Справа № 526/4037/25
Провадження № 1-кс/526/7/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року м. Гадяч

слідча суддя Гадяцького районного суду ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Гадяч клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника арештованого майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали Гадяцького районного суду від 07 жовтня 2024 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000438 від 13.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 239 КК України,

в с т а н о в и в:

31.12.2025 до суду звернувся адвокат ОСОБА_3 в інтересах власника арештованого майна ОСОБА_4 з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Гадяцького районного суду від 07 жовтня 2024 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000438 від 13.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 239 КК України.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вивчивши скаргу та надані матеріали, слідчою суддею встановлено, що досудове розслідування розпочате відповідно до ст. 214 КПК України та внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000438 від 13.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

З витягу ЄРДР вбачається, що до поліції надійшло повідомлення старости Гирявоісковецького старостинського округу Лохвицької міської ради про те, що 13.08.2025 поблизу с. Гиряві Ісківці Миргородського району Полтавської області на земельній ділянці, що на узбіччі автодороги, виявлено розлив невідомої речовини, що може створити небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля.

З протоколу огляду від 13.08.2025 вбачається, що слідчим проведено огляд земельної ділянки поблизу с. Гиряві Ісківці Миргородського району Полтавської області було виявлено розлив невідомої речовини, що може створити небезпеку для життя, здоров`я людей, а на відстані 1,5 км від цього місця було виявлено автомобіль марки Renault Premium 380.19, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , з пустою спеціалізованою вантажною цистерною; водій вказаного автомобіля на момент огляду відсутній. Транспортний засіб переданий під розписку власнику.

З копії наданих документів встановлено, що автомобіль марки Renault Premium 380.19, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 .

Постановою слідчого від 13.08.2025 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000438 від 13.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 20 серпня 2025 року накладено арешт на автомобіль марки Renault Premium 380.19, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та переданий останньому під розписку, з забороною його відчуження, розпорядження з одночасним збереженням права користування.

18.12.2025 слідчою СВ ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000438 від 13.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 239 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Дослідивши вказані обставини, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Дотримання правил підвідомчості та підсудності є гарантією права на справедливий суд, тобто на суд, встановлений законом.

Частиною 1 ст. 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК.

За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Відповідно до ч.3 ст. 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Кримінальний процесуальний кодекс України як кримінальне процесуальне законодавство є систематизованим зведенням кримінальних процесуальних норм, які регулюють порядок досудового розслідування та судового провадження.

У Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України виходив із того, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» - «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, повноважний орган конституційної юрисдикції визначив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Принцип верховенства права вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» ( lex posterior generalis non derogat priori speciali ). В Рішенні від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права втрачає свою дієвість. Імператив надання дієвості принципові верховенства права вимагає одночасного застосування всіх трьох класичних формул.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. КПК встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 17 ч. 1 ст. 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх.

За приписами частини 4 ст. 132 КПК України, ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч.4 ст.132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст.3 Конституції України, ст.13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

Відповідно до ч.1 ст.100 КПК речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном.

Разом з тим, у зв`язку з закриттям кримінального провадження та закінченням досудового розслідування повноваження слідчого судді на вирішення питання про скасування арешту не розповсюджуються.

Постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі №554/2506/22 зроблено висновок щодо застосування норми, передбаченої абзацом 1 ч. 4 ст. 132 КПК: у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК.

У цій справі за клопотанням, що розглядається, кримінальне провадження №0000438 від 13.08.2025 закрито постановою слідчого СВ ВП № 1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_5 від 18.12.2025 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, і з цього моменту припинила дію ухвала слідчого судді про арешт майна, постановлена в межах кримінального провадження №0000438, наслідком чого є скасування арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

Також у цій справі не вбачаються обставини, які б свідчили про необхідність вирішення питання щодо спеціальної конфіскації арештованого майна. Автомобіль марки Renault Premium 380.19, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 не є об`єктом спеціальної конфіскації.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

З огляду на вказане, після винесення постанови слідчим про закриття кримінального провадження №0000438 від 13.08.2025 року за ч. 1 ст. 239 КК України, ухвала слідчого судді про накладення арешту майна припинила свою дію.

Враховуючи вищевикладене, слідча суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000438 від 13.08.2025 року, оскільки після завершення досудового розслідування вказане питання не входить до компетенції слідчого судді.

Майно, на яке було накладено арешт, має бути негайно повернути власнику органом досудового слідства.

В разі відмови слідчого або прокурора повернути майно, його дії чи бездіяльність може бути оскаржена до суду.

Керуючись ст. 9, 174, 304 КПК України -

у х в а л и л а:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах власника арештованого майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали Гадяцького районного суду від 07 жовтня 2024 року в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000438 від 13.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 239 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідча суддя: ОСОБА_1