Провадження № 1-кп/643/1047/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006132 від 09.05.2025, №0002233 від 25.07.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, який проходив військову службу за призовом під час мобілізації в ЗСУ на посаді сапера інженерно-саперного взводу батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований у встановленому законом порядку та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

16.09.2025 Салтівським районним судом міста Харкова за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 гривень,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 186 КК України, -

у с т а н о в и в :

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №362 від 19.12.2024 ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення та призначений на посаду сапера інженерно-саперного взводу батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацію в особливий період.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст.17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язана доповідати безпосередньому начальникові.

Крім цього, згідно з вказаними вище положеннями нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Однак, солдат ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді сапера інженерно-саперного взводу батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 під час проходження військової служби 24.01.2025 вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , у порушення вказаних вище нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 24.01.2025, точний час в ході досудового розслідування не встановлено самовільно залишив розташування адапційного центру військової частини НОМЕР_1 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 у період з 24.01.2025 до 25.07.2025, а саме до моменту затримання у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_5 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, у правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби без поважних причин військовослужбовцем понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, згідно зі ст. 68 Конституції України ОСОБА_5 зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання і виконання злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно з законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.

Відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_5 був зобов`язаний додержуватися Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до співслужбовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , 25.07.2025 вирішив стати на злочинний шлях та вчинити грабіж, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я) в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України, що також є грубим порушенням ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 12, 14, 16, 49, 86, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.07.2025 близько о 09-35 годині, точний час у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , перебував у приміщенні готелю «Роял», а саме - у готельному номері №2 за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 34, разом з ОСОБА_7 , з яким виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_5 наніс удар кулаком правої руки в область живота ОСОБА_8 , а також наніс один удар кулаком лівої руки в область живота ОСОБА_9 .

У ході конфлікту потерпілий ОСОБА_8 тримав мобільний телефон торгівельної марки Apple IPhone XR, який він тримав у правій руці. У цей час ОСОБА_5 звернув увагу на наявність мобільного телефону, що має матеріальну цінність, та, керуючись корисливим умислом, вирішив нанести удар потерпілому з метою вчинення відкритого викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я в умовах воєнного стану.

З метою реалізації злочинного наміру, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_5 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022, строк дії якого було неодноразово продовжено, 25.07.2025 близько о 09-40, точний час проведеним досудовим розслідуванням не встановлений, знаходячись у приміщенні готелю «Роял», а саме - у готельному номері №2 за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 34, реалізуючи свій злочинний прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я в умовах воєнного стану, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і, бажаючи їх настання, ОСОБА_5 наніс удар лівою долонею по голові в область обличчя, тим самим завдав фізичного болю, та не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень, вихопив правою рукою мобільний телефон торгівельної марки Apple IPhone XR з правої руки ОСОБА_8 та вигнав останнього з готельного номеру №2, у подальшому, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду, вартість якої, згідно з висновком товарознавчої експертизи, становить 4 566 гривень 66 копійок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я), в умовах воєнного стану.

Допитаний у ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме, час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальних актах, які відповідають дійсності, підтвердив їх у повному обсязі та надав показання, що він був мобілізований, у зв`язку із запровадженням воєнного стану. 24.01.2025 вирішив залишити місце несення військової служби, пішов до медичної частини без дозволу командира частини та після цього до військової частини більше не повернувся. З приводу інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України зазначив, що обставини, викладені в обвинувальному акті він визнає в повному обсязі та підтверджує, зазначив, що він зі своїм побратимом перебував в готельному номері готелю «Роял» 25.07.2025. Між ними виник конфлікт, в ході якого він наніс удар в область живота ОСОБА_8 , вихватив в нього з рук належний останньому мобільний телефон та розпорядився ним на власний розсуд. Зазначив, що він розуміє протиправність своїх дій та їх наслідки, відчуває сором через вчинене, між тим, готовий знову долучитися до лав Збройних Сил України.

Ураховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у скоєних кримінальних правопорушеннях, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 5 ст. 407 К України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Суд зазначає, що ним було виключено з формулювання обвинувачення посилання на розташування військового підрозділу, де обвинувачений проходив службу, оскільки наразі триває воєнний стан, а вироки суду підлягають обов`язковій публікації в Єдиному державному реєстрі судових рішень. А отже, публікація вироку суду із посиланням на місце розташування військового підрозділу може завдати шкоди національній безпеці та обороні держави. Тому замість розташування військового підрозділу судом вказано «самовільно залишив розташування адапційного центру військової частини НОМЕР_1 ».

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 установлено, що він раніше судимий, неодружений, був мобілізований та проходив службу під час воєнного стану, за місцем несення військової служби характеризується посередньо, має середню освіту, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, яке виражається у визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, ставленні обвинуваченого до скоєного, осуду своїх дій.

Ці висновки суду ґрунтуються також на тому, що як свідчать матеріали досудового розслідування, ОСОБА_5 беззаперечно визнавав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_5 , як каяття, а отже підставою для врахування їх як обставину, що пом`якшує покарання.

Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора уважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття, про що вказано в обвинувальному акті.

При цьому, судом не було встановлено, а стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували наявність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України. Про відсутність таких обставин крім того зазначено в обвинувальному акті.

Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому покарання за вчинені кримінальні правопорушення, суд керується таким.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання,ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд ураховує ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до положень ст. 12 КК України відносяться до тяжких кримінальних правопорушень, вид та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, обставини та наслідки вчинених злочинів, поведінку обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

Суд, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, наявності обставини, яка пом`якшує покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, тяжкості вчиненого, виходячи з критерію виду і розміру покарання та фактичних обставин, при яких було вчинено кримінальні правопорушення, відношення обвинуваченого до вчиненого, уважає, що відповідно до вимог ст. 50 КК України виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, вважає за необхідне призначити йому покарання за вчинені кримінальні правопорушення у виді позбавлення волі в межах санкцій статей закону в мінімальному розмірі, а саме, за ч. 4 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 (років) рік, за ч. 5 ст. 407 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

При цьому, ураховуючи вчинення обвинуваченим декількох кримінальних правопорушень, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого, остаточно слід призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на строк 7 (сім) років.

Водночас суд бере до уваги, що вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2025 року ОСОБА_5 засуджений за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, який мав місце 30 червня 2025 року, до покарання у виді штрафу в розмірі 1700,00 гривень.

Як було встановлено судом з показань обвинуваченого в ході судового розгляду, покарання за вказаним вище вироком обвинуваченим ОСОБА_5 не відбуто.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у даній справі мало місце 24.01.2025, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК Укераїни 25.07.2025, тобто до постановлення попереднього вироку, то у даному випадку у строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, суд зараховує покарання, невідбуте за попереднім вироком Салтівського районного суду міста Харкова від 16.09.2025, що передбачено правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Водночас, суд ураховує положення ч. 3 ст. 72 КК України, якими унормовано, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, тому визначає остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до положень ч. 4 ст. 70 за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років та штрафу в розмірі 1700,00 гривень. При цьому суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України призначене ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 гривень - виконувати самостійно.

На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , яка надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою, слугуватиме попередженню вчиненню ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому суд ураховує, що таке покарання сприятиме меті покарання - виправленню обвинуваченого і попередженню вчиненню нових злочинів, слугуватиме заходом примусу, який можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та їх наслідкам.

При вивченні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69, 69-1, 75 КК України, не встановлено, позаяк передумови, за яких дані правові норми можуть бути застосовані, - відсутні.

На підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 30.09.2025 накладено арешт шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження та користування майном, на мобільний телефон ТМ Apple iPhone XR, 64 Гб, білого кольору, з мобільним терміналом: ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , в якому знаходиться сім-карта ПрАТ «Київстар» із абонентським номером: НОМЕР_4 , який було виявлено та вилучено в ході проведення огляду місця події від 25.07.2025 в період з 11:10-11:55 години за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 34, з метою забезпечення належного зберігання вилученого майна. У відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України суд вирішує питання щодо скасування арешту.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити раніше обраний - у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» з 25 липня 2025 року до набрання вироком законної сили з розрахунку: один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта по проведенню судово-товарознавчої експертизи №11583 від 06.08.2025 в розмірі 2544,48 гривень, відповідно до вимог ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, ст. 368, 369-371, ст. 373, ст. 374, ст. 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 (сім) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого більш суворим, та призначити покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за вироком Салтівського районного суду міста Харкова від 16 вересня 2025 року у виді 7 (сім) років позбавлення волі та штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України призначене ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок - виконувати самостійно.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» з 25 липня 2025 року до дня набрання цим вироком законної сили, виходячи з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» витрати на залучення експерта по проведенню судово-товарознавчої експертизи №11583 від 06.08.2025 в розмірі 2544 (дві тисячі п`ятсот сорок чотири) гривень 48 копійок.

Накладений на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 30.09.2025 арешт шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження та користування майном, на мобільний телефон ТМ Apple iPhone XR, 64 Гб, білого кольору, з мобільним терміналом: ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , в якому знаходиться сім-карта ПрАТ «Київстар» із абонентським номером: НОМЕР_4 , який було виявлено та вилучено в ході проведення огляду місця події від 25.07.2025 в період з 11:10-11:55 години за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців-Широнінців, 34, з метою забезпечення належного зберігання вилученого майна, - скасувати.

Речовий доказ мобільний телефон ТМ Apple iPhone XR, 64 Гб, білого кольору, з мобільним терміналом: ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , в якому знаходиться сім-карта ПрАТ «Київстар» із абонентським номером: НОМЕР_4 , який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 , - після набрання вироком законної сили вважати повернутим законному володільцеві.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду, а засудженим в той же строк з дня отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1