ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3373/25 Справа № 203/2223/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Снельниківська ВК (№94)» ОСОБА_8 про приведення вироку Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженою ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року відмовлено узадоволенні клопотання начальника ДУ «Синельниківська ВК (№94)» ОСОБА_8 про приведення вироку Дніпровського апеляційного суду від 18.11.2024 року стосовно засудженого ОСОБА_7 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що вказаним вироком суду апеляційної інстанції було скасовано вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2023 року та застосовано до засудженого ОСОБА_7 вимоги Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року, а тому у суду першої інстанції відсутні правові підстави для застосування вищевказаного закону і приведення вироку у відповідність до Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року.

В апеляційній скарзі засуджений просить оскаржену ухвалу скасувати та винести нову ухвалу, якою привести вирок Дніпровського апеляційного суду від 18.11.2024 року у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року, та вважати ОСОБА_7 таким, що відбув покарання.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2022 року, зміненим в частині призначеного покарання вироком Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2023 року, сума збитків становить 1459,80 грн. за епізодом від 22.06.2022 року та 1581,45 грн. за епізодом від 28.06.2022 року. За вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2019 року та Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2020 року сума збитків складає 690,52 грн. та 1745,68 грн., що не перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян на час їх вчинення та підлягає приведенню у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого ОСОБА_7 , який наполягав на задоволенні апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції під час постановлення ухвали не дотримано.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що за нею відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість відповідного майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, підлягає адміністративній відповідальності.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно із ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З цього приводу об`єднана палата ККС ВС у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) зробила висновок про те, що питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

З матеріалів подання вбачається, що відносно ОСОБА_7 було ухвалено наступні судові рішення у кримінальних провадженнях:

(1) Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

Від відбування покарання за цим вироком ОСОБА_7 звільнено ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України - у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

(2) Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

Покарання за цим вироком враховане за правилами ст. 71 КК України при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання вироком Дніпровського апеляційного суду від 18.11.2024 року (6).

(3) Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2022 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 184 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. ст. 71, 72 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, зараховано строк попереднього ув`язнення з 28.06.2022 року по день набрання вироком законної сили. Визначено вироки Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2019 року та Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2020 року виконувати кожний самостійно.

(4) Вирок Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2023 року, яким скасовано вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2022 року в частині призначеного покарання, визнано вважати ОСОБА_7 , засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до 5 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 21.03.2023 року.

Від відбування покарання за цим вироком ОСОБА_7 звільнено ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України - у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

(5) Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2023 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання покарань, призначених за цим вироком та вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2023 року, остаточно призначено 5 років 1 місяць позбавлення волі.

(6) Вирок Дніпровського апеляційного суду від 18.11.2024 року, яким вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2023 року в частині обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України скасовано, кримінальне провадження закрито у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Вирок в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України в частині призначення покарання скасовано.

Визначено вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання цим вироком більш суворим, призначеним за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2022 року, зміненим в частині покарання вироком Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2023 року, призначено у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2019 року та вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2020 року, остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця 15 днів позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 13.11.2020 року по 18.09.2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В іншій частині вирок - залишено без змін.

(7) Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2023 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70, шляхом поглинання покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2023 року, остаточно призначено 5 років 1 місяць позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2019 року, остаточно призначити 5 років 3 місяці позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати з 28.06.2022 року по день набрання вироком законної сили. Вирок набрав законної сили 16.12.2023 року.

Від відбування покарання за цим вироком ОСОБА_7 звільнено ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України - у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

(8) Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, призначеного за вироками: Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння; Дніпровського апеляційного суду від 23.03.2023 року, яким вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21.12.2022 року скасовано в частині призначення покарання. Ухвалено у цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_7 покарання: за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць у зв`язку з усуненням караності діяння. На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_7 від призначеного вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.09.2023 року, покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами від 19.04.2020 року, 05.05.2020 року, 02.09.2020 року, 02.05.2020 року, 05.11.2020 року у зв`язку з усуненням караності діяння. Вважати ОСОБА_7 засудженим за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2023 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі без застосування ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст.70 КК України. На підставі ч. 2 ст.74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від призначеного вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.11.2023 року, покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння. Строк відбування покарання визначено рахувати з 28 червня 2022 року.

Таким чином, як про це слушно зазначає установа відбування покарань у поданні, на даний час залишається невиконаним щодо ОСОБА_7 вирок Дніпровського апеляційного суду від 18.11.2024 року (6), який не узгоджується за своїм змістом із ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року (8), оскільки у ньому:

- враховане за правилами ч. 4 ст. 70 КК України покарання за вироком Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2023 року, від відбування якого ОСОБА_7 звільнено ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року;

- враховане за правилами ст. 71 КК України покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2019 року, від відбування якого ОСОБА_7 звільнено ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року;

- враховане за правилами ст. 71 КК України покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2020 року, щодо якого в ухвалі Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року не було прийняте рішення з порядку ч. 2 ст. 74 КК України з міркувань збігу іспитового строку.

Таким чином, за своїм змістом подання установи відбування покарання фактично стосується не тільки застосування положень Закону № 3886-IX, але й усунення сумнівів та протиріч, що виникають при виконання вироку (п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Не звернувши на це уваги, не надавши належної оцінки дійсному змісту подання установи відбування покарань та відмовивши у його задоволенні виключно із тих міркувань, що питання про застосування Закону № 3886-IX вже було вирішене вироком Дніпровського апеляційного суду від 18.11.2024 року, суд першої інстанції припустився істотного порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, яке підлягає усуненню у межах повноважень апеляційного суду.

Так, зі змісту вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2020 року вбачається, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачений вчинив 30.06.2020 року, вартість предмету посягання склала 1745, 68 грн. (а.с. 6, 7).

Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму у 2020 році становив на одну особу в розрахунку на місяць: із 1 січня 2027 грн; із 1 липня 2118 грн; із 1 грудня 2189 грн.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», на момент вчинення ОСОБА_7 інкримінованого діяння розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2118 грн. та у цьому випадку досягнутий не був.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Вартість майна, у викраденні якого обвинувачувався ОСОБА_7 , на час вчинення діяння була меншою за розмір, з якого настає кримінальна відповідальність. Таким чином, з моменту набрання чинності положеннями ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) інкриміноване ОСОБА_7 у вказаному провадженні діяння перестало бути кримінально протиправним.

Відтак колегія суддів вважає, що з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК принцип зворотної дії закону в часі ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання, призначеного вироком Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 30.09.2020 року, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України - у зв`язку із усуненням караності діяння.

З огляду на прийняття такого рішення, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2024 року було зокрема звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.05.2019 року та вироком Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2023 року, врахованими при ухваленні вироку Дніпровського апеляційного суду від 18.11.2024 року за правилами, відповідно, ст. 71 та ч. 4 ст. 70 КК України, - ОСОБА_7 належить вважати засудженим вироком Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, без застосування ст. ст. 70, 71 КК України.

Відтак апеляційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню, а оскаржена ухвала підлягає скасуванню, із постановленням нової ухвали відповідно до вищенаведеного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284, 417 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_7 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою подання начальника ДУ «Снельниківська ВК (№94)» ОСОБА_8 - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 30 вересня 2020 року, у зв`язку із усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, без застосування ст. ст. 70, 71 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4