних засобів та психотропних речовин, при цьому вона не здійснювала їх продаж. Враховуючи вказані обставини, та те, що вона не становить суспільної небезпеки, має постійне місце проживання, де проживає із мамою та сестрою, що свідчить про місці соціальні зв`язки, а також те, що іншим підозрюваним, яким інкримінується більша участь у вчиненні кримінального правопорушення, вже визначено заставу, захисник просив визначити ОСОБА_4 заставу.

У судовому засіданні підозрювана ОСОБА_4 підтримала позицію свого захисника.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, зокрема до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зав`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання, репутацію та майновий стан , наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини , ризик продовження чи повторення протиправної поведінки (ч. 1 ст. 178 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: шести місяців у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу додатково мають враховуватись обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу (ч. 3 ст. 199 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що слідчими СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0002098 від 02.09.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування у даному кримінальному провадженні 06.08.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також у незаконному збуті наркотичних засобів, психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин, вчиненого повторно, організовано групою, та у придбанні, зберіганні та збуті бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.08.2025 до підозрюваної ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначенням розміру застави. Строк дії ухвали встановлено до 12 год. 01 хв. 04.10.2025.

На думку слідчого судді, обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 та її можливу причетність до вчинених кримінальних правопорушень свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме:

-протоколи про проведення контролю за вчинення злочину у формі оперативної закупки від 21.01.2025, 24.10.2024, 18.11.2024;

-протоколи за результатами проведення негласної слідчої (розшукової дії) обстеження публічно недоступного місця від 22.03.2025, 13.12.2024, 23.04.2025, 30.11.2024, 28.03.2025, 10.12.2024, 09.07.2025, 07.07.2025;

-висновки експерта № СЕ-19/120-24/14475-НЗПРАП від 22.01.2025, № СЕ-19/120-25/1406-НЗПРАП від 26.02.2025, № СЕ-19/120-24/14163-НЗПРАП від 20.01.2025, № СЕ-19/120-24/14488-НЗПРАП від 31.12.2024, № СЕ-19/120-24/12755-НЗПРАП від 05.12.2024, № СЕ-19/120-24/13571-НЗПРАП від 05.12.2024, за результатами проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів;

-протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 28.10.2024;

-протоколи проведення негласної слідчої (розшукової дії) зняття інформації з електронних телекомунікаційних мереж від 04.02.2025, 13.02.2025, 19.05.2025, 27.02.2025;

-протоколи огляду від 30.12.2024, 31.12.2024, 20.01.2025;

-протокол проведення негласної слідчої (розшукової дії) візуальне спостереження за особою від 11.12.2024.

Надаючи оцінку наведеним доказам про обґрунтованість підозри, слідчий суддя зважає на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зокрема, слідчий суддя, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість пред`явленої підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

Окрім цього, сторона захисту беззаперечними доказами не спростовує питання обґрунтованості підозри.

При цьому слідчий суддя відзначає, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті.

Слідчий суддя не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходу забезпечення кримінального провадження, одним із яких є запобіжний захід, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

У зв`язку із закінченням 04.10.2025 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , у слідчого виникла необхідність у його продовженні, оскільки ризики визначені ст. 177 КПК України, які описані в ухвалі слідчого судді про його застосування, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Слідчий суддя вважає, що окрім наявної обґрунтованої підозри, на даний час ризики, для запобігання яким до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати і надалі.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою, слідчий суддя виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених п.п.1-5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні в тому числі особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Відповідно альтернативної міри покарання немає. Усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів та розмір покарання, яке їй загрожує, підозрювана ОСОБА_4 може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду як на території України так і поза її межами з метою уникнення від відповідальності. Слідчий суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відтак слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення, що такий ризик, заявлений під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, не зменшився та усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину і міру покарання, з метою уникнення відповідальності ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також слідчий суддя вважає, що не перестав існувати ризик того, що ОСОБА_4 перебуваючи під менш суворим запобіжним заходом може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні. Окрім цього, на даний час решта учасників слідством встановлюються та залишаються не допитаними, водночас ОСОБА_4 як особисто так і через третіх осіб, може незаконно впливати на свідків з метою дачі ними неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до органу досудового розслідування та суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик існує, так як свідки ще не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту можуть змінити свої показання, які вони надавали слідчому, на користь підозрюваного.

Так само, на думку слідчого судді ризик того, що ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення не зменшився, так як наявні дані кримінального провадження та оперативна інформація вказує на те, що у матеріалах кримінального провадження містяться достеменні відомості про те, що саме технічні засоби передачі інформації використовувалися підозрюваними у даному кримінальному провадженні для комунікації з приводу вчинюваного злочину, відтак могли зберегти на собі сліди такої комунікації. Тому вони мають істотне значення для встановлення обставин правопорушення та існує ризик їх знищення, приховування, або спотворення. Водночас, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 отримає безперешкодний доступ до аккаунтів у мессенджерах та електронних поштових скриньках, хмарних сховищ, і вказаний вільний віддалений доступ до таких сервісів може бути використаний останньою для знищення наявних у них відомостей щодо спілкування між учасниками скоєння кримінального правопорушення, тобто знищення важливих для кримінального провадження доказів, а відтак слідчий суддя вважає, що вказаний ризик продовжує існувати.

Окрім цього, слідчий суддя також вважає, що не перестав існувати ризик того, що підозрювана ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як остання офіційно не працевлаштована та законного доходу немає, а інкриміновані їй кримінальні правопорушення були вчинені, з метою особистого збагачення, а відтак слідчий суддя вважає, що остання може продовжити злочинну діяльність, з метою отримання прибутку.

Відтак слідчий суддя встановив, що ризики передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час продовжують існувати, що свідчить про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для стримування таких ризиків.

Крім того, стороною захисту не надано беззаперечних доказів, які б свідчили, про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України для застосування підозрюваній більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя зауважує, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

З огляду на наведені обставини підозри, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 в разі визнання її винною, переконливість наявних ризиків, які не зменшились та продовжують існувати, в сукупності з відомостями про особу підозрюваної, характер вчинення кримінальних правопорушень та її роль у їх вчиненні, слідчий суддя вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку підозрюваної та запобігти вказаним вище ризикам, а тому вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу застосованого до ОСОБА_4 у виді тримання під вартою.

Згідно ч.4 ст.196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.09.2025, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002098 від 02.09.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263; ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено до чотирьох місяців, тобто до 06.12.2025.

На думку слідчого судді слідчим у клопотанні, а прокурором у судовому засіданні доведено, що завершити досудове розслідування у строк дії попередньої ухвали про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою неможливо внаслідок особливої складності кримінального провадження.

У зв`язку із наведеним, клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 слід задовольнити, продовживши ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27.11.2025.

Водночас, згідно ч. 4 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється в у тому числі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином.

Згідно із п.3 ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючи характеризуючі дані особи підозрюваної, зокрема, наявність у неї постійного місця проживання, те, що вона раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, її міцні соціальні зв`язки, враховуючи встановлені ризики у кримінальному провадженні, а також те, що застосування п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України є правом слідчого судді, а не обов`язком, слідчий суддя вважає, що визначення підозрюваній ОСОБА_4 застави з покладенням відповідних обов`язків, буде співмірним з існуючими ризиками, відповідатиме особі підозрюваної та буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії її належної процесуальної поведінки.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , встановлений в судовому майновий стан останньої, слідчий суддя вважає за доцільне визначити розмір застави відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у вигляді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі буде дієвим для виконання завдань цього кримінального провадження, а саме запобігання встановленим ризикам та може гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий розмір застави є прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, зокрема у рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатись тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також слідчий суддя вважає, що такий розмір застави не є непомірним для підозрюваної, однак водночас є суттєвим для її майнового стану та небажаним для втрати, а відтак дієвим для виконання завдань цього кримінального провадження, а саме запобігти встановленим ризикам та може гарантувати виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_4 , - задовольнити частково.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень для внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Тернопільській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26198838; Отримувач: ТУ ДСАУ у Тернопільській області; Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; номер рахунку (IBAN): UA0003454; призначення платежу застава за « ОСОБА_4 » у кримінальному провадженні №0002098 від 02.09.2024 за ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.09.2025.

У випадку внесення застави, звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти та покласти на неї обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваній, що якщо вона, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Строк дії ухвали та обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 23 год. 59 хв. 27.11.2025.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити підозрюваній ОСОБА_4 негайно після її оголошення, прокурору та надіслати уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1