ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3318/25 Справа № 242/1873/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Кам`янського від 06 жовтня 2025 року, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 05 грудня 2025 року включно.

Визначено заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн..

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків втечі, переховування, вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодились обвинувачений та захисник та оскаржили в апеляційному порядку.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 з покладення обов`язків передбачених ст. 194 КПК.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурором в клопотанні не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та не доведено, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризиків.

Захисник вбачає надмірне тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки останній перебуває під вартою більше 1 року 10 місяців, без належних доказів його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні.

Вказує, що обвинувачений має захворювання, яке в умовах тримання під вартою тільки загострюється, належне лікування в умовах установи обвинувачений не отримує.

Сторона захисту зазначає про відсутні ризику впливу на свідків, оскільки вказані особи проживають на території де ведуться активні бойові дії.

Окрім того сестра обвинуваченого ОСОБА_8 не заперечує у разі обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, щоб останній мешкав в будинку, який їй належить за адресою за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або домашній арешт з електронним засобом пересування в межах подвір`я.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що прокурором не доведено ризиків передбачених ст. 177 КПК України та обґрунтованих доказів продовження строку тримання під вартою.

Вказує про відсутність доказів його вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та наявність захворювань, які загострюються в умовах тримання під вартою. У зв`язку з чим прохає змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

Позиції сторін в суді:

Учасники судового провадження про дату, час та місце апеляційного перегляду повідомлені належним чином, клопотань про проведення судового засідання в режимі відео конференції до суду не надходило.

До початку судового розгляду від захисника надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Керуючись вимогами ч.4 ст. 422-1 КПК колегія суддів прийшла до висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутність учасників.

Висновки суду:

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄДРСР № 0000947 від 11.11.2023 р. за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.4 ст. 187, ч.3 ст.289 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського від 06 жовтня 2025 року, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05.12.2025 року включно.

Визначено заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) грн..

Судом апеляційної інстанції враховано що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст. 187, ч.3 ст.289 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами за які передбачено покарання від 8 до 15 років та від 8 до 12 років позбавлення волі, без обрання іншої, альтернативної міри покарання.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, спроможний переховуватись від суду. Окрім того, існує ризик впливу на свідка, потерпілого чи іншого підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, тому апеляційні доводи сторони захисту в цій частині вважає необґрунтованими.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкримінований злочин, який не зменшився, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_7 під вартою, суду не надано.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення, щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачуються та встановлені ризики, заяв про взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_9 до суду не надходило; домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом, щодо обвинуваченого, оскільки до затримання обвинувачений проживав в м. Гірник Покровського району Донецької області, що розташоване поблизу лінії розмежування в Донецькій області, а тому обрання відносно нього вказаного запобіжного заходу створить передумови для переховування від суду або незаконного перетину кордонну, що зумовить порушення строків розумного розгляду вказаного кримінального провадження.

Крім того, судом першої інстанції було застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави, що визначена відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, підстав для застосування судом щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_7 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Твердження апеляційної скарги про недоведеність прокурором ризиків передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, прокурором доведені наявність ризиків. Крім того ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. Наразі правослухняна поведінка обвинуваченого зумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не високими моральними якостями.

На думку колегії суддів, ризик переховування обвинуваченого від суду є підтвердженим, оскільки обвинувачений розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке згідно чинного законодавства пов`язане із позбавленням волі, може переховуватись від суду. Наразі його належна процесуальна поведінка обумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не високими моральними якостями, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування обвинуваченого від суду у разі зміни йому запобіжного заходу.

Також колегія суддів, враховуючи, що за змістом наявних матеріалів під час судового розгляду ще не допитані свідки, вважає на даному етапі судового розгляду кримінального провадження наявним ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, з огляду на те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, .

З урахуванням стадії судового провадження та висунутого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів, на даному етапі є реальним ризик впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь, а тому доводи сторони захисту у цій частині також є непереконливими.

Також колегія суддів бере до уваги, що на даний час на території України триває збройна агресія з боку російської федерації, також на всій території України введено військовий стан, що значно ускладнює контроль виконання обвинуваченим іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Таким чином, доводи апеляційних скарг щодо відсутності та недоведеності наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються зазначеними обставинами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою захисником під час апеляційного розгляду не наведено.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

Колегія суддів не вбачає на даний час, надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження до ОСОБА_7 застосовано запобіжний у виді тримання під вартою 13 листопада 2023 року.

Вказане кримінальне провадження перебувало в провадженні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Однак у зв`язку зі збройною агресією країни агресора на території України територіальну підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області змінено, шляхом передачі її до Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області, на даний час по вказаному кримінальному провадженні розпочато слухання у Заводському районному суді м. Кам`янського зі стадії підготовчого судового засідання.

Згідно інформаційної довідки, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 призначено до розгляду у строки, передбачені КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу є таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Посилання сторони захисту на недоведеність вини ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинувачені не є предметом апеляційного розгляду, а будуть оцінені судом після з`ясування обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами у нарадчій кімнаті під час постановлення остаточного рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 апеляційний суд вважає неналежною підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки жодних документальних підтверджень того, що в умовах ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» обвинуваченому не надається кваліфікована медична допомога сторона захисту не надала. Крім того з наявний в матеріалах справи відомостей вбачається, що ОСОБА_7 надається належна кваліфікована медична допомога та обстеження.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює право обвинуваченого подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, однак в апеляційній скарзі захисником не надано жодних висновків про неможливість проходження обвинуваченим лікування в слідчому ізоляторі.

Крім того згідно відповіді філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально виконавчої служби України» у Дніпропетровській та Донецькій областях, надісланої на запит Дніпровського апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 знаходиться під наглядом в амбулаторно поліклінічному відділенні ДБЛ №4 на даний час стан здоров`я ОСОБА_7 стабільний, ургентного лікування не потребує, тому доводи апеляційних скарг в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи апеляційних скарг не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не містять нових істотних для справи відомостей, які не були враховані слідчим суддею та підлягають переоцінці тих обставин, що були відомі на час розгляду клопотання слідчого та на переконання колегії суддів, отримали належну оцінку.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про необхідність продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження права обвинуваченого на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення .

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 06 жовтня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: