УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 120 251 000 000 014 52 від 18.11.2025 за ч. 1 ст. 286 КК України про накладення арешту,

у с т а н о в и в :

До Шевченківського районного суду м. Києва звернулася прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 120 251 000 000 014 52 від 18.11.2025 за ч. 1 ст. 286 КК України на майно, яке належить гр. ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання зазначено, що 17.11.2025, приблизно о 18 год. 36 хв. на перехресті вулиці Ізюмської та провулку Лужевського у місті Києві водій ОСОБА_4 , яка керуючи автомобілем «Hyundai i20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по провулку Лужевського у напрямку перехрестя з вулицею Ізюмською, де на вказаному перехресті здійснювала поворот ліворуч, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила дорогу по вулиці Ізюмській по нерегульованому пішохідному переході зліва на право по ходу руху транспортного засобу.

У результаті наїзду пішохід отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до лікарні.

Під час огляду місця події 17.11.2025 автомобіль «Hyundai i20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучено та поміщено на територію майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою - м. Київ, вул. Пухівська, 3.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Hyundai i20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить гр. ОСОБА_4 .

Постановою слідчого від 18.11.2025 вилучене майно на підставі ст. 98 КПК України визнано речовим доказом.

У зв`язку з викладеним прокурор просила накласти арешт на вказаний автомобіль з метою забезпечення його збереження.

У судове засідання прокурор не з`явилася, у клопотанні просила розглянути справу за її відсутності.

Власник тимчасово вилученого майна також у судове засідання не з`явився.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим майном серед іншого може бути предмет кримінального правопорушення.

Частиною 2 статті 168 КПК визначено, що тимчасове вилучення майна, зокрема, може здійснюватися під час огляду, обшуку.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими прокурором матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, серед іншого, з метою збереження речових доказів.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурором та матеріалами клопотання доведено, що вилучене майно, на яке ініційоване накладення арешту, може містити на собі інформацію про обставини вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного у клопотанні майна.

Керуючись вимогами ст. 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 120 251 000 000 014 52 від 18.11.2025 арешт на вилучений 17.11.2025 під час огляду автомобіль «Hyundai i20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_4 .

Заборонити відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1