Справа № 352/77/26
Провадження № 11-кп/4808/154/26
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

22 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_3 , перевіривши на відповідність вимогам ст. ст. 392, 394, 396 КПК України апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року в кримінальному провадженні №0000141 від 21 квітня 2023 року про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави 190 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 575 320 гривень.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 із визначенням розміру застави 190 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 575 320 гривень.

На вказану ухвалу суду прокурор Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_4 подав апеляційну скарга, якою фактично оскаржується рішення суду першої інстанції про визначення обвинуваченому ОСОБА_5 розміру застави поряд з триманням під вартою.

Перевіривши апеляційну скаргу та оскаржувану ухвалу, приходжу до висновків, що апеляційне провадження не може бути відкрито з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.

Однак, як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, згідно з чим КПК України визначає, в яких випадках і які рішення підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленою під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13 червня 2019 року, отже ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, також можуть бути оскарженими в апеляційному порядку.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачений ст.422-1 КПК України.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що апеляційному оскарженню до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, підлягають лише ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою.

При цьому, з поданої апеляційної скарги вбачається, що прокурор хоч і подав апеляційну скаргу на ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, однак фактично оскаржує визначення судом альтернативного запобіжного заходу у виді застави, що не може бути предметом перегляду апеляційним судом, з урахуванням положень ст. 392 КПК України та ст. 422-1 КПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Оскільки прокурором апеляційну скаргу подано на рішення в частині визначення застави, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України необхідно відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора.

У зв`язку з відмовою у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року, апеляційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 392, 395, 399 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора Івано-Франківської окружної прокуратури ОСОБА_4 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2026 року в кримінальному провадженні №0000141 від 21 квітня 2023 року про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави 190 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 575 320 гривень.

Копію ухвали надіслати прокурору, разом із апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Суддя ОСОБА_3