БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1159/25
Провадження № 1-кп/730/97/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2025 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзна кримінальне провадження №0000079 від 28 травня 2025 року з обвинувальним актом від 31 липня 2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працюючого, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину раніше судимого вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 29.05.2020 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 07.05.2024 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.197-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 упродовж квітня 2025 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, з метою її самовільного використання у власних цілях, діючи всупереч вимогам ст. 116-126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, в порушення ст. 112 Земельного кодексу України, ст. 1, 4, 88, 89 Водного кодексу України, достовірно знаючи про відсутність у нього відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером :04:002:0874 загальною площею 3,9281 га, а також за відсутності будь якого правочину щодо використання цієї земельної ділянки, розташованої на території Височанської територіальної громади Ніжинського району Чернігівської області, яка перебуває у власності Височанської сільської ради, самовільно зайняв частину вказаної земельної ділянки площею 2,5358 га, з яких 0,8708 га розташовано у прибережно-захисній смузі водного об`єкту - річки Сейм та має вид обмеження - «Прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах», обробив її за допомогою власної сільськогосподарської техніки, засіяв та вирощував на ній сільськогосподарську культуру - гарбузи. Внаслідок вказаних неправомірних дій ОСОБА_4 , державі в особі Височанської територіальної громади Ніжинського району Чернігівської області, заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 8085,37 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний у судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи та дав показання, що перебуваючи на риболовлі він помітив земельну ділянку, яка знаходилась неподалік від річки Сейм, яка ніким не оброблялася, та вирішив засіяти на ній гарбузи, оскільки, йому було відомо, що від продажу гарбузового насіння можна отримати гарний прибуток. У квітні 2025 року він зорав ділянку за допомогою мотоблока та висіяв гарбузи. Будь яких дозволів на використання вказаної ділянки він не отримував. Він не знав, що такі його дії матимуть наслідком притягнення до кримінальної відповідальності. Він відшкодував Височанській сільській раді завдану шкоду. Щиро розкаюється у вчиненому.

Представник потерпілого, була вчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, проте, у судове засідання не з`явилась. Височанська сільська рада Чернігівської області подала заяву про розгляд справи без участі їх представника.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, ураховуючи, що ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому діянні, ніхто з учасників ставить під сумнів та не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності позицій учасників процесу, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які стосуються розміщення земельної ділянки, розміру завданої шкоди, речових доказів та характеризують особу обвинуваченого. При цьому, судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Заслухавши обвинуваченого, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження у визначеному порядку та обсязі, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні, крім власного визнання вини у судовому засіданні, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, які є належними, допустимими, достовірними, достатніми та взаємопов`язаними для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зокрема судом було досліджено Інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровим номером :04:002:0874, де містяться відомості про встановлені обмеження у використанні земельної ділянки прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та островах; протокол огляду вказаної земельної ділянки від 16.06.2025 та довідка спеціаліста, згідно яких частину вказаної земельної ділянки площею 2,5358 га, з яких 0,8708 га розташовано у прибережно-захисній смузі водного об`єкту - річки Сейм, було засіяно сільськогосподарською культурою гарбузом; висновок експерта №СЕ-19/125-25/10447-ФХЕД від 31.07.2025, згідно з яким розмір заподіяної шкоди від самовільного зайняття частини земельної ділянки становить 8085,38 грн.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частина перша статті 123 Земельного кодексу України передбачає, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, згідно частини 1 статті 124 Земельного кодексу України, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За змістом ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки вникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 112 Земельного кодексу України, охоронні зони створюються навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів.

Статті 1, 88, 89 Водного кодексу України передбачають, що прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. З метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися самовільному зайнятті земельної ділянки, яка знаходиться в охоронній зоні, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України, і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані правильно.

Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, особу винного.

ОСОБА_4 за місцем проживання негативної характеристики не має, має на утриманні одну неповнолітню дитину, одружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Згідно досудової доповіді Ніжинського районного сектору №4 філії Державної установи «Центр пробації» у Чернігівській області виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий.

Виходячи з характеру та тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься законом до нетяжких злочинів, наявності пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставини, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, добровільне відшкодування завданої шкоди, розміру самовільно зайнятої земельної ділянки, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме визначеній у ст.50 КК України меті покарання.

Речові докази відсутні.

Згідно зі ст.122, 124 КПК України із ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути 2785,65 грн. у рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст.369-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком суду, з випробуванням з іспитовим строком в 1 (один) рік, поклавши на нього відповідно до ст.76 КК України такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- виконати заходи передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення»

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 - не обирати.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 2785,65 грн. в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1