печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м.Київ

Печерський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «ІНТЕР-КАНАТ» про скасування арешту майна за матеріалами кримінального провадження № 0001267 від 20.10.2021,

ВСТАНОВИВ:

23.10.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «ІНТЕР-КАНАТ» про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/43365/23-к від 12.10.2023 у кримінальному провадженні № 0001267 від 20.10.2021.

Обґрунтовуючи вказане клопотання, заявник зазначає, що у ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.10.2023 у справі №757/43365/23-к, було накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках:

-ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ" () НОМЕР_1 , відкритий в АТ "ПУМБ" (МФО 334851);

-ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ" () НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ "БАНК ВОСТОК" (МФО 307123);

-ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ" () НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , відкриті в АТ КБ "ПриватБанк" (МФО 305299), з можливістю зарахування на рахунки коштів які надходять, сплати податків, зборів та обов`язкових платежів.

Адвокат ОСОБА_3 зазначає, що безготівкові грошові кошти, які знаходяться на рахунках ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ" є наслідком звичайної господарської діяльності Товариства та не мають жодного відношення до кримінального провадження № 0001267 від 20.10.2021.

Накладення арешту на грошові кошти ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ", за викладених у клопотанні прокурора обставин, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи зазначеного товариства потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Орган досудового розслідування, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні. Протягом першого кварталу 2024 року ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ" задекларувало до державного бюджету податку на прибуток на суму 180 217,00 грн. Протягом першого кварталу 2024 року ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ" задекларувало до державного бюджету податку на додану вартість (ПДВ) на суму 517 322,00 грн.

У зв`язку з тим, що вказані рахунки Товариства заблоковані, воно позбавлене можливості здійснювати господарську діяльність, укладати нові договори, брати участь у публічних закупівлях, здійснювати поставки, виконувати роботи тощо. На даний момент, бізнес-процеси підприємства зупинені, Товариство не генерує належного рівня податкового навантаження, через що страждає, у тому числі, економіка держави. Кримінальне провадження № 0001267 від 20.10.2021.

З моменту початку досудового розслідування пройшло вже більше чотирьох років. Протягом цього періоду, будь-якій особі, у тому числі з числа працівників чи посадових осіб ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ" повідомлення про підозру не вручено. За результатами обшуків у рамках кримінального провадження № 0001267 тимчасово вилучене майно - повернуто його власниками, всі посадові особи ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ" були допитані. Обмеження права власності ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ", а також наслідки арешту майна для його працівників, є неспіврозмірними із завданням кримінального провадження.

До судового засідання адвокат ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні клопотання про скасування арешту майна наполягає.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Офісом Генерального прокурора України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №№ 0001267 від 20.10.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191, ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.209, ч.3 ст.358 КК України.

У ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.10.2023 у справі №757/43365/23-к, було накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках:

-ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ" () НОМЕР_1 , відкритий в АТ "ПУМБ" (МФО 334851);

-ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ" () НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ "БАНК ВОСТОК" (МФО 307123);

-ТОВ "ІНТЕР-КАНАТ" () НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , відкриті в АТ КБ "ПриватБанк" (МФО 305299), з можливістю зарахування на рахунки коштів які надходять, сплати податків, зборів та обов`язкових платежів.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, заявник не довів, як того вимагає ч.2 ст.174 КПК України, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання сторони захисту є передчасним, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває.

Слідчий суддя враховує ту обставину, що майно, яке може мати ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також слідчий суддя вважає, що такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження, а це, в свою чергу, не суперечить абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України. Крім того, до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Завдання суду полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна, тобто закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого заходу забезпечення кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Виходячи з викладеного, враховуючи що арешт на майно накладено з метою збереження речових доказів, а також те, що досудове розслідування наразі триває, при цьому доводи клопотання не містять доказів того, що вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність, та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді від 12.10.2023, що дає слідчому судді підстави дійти висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом збереження арешту накладеного на зазначене майно, оскільки актуальність цього заходу до теперішнього часу не відпала. За таких обставин, керуючись ст. 170, 174, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «ІНТЕР-КАНАТ» про скасування арешту майна за матеріалами кримінального провадження № 0001267 від 20.10.2021, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1