Провадження № 1-кс/646/3069/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Основ`янського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора : ОСОБА_3 ,

захисника : ОСОБА_4 ,

підозрюваного : ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові клопотання слідчого СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002092 від 12.09.2025, за ознаками кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з середньою-технічною освітою, одруженого, військовозобов`язаного, має на утриманні одну неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого в Чугуївському відділені ДСУ «Харківське ОБ СМЕ» на посаді молодшого медичного брата, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

23.12.2025 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002092 від 12.09.2025, за ознаками кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану (введений в Україні на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, який неодноразово продовжений указами Президента України, в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 20.10.2025 № 793/2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб, затверджений Законом України від 21.10.2025 року № 4643-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження строку дії воєнного стану в Україні»), таємно заволодів чужим майном при наступних обставинах.

Так, 25.11.2022 в період часу з 09 год. 00 хв. по 09 год. 30 хв., більш точний час у ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем своєї роботи на посаді молодшого медичного брата у приміщенні Чугуївського відділення ДСУ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи», розташованого за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Олександра Зачепила, 12, до якого в той час привезли тіло загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для проведення судово-медичної експертизи, діючи з раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна вказаного померлого, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, в умовах воєнного стану, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи, традиції та релігійні положення щодо поховання померлих та виявлення поваги до пам`яті покійних, при цьому усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, нехтуючи встановленими законодавством України в галузі поховань нормами щодо гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого, загальновизнаними моральними принципами щодо шанобливого ставлення до померлих та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з речей загиблого військовослужбовця ЗС України ОСОБА_9 викрав мобільний телефон "Ulefone", model: Armor 8 Pro (8GB), S/N НОМЕР_1 , IMEI-1: НОМЕР_2 , IMEI-2 НОМЕР_3 , Black, який належав останньому, вартістю 4880 гривень, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №14510 від 01.10.2025.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_5 розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , матеріальну шкоду на загальну суму 4880 грн.

Крім того, 24.01.2023 в період часу з 12 год. 00 хв. по 12 год. 30 хв., більш точний час у ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем своєї роботи на посаді молодшого медичного брата у приміщенні Чугуївського відділення ДСУ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи», розташованого за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Олександра Зачепила, 12, до якого в той час привезли тіло загиблого військовослужбовця Збройних сил України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для проведення судово-медичної експертизи, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна вказаного померлого, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи повторно, в умовах воєнного стану, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи, традиції та релігійні положення щодо поховання померлих та виявлення поваги до пам`яті покійних, при цьому усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, нехтуючи встановленими законодавством України в галузі поховань нормами щодо гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого, загальновизнаними моральними принципами щодо шанобливого ставлення до померлих та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з речей загиблого військовослужбовця ЗС України ОСОБА_11 викрав мобільний телефон "Samsung Galaxy A04", S/N НОМЕР_4 , темного кольору, IMEI-1: НОМЕР_5 , IMEI-2 НОМЕР_6 , який належав останньому, вартістю 4152,60 гривень, згідно висновку судової товарознавчої експертизи від 10.11.2025.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_5 розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , матеріальну шкоду на загальну суму 4152,60 грн.

Сторона обвинувачення у судовому засіданні клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримала, просила задовольнити.

Прокурор зазначив, що зібрані на час розгляду клопотання докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та підтверджують наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо вказаного клопотання. Адвокат ОСОБА_4 вказала, що її підзахисний співпрацює зі слідством, пустив до свого будинку слідчих навіть без ухвали суду, також віддав все майно, приїхав завчасно на допит та надав пояснення. Зазначила, що ризик є мінімальним, підозрюваний має постійне місце проживання, одружений та виховує неповнолітню доньку, що свідчить про його сталі соціальні зв`язки, а тому вважала, що вказаний запобіжний захід є суворий, просила встановити домашній арешт в нічну пору доби для того, щоб вдень клієнт мав змогу працювати та забезпечувати свою сім`ю.

Слідчий суддя, заслухавши позицію сторін, дослідивши надані матеріали та докази у їх сукупності, прийшла до наступного висновку.

В провадженні Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №0002092 від 12.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

22.12.2025 ОСОБА_5 вручено письмове повідомлення про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.177КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

За результатами розгляду даного клопотання про застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів: протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 ; протоколом огляду речей; постановою про призначення судово-товарознавчої експертизи; висновком експерта судово-товарознавчої експертизи № 14510; постановою про призначення судово-медичної експертизи, висновком експерта № 12-17-772-Чт/22; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 ; постановою про призначення судово-медичної експертизи; висновком експерта № 12-17-72-Чт/23; заявою ОСОБА_5 про добровільну видачу викрадених речей; протоколом огляду місця події, в ході якого вилучено викрадені речі, а саме: золоті вироби, срібні вироби, мобільні телефони та часи; постановою про визначення і приєднання до справи речових доказів; клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, Ухвалою слідчого судді про задоволення клопотання про арешт майна; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; постановою про призначення судово-товарознавчої експертизи; висновком експерта судово-товарознавчої експертизи № 15726; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , характеризуючи данні відносно ОСОБА_5 , повідомленням про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.12.2025, та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Слідчий суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується. Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_5 , кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідчий суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК України, а саме:

1) п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування;

2) п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні;

4) п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду існує у зв`язку з тим, що злочин, який інкримінується ОСОБА_5 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вищевикладене свідчить також про те, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, у разі доведення його винуватості, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

Одночасно, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 ЄСПЛ «Летельє проти Франції», вважаю виправданим обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність підозрюваного ОСОБА_5 та можуть спонукати останнього до переховування від органу досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочину.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків свідчить те, що ОСОБА_5 на теперішній час працює та проживає в одному місті, крім того йому відомо місце проживання свідків у вищевказаному кримінальному провадженні, він може здійснити спробу незаконного впливу на свідків, в тому числі шляхом здійснення погроз та залякувань з метою зміни або спотворення їх показань на стадії судового розгляду, які безпосередньо сприймаються судом лише в судових засіданнях.

Також існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, який полягає у тому, що ОСОБА_5 , продовжуючи працювати на вищевказаній посаді, може вчинити аналогічні злочини, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за фактом вчинення тяжкого злочину.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» № 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Судом розглядалась можливість про застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а саме:

- особисте зобов`язання - не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та обрання такого запобіжного заходу може виразитися у перешкоджанні встановленню об`єктивної істини по даному кримінальному провадженню, повного, всебічного розслідування шляхом незаконного впливу на потерпілих, свідків з метою уникнення покарання;

- особиста порука - на адресу органу досудового розслідування та прокуратури не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за підозрюваного;

- домашній арешт - не можливо застосувати у зв`язку з тим, що такий запобіжний захід не може забезпечити відсутності можливості впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також підозрюваний підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, наявних даних про працевлаштування, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пункт 2 ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину може бути застосований у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

У той же час слід не допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави (абзац 4 п. 16 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013).

Отже розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи підозрюваного, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення у випадку неявки підозрюваного до суду достатнім стримуючим фактором для нього, щоб не здійснити втечу.

З урахуванням майнового стану підозрюваного, який має на утриманні неповнолітню дитину, суд доходить висновку про можливість визначення застави, а саме у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 90 840 грн. На думку суду застава в такому розмірі буде достатнім стимулюючим засобом, щоб запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 176-178, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Куп`янського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002092 від 12.09.2025, за ознаками кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», в межах строку досудового розслідування, строком 60 (шістдесят) днів тобто до 20 лютого 2026 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 30 (тридцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп., у національній грошовій одиниці України, яка може бути внесена, як самим підозрюваним, так і іншою фізичною особою або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Основ`янського районного суду міста Харкова.

Підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного, у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого та/або прокурора, суду, із встановленою періодичністю; повідомляти слідчого та/або прокурора про зміну свого місця проживання; не відлучатись із населеного пункту, в якому проживає без дозволу слідчого та/або прокурора; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на депозитний рахунок Основ`янського районного суду міста Харкова, має бути наданий уповноваженій особі місця попереднього утримування.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 24 грудня 2025 року о 13 год.30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1