КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/113/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 396/2627/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.01.2026 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

суддів у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2025 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 14 години 30 хвилин 02.02.2025, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні місцевого суду перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК України /ЄУН 396/2527/25, кримінальне провадження № 0000296 від 08.09.2025/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, судом першої інстанції у порядку ст. 315 КПК України, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою зокрема обвинуваченого ОСОБА_5 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено.

Враховано судом тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, проти власності, інкриміноване вчиненням групою осіб.

Враховано в цілому незадовільні характеристики особи обвинуваченого, а також і відсутність міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, не погоджується із його триманням під вартою, вказуючи на наявність хворої матері, яка залишилась без допомоги, і він також має поранення і поганий стан здоров`я у цьому зв`язку, потребує обстеження.

Учасники судового провадження, будучи належно, у відповідності до положень закону, і вчасно повідомленими про дату і час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились, адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про проведення судового засідання без його участі, апеляційну скаргу підтримав. Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи повідомленим через адміністрацію ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» про дату і час розгляду, не виявив особистого бажання присутності при розгляді його апеляційної скарги, відповідних клопотань або заяв не подавав.

Згідно із положеннями ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Відтак, колегія суддів не убачає перепон для проведення апеляційного розгляду за відсутності належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду учасників судового провадження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Як вбачається з матеріалів, судом першої інстанції здійснюється судове слідство у межах кримінального провадження № 0000296 від 08.09.2025про обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186 КК України.

Згідно із пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем ЗСУ, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , прибули до м. Новоукраїнки, ТОВ «Прогрес», де охоронцем являвся ОСОБА_8 , 1973 року народження, раніше знайомий ОСОБА_5 , та який там же (ТОВ «Прогрес») на той час і мешкав; ОСОБА_8 , відчинивши двері приміщення для відпочинку охорони товариства на стукіт обвинувачених, отримав від ОСОБА_5 удар в область носу, від чого сів на ліжко у приміщенні; після чого ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_8 , відкрито заволоділи майном, належним останньому, спричинивши майнову шкоду у розмірі 308 гривень 33 копійки; крім того, ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_8 ще одного удару в область правого ока та щоки, завдавши легких тілесних ушкоджень.

У межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 09.09.2025.

Наразі строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 у межах даного кримінального провадження не перевищує меж розумного.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, покарання за яке передбачає позбавлення волі від семи до десяти років, кримінальне правопорушення є умисним корисливим, інкриміноване із застосуванням насильства, вчиненням групою осіб; спричинено майнову шкоду та шкоду здоров`ю потерпілому.

Як вимагається положеннями ст. 178 КПК України, враховуються наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання, не одружений (мешкає без реєстрації шлюбу із ОСОБА_9 та її малолітніми дітьми), без утриманців (даних про їх наявність не надано, вказане не підтверджується матеріалами), не має досить міцних соціальних зв`язків, притягався до кримінальної відповідальності.

Як свідчить характеристика по місцю проживання ОСОБА_5 , він негативно характеризується, не працює, має випадкові підробітки, зловживає алкогольними напоями.

Беручи до уваги наведені обставини, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

З огляду на тяжкість інкримінованого злочину, суворість можливого покарання, враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків, обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити спроби переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, зважаючи на відсутність стабільного джерела доходу до існування, є об`єктивні підстави вважати наявним ризику вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення (зокрема проти власності) у разі застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, судом ще не допитані потерпілий і свідки у кримінальному провадженні, і, беручи до уваги вказане, насильницький склад злочину, інкримінованого ОСОБА_5 , те що дані про особу потерпілого відомі обвинуваченому, як, власне, і про свідків, - можливо вважати наявним ризик незаконного впливу з боку ОСОБА_5 на вказаних осіб шляхом погроз, умовлянь, психологічного тиску з метою зміни ними показань, замовчування важливих обставин кримінального правопорушення, надання показань на користь обвинуваченого.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції достатньою мірою взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

З огляду на зазначене вище, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доводи з приводу можливості застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, спростовуються наведеним вище.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2025 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 14 години 30 хвилин 02.02.2025, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4