ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1105/26 Справа № 205/8182/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 14 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 14 січня 2026 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 березня 2026 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, в період іспитового строку. На сьогоднішній день, справа по суті ще не розглядалася, судом не було досліджено письмові докази, не допитані свідки, не досліджені речові докази. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлюючи можливість отримання покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від суду, може незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки сприймаючи тяжкість покарання може вдатися спроб впливу на свідків з метою зміни останніми своїх показів, для уникнення можливого покарання. Даний ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Зазначив, що наявність у ОСОБА_7 родини, постійного місця проживання та сталих соціальних зв`язків не стали вагомим чинником стримуючим його протиправну поведінку. Обвинувачений цілком усвідомлює суворість покарання у виді позбавлення волі у разі визнання його винуватим у інкримінованому кримінальному правопорушенні, що слід визнати вагомим чинником існування ризиків порушення ним процесуальної поведінки під час судового розгляду.

Вказав, що оскільки відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, погоджується з клопотанням сторони обвинувачення, оскільки вважає що зазначені обставини, на даній стадії кримінального процесу, виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_7 на свободу в саме такий спосіб процесуального примусу.

Також зазначив, що оскільки прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились та у сукупності з іншими встановленими обставинами виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, можливим продовжити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням строку у межах шістдесяти днів. Підстав для задоволення клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не має.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати більш м`який запобіжний захід або визначити заставу.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що слідчий суддя вказав статусу осіб потерпілих, врахував їх думку, при цьому вони не мають офіційного статусу потерпілого.

Зазначає, що суддею було залишено поза увагою всі доводи викладені в клопотанні про зміну запобіжного заходу та в запереченнях на клопотання про продовження запобіжного заходу. Проігноровано висновки, які містяться в досудовій доповіді. Ризики є недоведеними, прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні ОСОБА_7 строку тримання під вартою цих вимог закону дотримався в повній мірі.

В провадженні Новокодацького районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження № 0001459 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні захисник посилався на необґрунтованість висунутого обвинувачення ОСОБА_7 , однак, апеляційний суд не приймає такі доводи, оскільки з огляду на стадію кримінального провадження, останньому пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в ході судового розгляду за стандартом доведення "поза розумним сумнівом", тому суд у даній категорії справ не входить в обговорення питання обґрунтованості підозри.

Враховуючи стадію кримінального провадження апеляційний суд не має повноважень входити в перевірку доказів кримінального провадження та надавати їм оцінку, оскільки в такому випадку неминуче увійде у вирішення тих питань, які на цій стадії відносяться до повноважень суду першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження по суті.

З огляду на викладене, не можуть бути прийняті до уваги доводи захисту в частині, що стосується недоведеності висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.

Крім того, стосовно тверджень захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не мають офіційного статусу потерпілого, то апеляційний суд акцентує увагу, що ОСОБА_7 обвинувачується за ч. 2 ст. 286 КК, тобто у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, за наслідками якої водій ОСОБА_10 та його пасажири отримали тілесні ушкодження різних ступенів тяжкості, а саме: ОСОБА_10 , ОСОБА_12 - середнього ступеня тяжкості за критерієм довготривалого розладу здоров`я; ОСОБА_11 , ОСОБА_13 - тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння; ОСОБА_14 - тілесні ушкодження тяжкого ступеню тяжкості, які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням її смерті.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, що може останнього спонукати до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду.

Враховуючи те, що справа по суті ще не розглядалася, судовий розгляд триває та судом не було досліджено письмові та речові докази, не допитані свідки, обвинувачений, усвідомлюючи можливість отримання покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від суду.

Водночас, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні інкримінованого злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Про особливу вагомість цього ризику свідчить також те, що ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у період іспитового строку за попереднім вироком суду, яким його було засуджено за ч. 4 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, а відтак у випадку визнання його винуватим, останньому буде безальтернативно призначене покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК у виді позбавлення волі на тривалий строк з реальним його відбуванням.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризику можливого незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, зважаючи на те, що свідки та потерпілі на даний час судом ще не допитані, а отже не виключено, що обвинуваченим у разі обрання іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, можуть вчинятися відповідні дії з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З урахуванням викладеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК, є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти наявним ризикам.

Крім того, суд першої інстанції також досліджував питання щодо можливості зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід та підстав для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу судом не встановлено, про що мотивовано належним чином в ухвалі. Нових обставин, які ще не розглядалися судом та свідчили б про значний ступінь зниження заявлених ризиків апеляційному суду стороною захисту не надано.

Враховуючи характер пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, продовження військового стану, а також наявність ризиків, які не зменшилися, те, що судовий розгляд триває, усі докази кримінального провадження не дослідженні, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Суд апеляційної інстанції також зважає на доводи захисту щодо міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, однак вказані обставини не можуть бути самодостатньою підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції та на даний час не спростовують правильності висновків суду про те, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну його процесуальну поведінку та запобігти наявним ризикам.

Таким чином, будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 14 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4