ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3759/25 Справа № 202/5207/23 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпра від 25 листопада 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104, щодо

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Краматорськ

Донецької області,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 25 листопада 2025 року клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено та продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 24 січня 2026 року включно, визначено обвинуваченому заставу у розмірі чотириста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 1 211 200 (один мільйон двісті одинадцять тисяч двісті ) грн. 00 коп. з покладенням відповідних обов`язків.

Своє рішення судмотивував тим, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України,оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, ОСОБА_8 може переховуватися від суду. Крім того, продовжує існувати ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, а також продовжити вчиняти правопорушення у якому він обвинувачується, оскільки бойові дії на території України ще тривають. При цьому ризики, передбачені п.п.2-4 ч.1 ст.177 КПК України, у судовому засіданні прокурором доведені не були, оскільки не були конкретизовані.З огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тривалість перебування його під вартою та введення на території країни правового режиму воєнного стану, суд дійшов висновку про необхідність визначити обвинуваченому заставу, як альтернативний запобіжний захід, відповідно до п.3 ч.5 ст.182 КПК України у розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 211 200 грн.На переконання суду, клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який задоволенню не підлягає, оскільки сторона захисту не довела наявності таких нових обставин, які б підтверджували значне зменшення або зникнення встановлених раніше ризиків або появу інших суттєвих обставин, що враховуються під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та його продовження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду від 25.11.2025 року та постановити нову, якою зменшити розмір застави, визначений судом першої інстанції, та визначити розмір застави, який реально відповідає його фінансовому положенню та стану здоров`я.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_8 просить розглянути його клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України окремо від клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі та доповненнях до неї вимоги обвинувачений посилається на те, що на теперішній час ризики, які враховані при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінилися та не виправдовують тримання особи під вартою з урахуванням тривалості такого запобіжного заходу, стадійності розгляду кримінальної справи та вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Зазначає, що в матеріалах справи наявні докази про те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, є власником об`єктів нерухомості, має міцні соціальні зв`язки та позитивну характеристику. Щодо визначеного судом розміру застави вказує, що він четвертий рік утримується під вартою, тому позбавлений можливості забезпечувати себе фінансово, всі збереження вичерпано за час перебування під вартою, на належне йому майно накладено арешт, має хронічні захворювання, тому вважає визначений розмір застави непомірно великим, який не відповідає його фактичним фінансовим можливостям та стану здоров`я. Вважає, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, повною мірою не доведені перед судом, а також їх ступінь мінімізовується вищенаведеним та може бути забезпеченим належною процесуальною поведінкою ОСОБА_8 . Крім того, вказує, що всупереч вимогам ч.4 ст.201 КПК України суд розглянув подане ним клопотання про зміну запобіжного заходу з порушенням строків. При розгляді даного клопотання суд порушив його права, не надавши можливості висловити свої пояснення, дослідити докази, документи, показання, на які посилається прокурор, та які, на його думку, мають вагоме значення та свідчать про фабрикацію справи і можуть бути підставою для закриття справи та зміни запобіжного заходу. Вказує, що суд відкладає їх дослідження, штучно створюючи умови для тримання його під вартою, та не звертає уваги на його стан здоров`я та не забезпечення належного лікування.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених

ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , мотивуючи свою позицію тим, що ризики, які були враховані судом при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилось.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину, а отже обвинувачення не є вочевидь безпідставним.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, обвинуваченому інкримінований злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, що дає суду достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, ОСОБА_8 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, а також продовжити вчиняти правопорушення у якому він обвинувачується, оскільки бойові дії на території України ще тривають.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_8 , встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Щодо посилання обвинуваченого на те, що він тривалий час перебуває під вартою, слід зазначити, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Крім того, апеляційний суд враховує, що тривалість попереднього тримання обвинуваченого під вартою зумовлена складністю справи, кількістю проведених слідчих та розшукових дій, а також необхідністю дослідження доказів та допиту усіх учасників процесу, а тому належна процесуальна поведінка обвинуваченого зумовлена своєчасним застосуванням запобіжного заходу.

Щодо незгоди обвинуваченого з процесом судового розгляду даного кримінального провадження (висловлення пояснень, дослідження доказів) варто зауважити, що суд апеляційної інстанції при перегляді ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не втручається у судовий розгляд кримінального провадження по суті, у провадженні даної категорії не наділений правом надавати вказівки суду першої інстанції та прокурору, а досліджує виключно наявність чи відсутність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, як підґрунтя для обрання чи продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення прав та свобод обвинуваченого не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не містять конкретних вказівок на порушення судом вимог процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали.

Доводи обвинуваченого щодо позитивних характеризуючих даних, а саме, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, є власником об`єктів нерухомості, має міцні соціальні зв`язки та позитивну характеристику, не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності, до того ж не зменшують наявних ризиків.

Відомостей щодо протипоказань для перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора не було надано, як під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та в апеляційній скарзі не доведені.

Крім того, постановляючи ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст.ст.182,183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тривалість перебування обвинуваченого під вартою та введення на території країни правового режиму воєнного стану, і обґрунтовано визначив розмір застави у межах, передбачених ч.5 ст.182 КПК України, який на переконання апеляційного суду, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, тривалість перебування обвинуваченого під вартою, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що даний випадок є виключним і встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 у кримінальному провадженні.

За встановленими в клопотанні прокурора обставинами, на думку апеляційного суду, визначений судом розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинуваченого.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпра від 25 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4