Справа № 573/1943/25
Номер провадження 1-кп/573/308/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 01 вересня 2025 року за №000122 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Узин Білоцерківського району Київської області, з повною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , перебуваючи у селищі Романів по вул. Медичній, 2 Житомирського району Житомирської області у травні 2025 року, не маючи посвідчення водія та достовірно знаючи, що він позбавлений права керування транспортними засобами за рішенням суду, а тому немає права керувати ними без повторного складання спеціального іспиту щодо отримання посвідчення водія, діючи всупереч встановленому порядку, з прямим умислом, спрямованим на пособництво у підробленні посвідчення водія, яке надає право керування транспортними засобами із категоріями «В1», «В», «С1» «С», «ВЕ», «С1Е» «СЕ» з метою подальшого його використання, діючи умисно з метою підроблення посвідчення водія та подальшого його використання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з власного телефону зайшов до месенджеру «Facebook», де знайшов оголошення щодо допомоги водіям, яке його зацікавило. Після чого за допомогою свого мобільного телефону ОСОБА_4 зателефонував за номером телефону, що був зазначений в оголошенні щодо вирішення питання про поновлення водійського посвідчення.

У подальшому ОСОБА_4 вступив у змову із невстановленою особою та надав їй свою фотокартку та зразок підпису, а також надав свої особисті анкетні дані.

Отже, ОСОБА_4 надав допомогу у виготовленні завідомо підробленого офіційного документу, який видається установою, що має право видавати чи посвідчувати такі документи та надає права, а саме посвідчення водія із категоріями «В1», «В», «С1» «С», «ВЕ», «С1Е» «СЕ».

31 травня 2025 року ОСОБА_4 у відділенні Нової Пошти по АДРЕСА_3 отримав поштовим відправленням від невстановленої особи завідомо підроблений офіційний документ, а саме: водійське посвідчення серійний номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ТСЦ 8041, дата видачі 23.05.2025, за яке сплатив невідомій особі кошти у розмірі 16012,50 грн.

Після отримання вказаного підробленого посвідчення водія ОСОБА_4 вирішив його використовувати.

Так, 01 вересня 2025 року близько 15:00 год нарядом СРПП ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області на узбіччі ґрунтової дороги неподалік вулиці Центральна в с. Білани Сумського району Сумської області на автомобілі ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_2 був зупинений ОСОБА_4 .

На вимогу працівників поліції пред`явити документ, що посвідчує особу, ОСОБА_4 пред`явив завідомо підроблене посвідчення водія серійний номер НОМЕР_1 на його ім`я, ТСЦ 8041, дата видачі 23.05.2025

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Отже, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки він вчинив пособництво в підробленні офіційного документа, що видається уповноваженою установою і надає спеціальне право, з метою подальшого його використання; використання завідомо підробленого документа.

Під час досудового розслідування 19 вересня 2025 року між прокурором ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні, та підозрюваним ОСОБА_4 , захисником ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

22 вересня 2025 року до Білопільського районного суду надійшов обвинувальний акт з зазначеною угодою по визнання винуватості.

Згідно із вказаною угодою ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні в обсязі підозри і зобов`язувався беззастережно визнати її у судовому провадженні. Також указаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений, а саме: за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, обставини вчинення кримінальних правопорушень, викладені в угоді та обвинувальному акті, не заперечував, просив затвердити угоду.

Прокурор ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 теж просили затвердити зазначену вище угоду.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про затвердження угоди про визнання винуватості, враховуючи таке.

Відповідно до вимог статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 4 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Частиною 1 статті 475 КПК України передбачено, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом установлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, які згідно із ст. 12 КК України є проступками.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком правильно розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом установлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

З урахуванням особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, обставин, які пом`якшують його покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю проступків, відсутність тяжких наслідків, вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувався.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку з чим з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 3565,60 грн.

Ухвалою слідчого судді від 03 вересня 2025 року накладений арешт на речові докази, який підлягає скасуванню, оскільки відпала така потреба.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373, 374, 468, 469, 473-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19 вересня 2025 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , захисником ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначити йому покарання:

-за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн;

-за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_4 в доход держави процесуальні витрати в сумі 3565 грн 60 коп.

Скасувати арешт, що накладений на посвідчення водія серійний номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , ТСЦ 8041, видане 23.05.2025.

Речові докази - посвідчення водія серійний номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , ТСЦ 8041, видане 23.05.2025, один оптичний диск DVD-R Му MEDIA, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, що знаходиться у Білопільському відділі Сумської окружної прокуратури, залишити там же.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя