ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1388/25

Провадження № 11-кп/820/771/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000085 від 01.04.2025 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2025 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2025 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволено.

Продовжено обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 24 січня 2026 року включно.

Визначено заставу у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840 гривень.

Постановлено, що обвинувачений/заставодавець має право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

Обвинувачений у разі внесення застави у вказаному розмірі зобов`язується:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, слідчого судді, суду у зазначеному кримінальному провадженні;

- не відлучатися з населеного пункту: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну місця проживання/роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ці зобов`язання у разі внесення застави застосовуються до обвинуваченого до 24.01.2026 р.

Роз`яснено обвинуваченому/заставодавцю, що разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала діє до 24.01.2026.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що ризики передбачені ст.177 КПК України, на підставі яких було обрано та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою не зменшилися, а тому, обвинувачений, перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи ступінь тяжкості кримінальних правопорушень у яких обвинувачується ОСОБА_7 , особу обвинуваченого, та що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам визначеним у ст.177 КПК України, є необхідність у продовженні строку тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Красилівського районного суду від 26 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вказує про необґрунтованість та незаконність ухвали суду.

Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ризики в судовому засіданні не доведені та заявлені формально, не підтверджуються відповідними доказами, тому відсутні будь які дані, які б свідчили, про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України.

Після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Обґрунтування доцільності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК, України у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

При обранні виду запобіжного заходу суди мають врахувати вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадків за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Також обвинувачений зазначає, що має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, хворіє на важку хронічну хворобу, та не збирається перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, санкція ч. 1 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, санкція ч. 1 ст. 317 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років; дії обвинуваченого не перекваліфіковані на більш м`які, обвинувачений офіційно не працює, утриманців не має, розгляд справи триває, свідки не допитані, доказів незадовільного стану здоров`я обвинуваченого суду не надано.

При цьому, до закінчення дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовженого обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалою Красилівського районного суду від 02 жовтня 2025 року судове провадження завершити не є можливим.

Тому, з урахуванням обставин передбачених ст.178 КПК України, особи обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень у яких обвинувачується ОСОБА_7 , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що не зменшишися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на підставі яких було обрано та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою та які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а саме ризики: переховування від суду; незаконного впливу на свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Також відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд з урахуванням положень ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України визначив розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися судом при обранні та продовжені запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, враховані усі обставини, передбачені статтею 178 КПК України у тому й числі тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинуваченого під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, у тому й числі у виді домашнього арешту, про що в апеляційній скарзі просить обвинувачений, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальний процесуальний закон не вимагає надання доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку колегії суддів у разі обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є висока ймовірність вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене безпідставними є доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що ризики заявлені прокурором не доведені та не підтверджені доказами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Отже, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду та вирішенні питання про необхідність попереднього ув`язнення.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2014 року у справі «Чанєв проти України», згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, не допускається тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого без судового рішення, що виключає можливість, в тому числі, і «автоматичного» продовження застосування такого запобіжного заходу.

Судом надано оцінку підставам для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи, взято до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя обвинуваченого, його зв`язки з суспільством.

Обставини на які в апеляційній скарзі посилається обвинувачений, а саме наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, з урахуванням ступеня тяжкості та характеру злочинів, у яких він обвинувачується не є визначальними та такими, що б давали суду підставу для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Посилання на те, що обвинувачений ОСОБА_7 хворіє на важку хронічну хворобу, не заслуговує на увагу, оскільки докази на підтвердження такої обставини стороною захисту надані не були.

А крім того, обвинувачений не позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу в умовах ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

На такі доводи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З урахуванням наявності ризиків, передбачених ч.2 ст.177 КПК України, та що прокурор довів недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, у тому й числі у виді домашнього арешту, колегія суддів не вбачає, оскільки більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 26 листопада 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 24 січня 2026 року включно, з визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: