ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2181/25 Справа № 199/4035/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника

в режимі відеоконференції ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000180, щодо

ОСОБА_7 , яка народилась у 1987 році серпні місяці 11 дня в місті Павлограді Дніпропетровської області, зареєстрованої та проживаючої у будинку АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк (один) рік.

Строк покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні психотропної речовини, без мети збуту, вчиненого за наступних обставин.

09 квітня 2024, приблизно о 21 год. 30 хв. у невстановленому в ході проведення досудового розслідування місці у ОСОБА_7 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини, обіг якої обмежено метамфетамін, без мети збуту.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетамін без мети збуту, ОСОБА_7 , в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року, який визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов?язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, достовірно знаючи про те, що незаконне придбання, зберігання та перевезення наркотичних засобів та психотропних речовин тягне за собою кримінальну відповідальність, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою особистого вживання, без мети збуту, 09 квітня 2024 року, приблизно о 21 год. 30 хв. у невстановленому в ході проведення досудового розслідування місці, при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, за допомогою месенжера «Telegram» у невстановленому в ході досудового розслідування Telegram-каналі замовила 1,4888 грам психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетамін.

Після цього ОСОБА_7 зі своєї банківської карти перевела на не встановлений в ході досудового розслідування рахунок грошові кошти в сумі 2000 гривень.

В подальшому, ОСОБА_7 від невстановленої в ході досудового розслідування особи отримала повідомлення у месенджері «Telegram», a саме координати з місцезнаходженням «закладки» з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетамін.

Продовжуючи реалізацію свого кримінально-протиправного умислу, спрямованого на незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропної речовини без мети збуту, в цей же день, а саме 09 квітня 2024 року, у невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_7 прибула за координатами місцезнаходження психотропної речовини, обіг якої обмежено - метамфетамін, а саме до території біля будинку № 91 по проспекту Слобожанському в місті Дніпрі, де за допомогою координат знайшла серед каміння та підняла з землі сліп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетамін.

Переконавшись, що ніхто сторонній за її діями не спостерігає, достовірно розуміючи, що у вказаному сліп-пакеті знаходиться психотропна речовина, обіг якої обмежено - метамфетамін, ОСОБА_7 поклала до внутрішньої кишені одягненої на ній кофти вищезазначений сліп-пакет, тим самим незаконно придбала та почала незаконно зберігати при собі психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін без мети збуту.

В подальшому, 09 квітня 2024 року, у вечірню пору доби, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , зберігаючи при собі сліп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетамін, сіла в якості пасажира в автомобіль Skoda Octavia, н.з. НОМЕР_1 .327 під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та поїхала в напрямку проспекту Мануйлівського в місті Дніпрі, тим самим незаконно почала перевозити вказану психотропну речовину - метамфетамін для особистого вживання без мети збуту.

Приблизно о 23 год. 25 хв. біля буд. 41 по просп. Слобожанському в м. Дніпрі автомобіль Skoda Octavia, н.з. НОМЕР_1 .327 під керуванням ОСОБА_9 , в якому перебувала ОСОБА_7 , був зупинений поліцейськими Управління патрульної поліції ДПП в Дніпропетровській області, які 10 квітня 2024 року в 00 год. 50 хв. відповідно до ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» провели поверхневу перевірку ОСОБА_7 , в ході якої у останньої у внутрішній кишені одягненої на ній кофти було виявлено сліп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - метамфетамін, у зв?язку з чим поліцейськими на місце було викликано слідчо-оперативну групу BП №1 ДРУП ГУНІ в Дніпропетровській області.

Далі, 10 квітня 2024 року в період часу з 01 години 40 хвилин до 01 години 55 хвилин дізнавачу СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_10 під час проведення огляду місця події біля буд. 41 по просп. Слобожанському в м. Дніпрі, в присутності двох понятих, ОСОБА_7 з-під внутрішньої кишені одягненої на ній кофти видала сліп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої обмежено - «метамфетамін», який в подальшому було вилучено.

Згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № CE-19/104-24/15735-H3ПРАП від 24.04.2024 року надана на експертизу волога речовина масою 1,9931 г містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін. Maca метамфетаміну становить 1,4888 г. Відповідно до таблиці № 2 Наказу Міністерства охорони здоров?я України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», маса метамфетаміну для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України становить від 0,15 до 1,5 г.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2024 року та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України у зв`язку з недоведеністю винуватості особи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що протокол огляду від 10 квітня 2024 року є недопустимим доказом, оскільки поліцейський чоловічої статі ОСОБА_10 провів в 01 годину 40 хвилин особистий обшук ОСОБА_7 , яка є особою жіночої статі. Вказав, що сторона захисту має в розпорядженні відео, яке свідчить про насильницькі дії, які вчиняли «правоохоронці» над ОСОБА_7 під час огляду місця події і тому неможливо стверджувати, що цей протокол свідчить лише про «поверхневий огляд». Вказав, що на теперішній час речовий доказ, а саме вилучена речовина відправлена на знищення, ще до того як обвинуваченій ОСОБА_7 був вручений вирок. Зауважив, що заява щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні не має дати, а тому на думку захисника неможливо стверджувати, що ця заява є належно оформленою. Вказав, що в травні 2024 року дізнавач ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_7 і повідомив, що їй призначене покарання у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. та надав відповідні реквізити, 29 травня 2024 року ОСОБА_7 сплатила 17000 грн. штрафу, а тому захисник наголосив, що майже рік ОСОБА_7 була впевнена, що їй було призначене покарання у вигляді штрафу і вона його понесла.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу частково.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Зі змісту поданої захисником апеляційної скарги вбачається, що він оскаржує встановлені судом фактичні обставини справи, а також вказує на те, що ОСОБА_7 вже сплатила штраф, який вона вважала їй призначено вироком суду першої інстанції за скоєний нею злочин.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 22 травня 2024 року до суду було направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , до якого додано розписку про отримання обвинуваченою ОСОБА_7 копії обвинувального акту в присутності її захисника ОСОБА_11 та заяви обвинуваченої ОСОБА_7 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомленням з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні. Слід зазначити, що вказана заява була підписана ОСОБА_7 в присутності її захисника, адвоката ОСОБА_12 . У заяві обвинувачена ОСОБА_7 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та зазначає про згоду з встановленими досудовим розслідуванням обставинами кримінального проступку, розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні, без її виклику та без проведення судового розгляду в судовому засіданні та ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження, яка підписана обвинуваченою власноруч. Добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_7 була підтверджена її захисником ОСОБА_11 , що засвідчено власноруч захисником.

Враховуючи зазначене, суд здійснив розгляд вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_7 без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, відповідно до вимог ст.ст.381, 382 КПК України, оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_7 беззаперечно визнала свою винуватість, не оспорювала встановлені досудовим розслідуванням обставини та була згодна з розглядом обвинувального акту за її відсутності, на підставі чого прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні.

Суд першої інстанції розглянув обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 у спрощеному провадженні, тобто за відсутності учасників судового провадження. Обвинувачена ОСОБА_7 не оспорювала встановлені під час дізнання обставини і згодна була з ними, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку визнала в повному обсязі відповідно до її заяви.

Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими КПК України, з урахуванням положень параграфа 1 Глави 30 КПК України.

Вирок суду за результатами спрощеного провадження, відповідно до вимог ч.2 ст.382 КПК України, ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація її дій за ч.1 ст.309 КК України ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених в порядку ст.382 КПК України та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження №0000180 за обвинуваченням ОСОБА_7 міститься протокол її допиту в якості підозрюваної, в якому зазначені показання ОСОБА_7 щодо обставин скоєння злочину, та остання зазначила, що свою провину в придбанні, зберіганні та перевезенні «метамфенаміну» визнає в повному обсязі та згодна із встановленими в ході досудового розслідування обставинами.

Враховуючи, що суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 381 КПК України, розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку ОСОБА_7 без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження з тих підстав, що обвинувачена не оспорювала встановлені під час дізнання обставини і була згодна з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні, про що міститься її заява щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомленням з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, даний вирок не може бути оскаржений з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження чи не дослідження доказів у судовому засіданні, тому вимоги апеляційної скарги захисника про скасування вироку та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України у зв`язку з недоведеністю винуватості особи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України не підлягають розгляду.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції вчинялися насильницькі дії над ОСОБА_7 під час огляду місця події, оскільки, перебуваючи на свободі та маючи безперешкодну можливість подати до правоохоронного органу заяви/скарги в порядку ст.214 КПК України, ОСОБА_7 не зверталася із відповідною заявою або скаргою щодо неправомірних дій працівників правоохоронних органів, що свідчить про безпідставність тверджень захисника з приводу застосування до обвинуваченої насильницьких дій.

Доводи сторони захисту, що заява щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою статті 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні не містять дати не заслуговують на увагу, оскільки процесуальний закон не містить вимог щодо зазначення дати складання зазначених захисником документів, їх відсутність не свідчить про те, що органом досудового розслідування було допущено істотні порушення вимог КПК України.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що заява про беззаперечне визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадження підписана обвинуваченою та захисником без будь-яких зауважень, заяв, скарг та клопотань.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, які полягають у тому, що обвинувачена ОСОБА_7 вважала, що їй призначено покарання у виді штрафу та вона його понесла, оскільки сплатила 17000 грн., то такі доводи заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як вбачається з доданих до апеляційної скарги додатків, обвинуваченою було сплачено штраф у розмірі 17000 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №18 від 29 травня 2024 року.

При цьому, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ятрідіс проти Греції» та «Щокін проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, хоча і призначив покарання ОСОБА_7 в межах санції ч.1 ст. 309 КК України, однак таке покарання є занадто тяжким та порушує принцип співмірності.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд врахував те, що ОСОБА_7 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнала, офіційно не працевлаштована, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило, раніше не судима.

Крім того, суд встановив відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченій.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив у вироку, що саме покарання у виді обмеження волі буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку, його конкретним обставинам і наслідкам, а також даним про особу обвинуваченої та вказав, що призначене покарання буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також відповідати принципам індивідуальності, розумності і достатності.

Разом з тим, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд хоча і послався у своєму рішенні про те, що враховує ступінь тяжкості вчиненого останньою кримінального проступку, дані про особу обвинуваченої, однак при призначенні покарання не достатньою мірою врахував обставини провадження, які давали підстави для призначення більш м`якого покарання.

Поза увагою суду першої інстанції залишилося, що обвинувачена визнала свою вину, що свідчить про те, що вона дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готова нести передбачену законом відповідальність.

Суд формально вказав, однак фактично не врахував дані про особу обвинуваченої, яка на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило, раніше не судима.

Таким чином, поза увагою суду першої інстанції залишилися важливі обставини, які мають значення під час вибору заходу примусу, його строку та порядку відбування. Сукупність цих обставин підтверджує неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло порушення принципу співмірності й невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення та пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ч.3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

На думку суду апеляційної інстанції, покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку особі обвинуваченої внаслідок суворості.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4