Справа № 191/342/26
Провадження № 1-кс/191/70/26
У Х В А Л А

іменем України

05 лютого 2026 року м. Синельникове

Слідчий суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 в режимі відеоконференцзвязку, розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000019 від 17.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання слідчого, погоджене прокурором про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000019 від 17.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 22.01.2026 клопотання слідчого ОСОБА_4 , погодженого з прокурором ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження №0000019 від 17.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України повернуто особі, яка його подала, для усунення недоліків, що зазначені у цій ухвалі, протягом сімдесят двох годин з моменту отримання копії даної ухвали.

Повторно клопотання слідчого надійшло до суду 30.01.2026 року через систему «Електронний суд», зареєстровано канцелярією суду 03.02.2026 року, передано на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

Прокурор, слідчий, власник майна ОСОБА_5 повідомлені про дату, час та місце розгляду клопотання слідчого належним чином, в судове засідання не з`явилися, від слідчого та власника майна заяв не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України неявка цих осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання по суті.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні, посилаючись на додані до клопотання письмові матеріали.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, дослідивши письмові матеріали клопотання, відеозапис з боді-камери поліцейського, який міститься в підсистемі «Електронний суд», дійшов висновку про наявність підстав задовольнити подане клопотання частково з наступних підстав.

У поданому клопотанні слідчий просить накласти арешт на майно у вигляді заборони на відчуження, користування та розпорядження на зазначене у клопотанні майно, а саме: бензопилу чорного кольору «START PRO», яка належить ОСОБА_5 , на розпиляні стовбури дерев породи «дуб» у вигляді кругляків різних діаметрів від 25 до 34 см, у кількості приблизно 0,5 кубів, на автомобіль білого кольору марки «Мерседес Бенц», моделі «Спринтер», номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить ОСОБА_6 , а фактично перебуває у користуванні ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що 17.01.2026 року до поліції надійшло повідомлення зі служби «102», що під час патрулювання території екіпажем ГРПП ВП № 5 17.01.2026 року у лісосмузі, розташованої зі східної частини с. Черненкове Синельниківського району Дніпропетровської області, виявлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за допомогою бензинової пили здійснював незаконний розпил стовбурів дерев породи «дуб» без наявності дозвільних документів на проведення порубки.

17.01.2026 року за даним фактом зареєстроване кримінальне провадження за ч. 1 ст. 246 КК України (витяг міститься в матеріалах клопотання).

17.01.2026 року в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено: бензопилу чорного кольору «START PRO», яка належить ОСОБА_5 , на розпиляні стовбури дерев породи «дуб» у вигляді кругляків різних діаметрів від 25 до 34 см, у кількості приблизно 0,5 кубів, на автомобіль білого кольору марки «Мерседес Бенц», моделі «Спринтер», номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить ОСОБА_6 , а фактично перебуває у користуванні ОСОБА_5 .

З відповіді Покровської селищної ради Синельниківського району від 26.01.2026 року, встановлено, що лісосмуга, розташована на східній околиці с. Чорненкове знаходиться за межами населеного пункту, розташована на несформованій земельній ділянці лісогосподарського призначення державної форми власності; слідчий зазначає, що на підставі цього ним зроблений висновок, що деревина породи «дуб», вилучена під час огляду місця події, походить із лісових насаджень державного лісового фонду та є об`єктом державної форми власності. 20.01.2026 року до філії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України» з метою встановлення балансоутримувача та власника зазначеної земельної ділянки скерований запит органом досудового розслідування, однак на теперішній час відповідь ще не отримана.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на вилучене майно, слідчий посилається на ст. ст. 84, 98, 100, 170 КПК; в судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 обґрунтував необхідність арешту бензопили та деревини необхідністю провести трасологічну експертизу з тим, щоб встановити чи дійсно даною бензопилою були спиляні дерева і чи вони були саме спиляні живоростучими або ж розпиляні ОСОБА_7 вже у поваленому стані.

На день розгляду клопотання слідчим суддею повідомлення про підозру жодній особі не вручено.

Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеними у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Згідно до вимог статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (частина перша статті 173 КПК України).

Отже, з наданих суду матеріалів клопотання неможливо встановити чи взагалі наявна подія і склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК.

До матеріалів клопотання доданий витяг з ЄРДР від 17.01.2026 за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 246 КК, постанови про призначення групи слідчих та прокурорів, протокол огляду місця події від 17.01.2026, відео з боді-камери поліцейського з місця події, постанову про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів, пояснення від ОСОБА_5 , в яких він пояснює, що мав усний дозвіл на випил деревини на території с. Чорненкове від начальнику Покровського лісового господарства. Згідно його пояснень він виявив у лісосмузі біля с. Чорненкове три вже спиляні стовбури дерев породи «дуб»; вважаючи їх залишками раніше здійсненого спилу , він почав їх розпилювати на колоди , які складав та поміщав до кузову свого ТЗ з метою використання для власних потреб, коли до нього підійшли працівники поліції.

Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим в частині накладення арешту на бензопилу і деревину, оскільки є необхідність проведення експертиз, встановлення обставин, події та складу (або його відсутності) злочину.

У той же час слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт автомобіля, належного Завгородньому, не є умотивованим, оскільки відсутнє обґрунтування того, що цей предмет є речовим доказом по справі, містить на собі сліди злочину і потрібні проведення якихось слідчих дій з ним.

Слідчим не доведено, що зазначене майно (автомобіль) відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, не зазначено мету арешту і не доведено необхідність арешту транспортного засобу як знаряддя злочину.

Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання в цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно правових приписів ст. 169 КПК тимчасово вилучене майно у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт майна повертається особі, у якої воно було вилучено.

Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 169, 170, 171, 172, 173, 214, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором про арешт майна за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000019 від 17.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт з забороною на відчуження, користування та розпорядження на зазначене в клопотанні майно, а саме, на: бензопилу чорного кольору «START PRO», яка належить ОСОБА_5 , на розпиляні стовбури дерев породи «дуб» у вигляді кругляків різних діаметрів від 25 до 34 см, у кількості приблизно 0,5 кубів.

В частині накладення арешту на автомобіль білого кольору марки «Мерседес Бенц», моделі «Спринтер», номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить ОСОБА_6 , а фактично перебуває у користуванні ОСОБА_5 відмовити.

Тимчасово вилучене майно - автомобіль білого кольору марки «Мерседес Бенц», моделі «Спринтер», номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить ОСОБА_6 , а фактично перебуває у користуванні ОСОБА_5 повернути фактичному власнику, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1