Провадження № 11-сс/811/3364/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 рокупро відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

за участю ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

цією ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 07.11.2025 року.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 від 26 листопада 2025 року. Зобов`язати посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, внести до ЄРДР відомості за ознаками ч. 1 ст. 367 КК України (службова недбалість) відносно процесуальних керівників у кримінальному провадженні за №0000075 від 23.04.2025 прокурорів Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (82100, м. Дрогобич, вул. Шевченка, 29).

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 покликається на те, що в діях (бездії) процесуальних керівників у кримінальному провадженні: прокурорів Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є ознаки службової недбалості, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумісне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам потерпілій ОСОБА_9 , а саме злочинна бездіяльність цих двох процесуальних прокурорів по кримінальному провадженню за № 0000075 надала можливість свідку ОСОБА_10 безперешкодно покинути територію України і тим самим уникнути покарання як за ч. 2 ст. 286 КК України, так і за ч. 2 ст. 384 КК України і підпадає під ознаки кримінально-карного діяння за ч. 1 ст. 367 КК України (службова недбалість), оскільки в сукупності до ОСОБА_10 готується позов про відшкодування моральної шкоди у кримінальній справі.

Зазначає, що він звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Львів, із заявою про внесення до ЄРДР відомостей за ознаками ч. 1 ст. 367 КК України (службова недбалість) відносно процесуальних керівників у кримінальному провадженні за №0000075 від 23.04.2025 р., прокурорів Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (82100, м. Дрогобич, вул. Шевченка, 29) та в передбачений законом час і спосіб надати (направити) йому Витяг з ЄРДР (додаток №7).

Згідно роздруківки перевірки статусу відстеження від 14.11.2025 його заяву вручено ТУ ДБР розташованому у м. Львові, 10 листопада 2025 року (додаток №8), проте станом на сьогодні жодної відповіді він не отримав.

Стверджує, що ОСОБА_10 керувалась певними мотивами, які по сьогодні не з`ясовано органами досудового розслідування (органами дізнання), коли змінювала покази під час допиту і надаючи свої пояснення під час двох слідчих експериментів, перебуваючи у статусі свідка (п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України); при з`ясуванні наявності у показах свідка ОСОБА_10 ознак завідомо неправдивих показань свідка поєднаних зі штучним створенням доказів для захисту (якщо брехала під час обох слідчих експериментів), то її дії підпадають під ознаки кримінально-карних дій за ч. 2 ст. 384 КК України, а тому кримінально-карне діяння за ч. 2 ст. 384 КК України вже є злочином (ч. 3 ст. 12 КПК України), що згідно ч. 1 ст. 215 КПК України здійснюється у формі досудового розслідування, тобто не органом дізнання, а слідчим (слідчими); злочинне діяння за ознаками ч. 2 ст. 384 КК України (нетяжкий злочин) у поєднанні з кримінально-карним діянням за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України (тяжкий злочин) дають право на оголошення в розшук свідка ОСОБА_10 , яка, тікаючи від слідства, покинула межі України і після повідомлення про підозру, оголосити в розшук підозрювану ОСОБА_10 (ст. 281 КПК України).

В судове засідання представник органу досудового розслідування не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце його проведення, причини неявки суду не повідомив та клопотання про відкладення судового засідання суду не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття представника у судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчий суддя при постановленні оскаржуваної ухвали дотримався в повному обсязі.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 07.11.2025 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Разом з тим, до ЄРДР вносяться не будь-які відомості із поданої заяви, яка надходить до органів досудового розслідування, а лише ті, що містять відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з тим, зміст ч. 1 ст. 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача чи прокурора вносити до ЄРДР усі відомості прийнятих та зареєстрованих ними заяв, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Тобто, з врахуванням вищенаведеного, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які відомості із заяви чи повідомлень, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч. 1 ст. 214 КПК України, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч. 4 ст. 214 КПК України).

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів провадження та як вірно встановлено судом першої інстанції, що 07.11.2025 ОСОБА_6 засобами поштового зв`язку скерував на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, прокурорами Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Та відповідно просив внести відомості до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення. Заява надійшла на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, 10.11.2025 року.

З ухвали слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 26.11.2025 вбачається, що заява ОСОБА_6 від 07.11.2025 року про вчинення кримінального правопорушення розглянута уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, відомості в ЄРДР за такою не внесено у зв`язку із відсутністю правових підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що у поданій заяві про вчинення кримінального правопорушення, заявником не зазначено об`єктивних даних та обставин, які могли б свідчити про вчинення зазначеною в повідомленні особою кримінально-караного діяння та не надано жодних доказів на підтвердження такого, а відтак уповноважені особи ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, отримавши заяву ОСОБА_6 дотрималися вимог чинного законодавства України, перевірили її та встановили факт відсутності обставин, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, зазначених заявником.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя місцевого суду повно і об`єктивно дослідив матеріали провадження та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 .

Істотного порушення норм кримінального процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права, які б слугували підставою для скасування оскаржуваної ухвали, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2025 року, якою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 07.11.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4