ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/113/26
провадження № 1-кс/753/108/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" січня 2026 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0004029, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 листопада 2025 року,

про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0004029 від 06 листопада 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Згідно з поданим клопотанням, досудовим розслідуванням встановлено, що 06.11.2025 близько 14 год. 05 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 поблизу ринку «Дарниця» за адресою: м. Київ, Бориспільська, 1, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_8 . Після цього, у ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Як зазначає слідчий, ОСОБА_6 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, діючи спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , реалізуючи свої злочинні наміри на вчинення розбійного нападу, поєднаного із застосування насильства, близько 14 год. 07 хв. підбігли до ОСОБА_8 , який крокував вздовж тротуарної доріжки в бік одного із входів ринка «Дарниця», та ОСОБА_6 застосував до ОСОБА_8 фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні потерпілому одного удару ногою в грудну частину тіла, внаслідок чого потерпілий не втримався на ногах і впав на землю.

Далі ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , з метою подолання опору потерпілого до руху, втрьох стали наносити численні удари руками та ногами по тулубу та голові потерпілого, внаслідок чого завдали тілесних ушкоджень. Після чого, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , з метою подолання опору з боку потерпілого, почали придушувати ОСОБА_8 , що останній сприйняв як реальну погрозу життю і здоров`ю.

Після чого, усвідомивши що ОСОБА_8 не немає можливості чинити опір, ОСОБА_6 відкрито викрав належне йому майно, а саме мобільний телефон марки iPhone 12 Pro Мах вартістю 15000 грн.

Далі ОСОБА_6 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , з місця скоєння злочину зникли, завдавши ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 15 000 грн.

Як вказано у поданому клопотанні, орган досудового розслідування підозрює ОСОБА_4 у вчинені нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

07.11.2025 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а 08.11.2025 слідчим суддею Дарницького районного суду м. Києва відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 08.01.2026 включно.

30.12.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 296 КК України та 30.12.2025 відносно ОСОБА_4 скеровано обвинувальний акт до Дарницького районного суду м. Києва для розгляду по суті справи.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 , офіційно не працевлаштований, неодружений, без міцних соціальних зв`язків, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке пов`язане із позбавленням волі, матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування, що негативно вплине на судовий розгляд; може впливати на потерпілого і свідків з метою зміни ними показань в частині фактичних обставин, оскільки будучи без запобіжного заходу, матиме можливість зустрічатись з потерпілим та свідками, серед яких також є його знайомі, поза межами кримінального процесуального судочинства; може вчинити інше кримінальне правопорушення, на що вказує те, що він офіційно не працює, не має іншого джерела доходів, окрім протиправної діяльності.

Неможливість застосування до підозрюваного інших запобіжних заходів прокурор обґрунтовує тим, що вони не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, надасть змогу переховуватись від органу досудового розслідування та суду, впливати на розслідування кримінального провадження, у тому числі на потерпілого і свідків.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, продовживши ОСОБА_4 застосування запобіжного заходу з огляду на наявні ризики, визначені статтею 177 КПК України.

Захисники підозрюваного та підозрюваний у судовому засіданні заперечували проти поданого клопотання, посилаючись на те, що 08.11.2025 стосовно ОСОБА_4 слідчим суддею уже було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 08.01.2025 включно, а повторне застосування запобіжного заходу до закінчення дії попереднього не передбачено кримінальним процесуальним законодавством. Вважають, що очевидним є той факт, що подане прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є незаконним та таким що суперечить вимогам кримінально-процесуального законодавства, а тому не підлягає задоволенню, оскільки, у випадку необхідності в межах досудового розслідування запобіжний захід може тільки продовжуватись, а не обиратись знову, як це вказано в прохальній частині самого клопотання.

Вказують, що досудове слідство завершено, обвинувальний акт складено, а тому подача клопотання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 після його завершення є безпідставною та такою що суперечить вимогам КПК України .

Сторона захисту також наголошувала на необґрунтованості зміненої підозри, зазначаючи, що очевидним фактом виникнення цієї ситуації на дорозі став саме конфлікт між учасниками руху на автомобілі і пішоходом ОСОБА_8 , який мав при собі пістолет, а не порушення громадського порядку з явною неповагою до суспільства чи заволодіння майном потерпілого, оскільки наявні в нього інші особисті речі ніким забрані не були, зокрема, велика чорна сумка, пістолет та інші особисті речи, ймовірно і кошти, чи документи, що підтверджується відеозаписом з камери спостереження. Наведене на думку захисників свідчить про відсутність хуліганських дій з боку як ОСОБА_4 , так і інших учасників цієї події ОСОБА_7 та навіть ОСОБА_6 , а отже про незаконність та необґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 296 КК України.

Захисники також зауважують на відсутності будь-яких ризиків, заявлених прокурором, а його доводи щодо цих ризиків жодними доказами не доведені.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисників, дослідивши копії матеріалів кримінального провадження, додані до клопотання, проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази підозри у їх сукупності з наданим до клопотання обґрунтуванням, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з таких мотивів.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Частинами 3-6 ст. 199 КПК України встановлено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Як передбачено ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Також як встановлено, ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як слідує з матеріалів клопотання, 08.11.2025 стосовно ОСОБА_4 слідчим суддею вже було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 08.01.2026 включно.

30.12.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну підозри у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 296 КК України та цього ж дня відносно нього скеровано обвинувальний акт до Дарницького районного суду м. Києва для розгляду по суті справи, тобто, досудове слідство завершено в цій справі 30.12.2025.

За таких обставин подання 05.01.2026 прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 суперечить вимогам ч. 6 ст. 181 КК України, оскільки запобіжний захід до закінчення його строку може тільки продовжуватись (змінюватися), а не обиратись знову, як це вказано в прохальній частині клопотання прокурора.

Отже, станом на дату розгляду клопотання прокурора відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 .

Загальні підстави і порядок застосування та продовження запобіжного заходу визначені у ст. 194, 199 КПК України, конструкції яких передбачають такі критерії дослідження слідчим суддею обставин (фактів):

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження дії запобіжного заходу;

3) обставини, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Суд враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, а тому зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, враховуючи положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виходить з того, що згідно із практикою ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Тобто, не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак мають створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими учасниками поясненнями та матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання, дослідженим у судовому засіданні відеозаписом на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність підстав вважати, що кримінальне правопорушення могло бути вчинене і матеріали клопотання містять достатні для цього етапу розслідування докази, які доводять причетність ОСОБА_4 до подій, які йому інкриміновані органом досудового розслідування.

Водночас, клопотання всупереч вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України не містить викладу обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують застосування (продовження) до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Слідчий суддя при цьому враховує, що за обставинами цього судового розгляду наявність у клопотанні таких обставин є істотним, оскільки 30.12.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри з ч. 4 ст. 187 КПК України на ч. 2 ст. 296 КК України, яке є нетяжким злочином та передбачає значно менше покарання.

З урахуванням зміни підозри прокурор також не обґрунтував і неможливості застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів, як і неможливості такими заходами запобігти стверджуваним ним ризикам.

Як передбачено ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 3 ст. 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Також відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

З урахування встановлених обставин слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись статтями 177, 178, 179, 186, 193-197, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1