Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/792/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Кропивницький районний суд Кіровоградської області від 03.12.2025, якою стосовно обвинуваченої

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Петропавловськ Камчатський Камчатського краю Російської Федерації, громадянка України, з середньою освітою, яка спів мешкає, не працює, проживає без реєстрації за адресою: ділянка АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з моменту її фактичного затримання з 13 год. 18 хв. 02 грудня 2025 року до 13 год. 18 хв. 30 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Кропивницький районний суд Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 06.05.2021, стосовно ОСОБА_8 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В судовому засіданні районного суду прокурор заявила клопотання про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, оскільки в ході судового розгляду. Клопотання мотивоване тим, що будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_8 неодноразово не з`являлася до суду без поважних причин, зникла з місця проживання, порушила запобіжний захід у виді домашнього арешту, внаслідок чого була оголошена в розшук, а тому існують ризики, що, перебуваючи на волі, обвинувачена може зникнути від суду з метою уникнення покарання. Крім того, зазначила, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, наслідком якого є смерть людини.

Обвинувачена ОСОБА_8 заперечувала проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пояснила, що дійсно виїхала з місця постійного проживання, оскільки вийшла заміж, а тому не знала про розшук та дати судових засідань. Зобов`язалася з`являтись до суду.

Ухвалою Кропивницький районний суд Кіровоградської області від 03.12.2025 задоволено вказане клопотання.

Обрано обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з моменту її фактичного затримання з 13 год. 18 хв. 02 грудня 2025 року до 13 год. 18 хв. 30 січня 2026 року.

Своє рішення суддя мотивував тим, що ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року обвинувачену ОСОБА_8 оголошено в розшук та надано дозвіл на її затримання з метою приводу до суду для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з протоколом затримання ОСОБА_8 затримана о 13 год. 18 хв. 02 грудня 2025 року.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, наслідком якого є смерть людини, в судові засідання не з`являлася, переховувалася від суду, зникла з місця проживання, порушила запобіжний захід у виді домашнього арешту, чим перешкоджала розгляду справи у суді, в зв`язку з чим була оголошена у розшук, а тому у суду є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачена може вчинити нові злочини та зникнути від суду. А тому, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не забезпечить попередження ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить змінити їй міру запобіжного заходу на домашній арешт.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вона рік та 9 місяців з`являлась до суду.

Однак за сімейними обставинами вона була змушена переїхати в Одеську область, та у неї не було можливості повернутися до м. Кропивницький.

Також апелянт зазначає, що у неї є син та за час перебування під домашнім арештом у неї з`явився чоловік.

Більш того вона разом із своїм чоловіком працюють в агрофірмі.

Схильність до вживання алкогольних напоїв жодним чином не обґрунтована.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить поновити строк на оскарження ухвали Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 03.12.2025 року, скасувати ухвалу суду першої інтонації та постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання прокурора та застосувати відносно його підзахисної запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на останню обов`язки прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу Суду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що жоден з заявлених стороною обвинувачення ризиків, викладених у клопотанні не має під собою ніякого підґрунтя окрім припущень прокурора.

Так, прокурором не доведено фактів перешкоджання обвинуваченою ОСОБА_8 , слідству, посилання прокурора на можливі погрози потерпілим та свідкам зі сторони обвинуваченої спростовуються показами обвинуваченої наданими під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, відповідно до яких обвинувачена не має наміру та не може впливати на свідків/свідків.

Посилання прокурора на факт перебування обвинуваченої у розшуку, та, як наслідок, припущення щодо можливого ухилення від суду було спростоване обвинуваченої, яка показала, що раніше на стадії судового розгляду справи просила Суд змінити їй адресу домашнього арешту, гак як мала намір одружитись та переїхати жити до чоловіка в Одеську область, проте Суд відмовив у зміні відповідної адреси.

Саме за цією адресою вона і була затримана працівниками поліції. Вказаний факти зокрема свідчить про наявність сталих суспільних зв`язків у обвинуваченої, а саме чоловіка.

В судовому засіданні 03.12.2025 року було проголошено вступну та резолютивну частину оскаржуваної ухвали. При оголошенні повного тексту оскаржуваної ухвали (08.12.2025 року) апелянт присутнім не був, копію отримав 11.12.2025 року, що підтверджується розпискою при матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили обрати обвинуваченій запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Кропивницький районний суд Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 06.05.2021, стосовно ОСОБА_8 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Обґрунтованість обвинувачення підтверджується наявними матеріалами клопотання доказами та не оспорюють ся учасниками справи.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до кримінального провадження та клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 могла вчинити інкриміноване їй кримінальне правопорушення.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, обвинувачення у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 , встановив наявність ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду може вчинити інше кримінальне правопорушення .

Не визнання вини та тяжкість злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка їй загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Ризик переховування ОСОБА_8 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні у вчиненні особливо тяжкого правопорушення наслідком якого є смерть людини.

Так, ОСОБА_8 усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути застосована у разі ухвалення обвинувального вироку, може переховуватись суду з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, на території України триває військова агресія з боку російської федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє насамперед прикордонну службу України можливості здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, отже, і пропуск громадян через кордон із дотриманням відповідних порядку та правил. Зазначена обставина не виключає можливості здійснення підозрюваним спроб перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі надасть можливість виїхати до російської федерації.

Більш того ухвалою Кропивницький районний суд Кіровоградської області від 06 жовтня 2025 року обвинувачену ОСОБА_8 оголошено в розшук та надано дозвіл на її затримання з метою приводу до суду для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з протоколом затримання ОСОБА_8 затримана о 13 год. 18 хв. 02 грудня 2025 року. Тобто у справі наявний ризик ОСОБА_8 переховуватися від суду.

Також, ОСОБА_8 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки остання ухилилась від суду, офіційно не працює, проживає без реєстрації.

Окрім того, у ОСОБА_8 не має достатнього рівня репутації, яка б змогла гарантувати виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому у разі обрання їй більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки останній може вчинити спроби переховування від суду, та вчинити нові кримінальні правопорушення.

Крім того, стороною захисту не надано доказів на наявність у ОСОБА_8 достатніх стримуючих факторів в поведінці, та які гарантуватимуть його виправлення під час застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

При цьому, колегія суддів враховує те, що до ОСОБА_8 раніше застосовувався запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, однак остання не виконала покладені на неї обов`язки судовим рішенням.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченої

ОСОБА_8 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке їй інкримінують є особливо тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Домашній арешт, не може бути застосований, оскільки вказаний запобіжний захід не зможе запобігти вищенаведеним ризикам та до ОСОБА_8 раніше застосовувався запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, однак остання не виконала покладені на неї обов`язки судовим рішенням.

Що стосується тверджень, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, у справі наявна реальна можливість ОСОБА_8 як ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду, так і вчинити нові кримінальні правопорушення.

По справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи ОСОБА_8 . При цьому, слід оцінити суворість можливого покарання ОСОБА_8 , та визнати за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя та настання негативних наслідків у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в обранні підозрюваній запобіжного заходу у вигляді застави.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, впливати на свідків та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

На переконання колегії суддів застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , з огляду на вагомі обставини, що доводять ризик переховування від суду, про які було зазначено вище.

А тому, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Доводі ОСОБА_8 про необхідність надання їй повторного шансу, судом нее можуть бути враховані оскільки остання не виконала покладені на неї процесуальні обов`язки, у тому числі залишила місце проживання та поїхала у іншу область.

В даному випадку ОСОБА_8 , у разі наявності будь-яких сімейних обставин, мала можливість повідомити про це суд, заявивши відповідне клопотання.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Кропивницький районний суд Кіровоградської області від 03.12.2025, якою стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з моменту її фактичного затримання з 13 год. 18 хв. 02 грудня 2025 року до 13 год. 18 хв. 30 січня 2026 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4