У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6

на ухвалу слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 січня 2026 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- підозрюваного за ч. 2 ст. 121 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 січня 2026 року продовжено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 лютого 2026 включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та доповнення до неї.

Захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово або у певний період доби з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вважає, що прокурором не доведено наявність ризику, передбаченого ч. 4 ст. 177 КПК України, а також належним чином не доведена обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 злочину. Не встановлено зокрема, ані механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілим, ані наявності у потерпілого захворювань, що могли б бути фактором, який міг вплинути на причину смерті. Зазначені обставини суттєво впливають на кваліфікацію дій підозрюваного, однак органом досудового розслідування вони не встановлені протягом передбаченого законом строку, на що вказувалось при розгляді клопотання стороною захисту

Посилання на можливість впливу на свідків є виходом слідчого судді за межі клопотання про продовження строку запобіжного заходу, оскільки слідчий не вказував про наявність такого ризику, тому відповідно слідчий суддя не вправі встановлювати його наявність.

Таким чином, ступінь зазначеного слідчим суддею ризику, на думку апелянта, є мінімальним та йому можливо запобігти, не застосовуючи найбільш суворий запобіжний захід.

В доповненнях до апеляційної скарги апелянт зазначив, що на момент продовження строків тримання підозрюваного під вартою, органи досудового розслідування вже отримали висновок судово-медичної експертизи. На підставі цього висновку, захисник вважає, що мало місце не умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, а вбивство, вчинене через необережність, у зв`язку з чим дії ОСОБА_7 мають кваліфікуватися не за ч. 2 ст. 121, а за ч. 1 ст. 119 КК України. Тому висунута йому підозра є необґрунтованою, не підтвердженою достатніми доказами та штучно «завищеною» з метою продовження більш суворого запобіжного заходу.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Слідчий звернувся з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, оскільки досудове розслідування закінчити не можливо через необхідність проведення ряду слідчих та процесуальних дій. Тому виникла необхідність у продовженні підозрюваному строку запобіжного заходу.

При прийнятті оскаржуваного рішення слідчий суддя дійшов висновку, що надані органом досудового розслідування матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя виходив з того, що існують ризики, передбачені п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України: ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, та ризик можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Незважаючи на те, що досудове розслідування вже майже закінчено, ризик можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином продовжує існувати, оскільки наразі судово-медична експертиза не проведена, та в подальшому, з огляду на результати висновку експерта, ОСОБА_7 може вжити дій щодо незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, серед яких є неповнолітні особи.

Слідчий суддя дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленому ризику.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та підозрюваний апеляційну скаргу підтримав.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів встановила таке.

CВ ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000381 від 23.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

23.11.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, а саме в умисному тяжкому тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 листопада 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду Миколаївської області від 16 грудня 2025 року ухвалу слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області скасовано та обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 січня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Постановою керівника Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 15 січня 2026 року строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 3 (трьох) місяців, - до 23 лютого 2026 року.

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 5 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 2 ст. 194 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

Під час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею були враховані надані слідчим матеріали, які свідчили про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У клопотанні слідчого від 15.01.2026 про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, слідчим також зазначено про наявність встановлених під час досудового розгляду доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Зазначено, що за матеріалами досудового розслідування, ОСОБА_7 наніс один різкий удар кулаком правої руки в область лобу ОСОБА_8 , внаслідок чого спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді набряку головного мозку, травматичний субарахноїдальний крововилив, закриту внутрішньочерепну травму, від яких останній помер на місці події.

Разом з тим, з доданого до апеляційної скарги захисником висновку судово-медичної експертизи від 12.01.2026 вбачається, що закрита внутрішньо-черепна травма у ОСОБА_8 могла бути отримана у результаті падіння на площині, тобто з «висоти власного зросту» з приданням тілу прискорення у вигляді удару в область лобу спереду.

Хоча апелянт стверджує, що діям підозрюваного з урахуванням зазначеного висновку надана неправильна кримінально-правова оцінка, проте колегія суддів зазначає, що наразі ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, досудове розслідування триває. Відповідно до положень ст. 94 КПК України, оцінка доказам, здобутим під час досудового розслідування, буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Між тим, на даному етапі досудового розслідування колегія суддів враховує висновки судово-медичної експертизи 12.01.2026 щодо причини смерті потерпілого.

Щодо встановлених слідчим суддею ризиків.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 слідчий суддя дійшов висновку, що продовжують існувати виходив з того, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, та ризик можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Ці висновки є правильними

Разом з тим, слідчий суддя, вийшовши за межі клопотання, безпідставно зазначив, що існує ризик незаконного впливу на свідків, з чим колегія суддів не погоджується.

Щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З клопотання слідчого вбачається, що для завершення досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, а саме: отримати висновок судово-медичної експертизи: підозрюваного та захисника у відповідності до норм ст. 290 КПК України необхідно ознайомити з матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів зазначає, що на момент звернення слідчим із клопотанням, яке подано до слідчого судді 15.01.2026, судово-медичний експерт вже провів судову експертизу, за наслідками якої є відповідний висновок від 12.01.2026, який не був наданий слідчому судді.

Тому при прийнятті рішення колегія суддів враховує доводи апелянта, що органи досудового розслідування вже отримали висновок судово-медичної експертизи, оскільки копія висновку долучена апелянтом до матеріалів судового провадження.

Разом з тим, заявлені у клопотанні інші мотиви для продовження запобіжного заходу є слушними.

Щодо обраного запобіжного заходу. У даному кримінальному провадженні слідчий суддя, посилаючись на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , вважав, що більш м`який запобіжний захід наявним ризикам запобігти не зможе та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Колегія суддів з цим висновком слідчого судді не погоджується.

Хоча ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, але як встановлено під час апеляційного розгляду, з урахуванням даних про особу підозрюваного, який не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки (одружений, має малолітню дитину), на даному етапі досудового розслідування встановленим ризикам можливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст.5§1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає, що домашній арешт цілком забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

За такого, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків.

Керуючись ст. 404, 405, 407 ч. 3, 409, 422, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 - скасувати. Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 , за погодженням з начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 , про продовження строку тримання під вартою, задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- цілодобово не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 23 лютого 2026 року.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України підозрюваного ОСОБА_7 негайно доставити до місця проживання і звільнити з-під варти. Виконання ухвали, в цій частині, покласти на ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3