Справа № 128/3933/25
Провадження №11-кп/801/1205/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за клопотанням прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2025, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням застави, -

встановив:

Прокурор звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ще на 60 днів, із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242,240 грн., оскільки строк тримання його під вартою закінчується, а обставини, що були підставою його взяття під варту, продовжують існувати.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2025 задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, із залишенням встановленої застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242,240 грн.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суддя вказав, що оскільки строк його тримання під вартою закінчується, а обставини, що стали підставою взяття його під варту, скоєння передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України тяжкого злочину стосовно ст. 12 КК України, покаранням за який може бути позбавлення волі на строк до 10 років, з конфіскацією майна, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, то строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою із залишенням визначеного раніше розміру застави необхідно продовжити.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_8 та винести нову ухвалу якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та зменшити розмір застави до 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при продовженні запобіжного заходу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 178 КПК України не враховано, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий. Обвинувачений визнає свою вину, добровільно співпрацює зі слідством, постійно проживає з батьками похилого віку, що потребують його догляду та підтримки. У нього відсутні будь-які наміри ухилятися від органів досудового розслідування чи суду, впливати на свідків або приховувати від слідства будь-які обставини.

Також вважає, що суд визначив максимальний розмір застави, не надавши обґрунтування, чому саме такий розмір є необхідним і пропорційним. При цьому не було враховано реальний майновий стан ОСОБА_8 , зокрема наявність чи відсутність доходів, майна чи утриманців, а також той факт, що він проживає з похилого віку батьками та не має значних матеріальних ресурсів. Таким чином, визначення максимальної суми застави робить її фактично недосяжною для обвинуваченого.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а також сам обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити її в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи учасників провадження, оглянувши матеріали судового провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки слідчого судді про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованими.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою виконано у відповідності до вимог ст.ст. 184, 199 КПК України та містить суть обвинувачення, обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

- наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України;

- відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за який передбачається відповідальність у виді позбавленням волі на строк до десяти років, з конфіскацією майна.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду, ризику незаконного впливу на свідків та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на обставини вчинення інкримінованих обвинуваченому злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості.

Колегія суддів апеляційної інстанції приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 неодружений, офіційно не працевлаштований, а тому стабільного доходу не має, що дає апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , оскільки метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, яка би в повній мірі забезпечила запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу, буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбаченихст.2КПК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки жоден із більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

При цьому, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки встановлені дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що інший запобіжний захід здатний забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

З матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Щодо доводів сторони захисту про наявність у обвинуваченого батьків похилого віку та їх потреба в утриманні від сина, також не вказує на пом`якшення встановлених ризиків недотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки або можливості вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки наявність в обвинуваченого доходів та можливість матеріального утримання батьків в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу стороною захисту не доведена.

Крім того, судовий розгляд кримінального провадження на час розгляду клопотання в суді першої інстанції ще триває, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 вірно продовжено за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Щодо визначення запобіжного заходу - визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п.2 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави щодо нього за загальним правилом визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд виходив з обґрунтованості підозри, наявності підтверджених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, наявності ризиків переховування від суду та впливу на свідків та інших учасників провадження, а також врахував положення ст. 178 та ст. 194 КПК України.

Колегія суддів вважає висновки суду щодо встановлення розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб правильними. З урахуванням міри покарання, яка може бути застосована до обвинуваченого в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у сумі 242 240 грн відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який обвинувачений та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20.11.2025, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів до 18.01.2026 року включно, із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242,240 грн. (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4