УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань яка полягає у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

у с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність службових осіб Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань ( далі - ЄРДР).

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що 14.11.2025 він на електронну адресу вказаного вище органу досудового розслідування направив заяву про вчинення головую Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 та суддею Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ст. 383 КК України. Заява органом досудового розслідування отримана того ж дня, однак на день звернення зі скаргою до слідчого судді відомості про зазначене кримінальне правопорушення до ЄРДР не внесені.

На думку заявника, вказане свідчить про бездіяльність службових осіб ДБР. У зв`язку з цим заявник просив зобов`язати слідчого вказаного органу досудового розслідування внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення відповідно до заяви гр. ОСОБА_3 та розпочати розслідування.

У судове засідання з розгляду скарги заявник, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду скарги, не прибув, про поважність причини неявки не повідомив.

Враховуючи обмежені законом строки вирішення скарг зазначеної категорії, наявність документів, що дозволяють встановити необхідні обставини, слідчий суддя вважав за можливе провести розгляд скарги без участі заявника.

Слідчий ДБР, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, до суду також не прибув, що у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 1 КК завданням зазначеного нормативно-правового акту є правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний Кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Завданнями кримінального провадження у силу ст. 2 КПК є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання наведеного завдання і покликана, з одного боку, забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про кримінальне правопорушення, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян до кримінального процесу.

Згідно з ч.1 ст. 214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 2 Розділу II Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затв. наказом Генерального прокурора України від 30.06.2020 № 298), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення, тобто обставини, що є достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення.

До ЄРДР серед іншого вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені у ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Наведений висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 17.06.2020, відповідно до якого встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.

Також, відповідно до практики Касаційного кримінального суду, якщо не було події кримінального правопорушення або у діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Таким чином, зазначений обов`язок слідчого не є абсолютним, оскільки наведені вище положення Закону покладають на слідчого обов`язок внести до Реєстру відомості про вчинене кримінальне правопорушення, тобто передбачене Кримінальним кодексом суспільно небезпечне винне діяння (або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Сукупність вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що до ЄРДР мають вноситися лише ті заяви чи повідомлення, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, згідно з позицією Київського апеляційного суду, наведеною у рішенні від 02.04.2025 (справа № 759/4170/25), за вимогами КПК лише викладення у заяві обставин, які можуть бути кваліфіковані як кримінальне правопорушення, є недостатнім. Має бути фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення. В іншому випадку будь які відомості є лише припущеннями, які відповідно до вимог ст. 214 КПК внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підлягають і це є гарантією від необґрунтованого кримінального переслідування.

На переконання слідчого судді, не є виправданим здійснення досудового розслідування у тих випадках, коли безпосередньо з самої заяви не вбачається наявність хоча би загальних ознак кримінального правопорушення.

Як зазначено вище, заява гр. ОСОБА_3 містила повідомлення про вчинення головую Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 та суддею Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ст. 383 КК України.

На обґрунтування заяви її ініціатор зазначив, що Львівським УП № 2 ГУНП у Львівській області на підставі заяв голови Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 та судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 порушене кримінальне провадження № 0000205 від 12.03.2025 за ч. 1 ст. 376, ч. 4 ст. 190 КК України щодо незаконного впливу та тиску з боку журналіста ОСОБА_3 на перелічених вище суддів під час здійснення ними правосуддя, а саме судового розгляду кримінального провадження № 0000071 від 14.09.2023.

Водночас, гр. ОСОБА_3 вважає, що кримінальне провадження № 0000205 від 12.03.2025 за ч. 1 ст. 376, ч. 4 ст. 190 КК України порушене безпідставно, оскільки журналістська діяльність ОСОБА_3 не стосувалась обставин, які є предметом розгляду у кримінальному провадженні № 0000071 від 14.09.2023, тому ініціатор скарги вважав, що голова Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 та суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 свідомо здійснили завідома неправдиве повідомлення про причетність гр. ОСОБА_3 до протиправної діяльності щодо незаконного тиску на зазначених суддів з метою перешкодити виконанню ними службових обов`язків.

У силу ст. 22 КПК кримінальне провадженні здійснюється на основі змагальності, що передбачає самосійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав свобод та інтересів.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів та інших доказів, клопотань, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК.

Таким чином, принцип змагальності сторін кримінального провадження забезпечується шляхом протилежності інтересів сторін цього провадження, що найефективніше забезпечує повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій.

З наведеного витікає, що обставини, які підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні № 0000205 від 12.03.2025, та обставини, на з`ясуванні яких наполягає гр. ОСОБА_3 , ініціюючи порушення кримінального провадження за ст. 383 КК України, є аналогічними.

Таким чином, з урахуванням єдності обставин, на встановлення яких наполягає ініціатор скарги, з обставинами у провадженні № 0000205 від 12.03.2025, порушення паралельного кримінального провадження не є обґрунтовано необхідним для реалізації визначених ст. 2 КПК завдань, однак може бути спробою вчинення впливу на голову Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 та суддю Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 , за заявами яких порушене провадження № 0000205 від 12.03.2025.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що відповідальність за ст. 383 КК настає у разі, якщо особа свідомо здійснила завідомо неправдиве, тобто таке, що не відповідає дійсності, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, яке направлене суду, прокурору, слідчому або органу дізнання, тобто полягало у наданні переліченим суб`єктам відомостей про факти та обставини, що у дійсності не відбувались або не відбуваються.

Таким чином, висновок про правдивість або неправдивість відповідного повідомлення можна зробити лише після дослідження наведених у ньому обставин кримінального правопорушення, оцінки та перевірки їх шляхом здійснення низки процесуальних, у тому числі слідчих дій, та співставлення наявних у справі відомостей з отриманими стороною обвинувачення доказами.

З викладеного витікає, що до винесення остаточного рішення у кримінальному провадженні № 0000205 від 12.03.2025 за ч. 1 ст. 376, ч. 4 ст. 190 КК України, яке буде об`єктивно свідчити про свідоме введення в оману сторони обвинувачення шляхом повідомлення неправдивих обставин, що стали підставою для здійснення досудового розслідування у цьому провадженні, припущення щодо наявності у діях ініціаторів такого провадження ознак кримінального правопорушення за ст. 383 КК України є необґрунтованим та передчасним.

На підставі викладеного слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 214, 303, 304, 307, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до заяви гр. ОСОБА_3 від 14.11.2025 відмовити.

На ухвалу слідчого судді до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1