Справа № 450/5571/25 Провадження № 1-кп/450/640/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ;

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001076 від 30.01.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроджен ець с.Відники, Пустомитівського району Львівської області, українець, громадянин України, розлучений, має на утриманні неповнолітню доньку, з середньою освітою, військовослужбовець призваний по мобілізації військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», на посаді старшого механіка-водія 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, зареєстрований та який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 263, ч.5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ

17.08.2023 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» та Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_4 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2023 №233, солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2024 №81 увільнений від займаної посади та призначений на посаду старшого механіка-водія 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу під час мобілізації та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язують кожного громадянина України захищати Вітчизну, суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачають необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05.30 год. 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

Військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , в порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, не маючи наміру на завжди ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 27 липня 2024 року, не пізніше 20:00 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалася у населеному пункті АДРЕСА_2 , тривалістю понад три доби та продовжував вчиняти триваючий злочин до 03.10.2025, тобто моменту його затримання в порядку ст. 208 КПК України, яке відбулося по АДРЕСА_1 .

Відтак, у період з 27.07.2024 по 03.10.2025 солдат ОСОБА_4 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім цього, встановлено, що солдат ОСОБА_4 у невстановлений слідством точний час, місце та за невстановлених обставин, але не пізніше 13:00 год. 03.10.2025, діючи умисно, всупереч вимог ст.68 Конституції України, п.2 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою ВР України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 №2471-ХІІ, п.п.9, 11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою КМУ від 12.10.1992 №576 з наступними змінами, п.15.1 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №662, незаконно за відсутності передбаченого законом дозволу, придбав бойовий припас осколкову наступальну ручну гранату типу М67, яку носив та зберігав при собі до 13:00 год. 03.10.2025, перебуваючи за місцем проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , яку було виявлено та вилучено під час проведення обшуку працівниками відділу поліції № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив придбання, зберігання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому визнав повністю та вказав, що визнає усі обставини, що викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що проходив військову службу та 27 липня 2024 року самовільно залишив військову частину, яка дислокувалась в АДРЕСА_1 через погане самопочуття після отримання контузії. Просив надати йому відпустку, проте командуванням йому не було таку надано. Після цього перебував за своїм місцем проживанням, підробляв роботою на екскаваторі. Гранату знайшов в місцях проходження військової служби, серед власних речей побачив вже вдома, що привіз гранату з собою. У вчиненому щиро розкаюється, шкодує, що так сталось. Також ОСОБА_4 підтвердив, що має намір продовжити проходження військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним повністю у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються учасниками судового розгляду і вони не заперечують про визнання недоцільним дослідження доказів стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд впевнившись у правильності розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та у відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, та роз"яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно цих фактичних обставин справи.

На підставі наведеного суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 263, ч.5 ст. 407 КК України доведена повністю.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України є правильною, так як він вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану; кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України є правильною, так як він вчинив придбання, зберігання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу;

За вчинені кримінальні правопорушення ОСОБА_4 підлягає покаранню, при визначенні виду та міри покарання, суд бере до уваги суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, характер вчинених діянь, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини вчинення кримінальних правопорушень та обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який щиро розкаюється, котрий раніше не судимий, який вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнає повністю, виявив бажання продовжувати проходити службу у складі Збройних Сил України, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 1885 ОСОБА_4 на даний час психічним захворюванням не страждає, виявляє легку розумову відсталість в ступені легкої дебільності обтяжену вживанням алкоголю, може усвідомлювати свої дії та керувати ними; у період інкримінованих йому дій ОСОБА_4 психічним захворюванням не страждав, також виявляв легку розумову відсталість в ступені легкої дебільності обтяжену вживанням алкоголю, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; за своїм психічним станом ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ОСОБА_4 слід призначити покарання за ч. 1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, за ч.5 ст.407 КК України слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами. Остаточне покарання слід призначити відповідно до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням.

За встановлених обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, суд не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому в даному кримінальному провадженні, слід залишити до набрання вироком законної сили.

Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено. Судові витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів складають 9359,70 грн. та підлягають стягненню в дохід держави за рахунок обвинуваченого ОСОБА_4 .

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років,

за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання 03 жовтня 2025 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 залишити до набрання вироком законної сили.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: предмет ззовні схожий на бойову гранату М67, ймовірно магазини до автомату АК 4 шт, предмет ззовні схожий на штик ножа, предмет ззовні схожий на боєприпас знищити; одяг повернути ОСОБА_4 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.10.2025 року на речові докази.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 9359,70 грн (дев`ять тисяч триста п`ятдесят дев`ять гривень 70 копійок) витрат на залучення експертів.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення.

СуддяОСОБА_1