Номер провадження: 11-сс/813/2415/25
Справа № 946/9426/25 1-кс/946/2322/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеськім апеляційним судом та Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, матеріали кримінального провадження №0001431 від 05.11.2025 рокуза апеляційною скаргою прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Новосільське, Ренійського району, Одеської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, не заміжньої, раніше судимої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого 126-1КК України,

встановив:

У провадженні відділення №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001431 від 05.11.2025 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 126-1КК України, за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

17.11.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 126-1 КК України за кваліфікуючими ознаками домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань потерпілої особи.

Старша слідча відділення №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 за погодженням із прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 126-1 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від органу досудового розслідування та суду, можливість незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Оскарженою ухвалою слідчого судді в задоволенні клопотання слідчого відмовлено та підозрюваній обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 17.01.2025 року.

Обґрунтовуючи рішення про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя послався на наявність обґрунтованої підозри у скоєнні підозрюваною кримінального правопорушення та ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, врахував відомості про особу підозрюваної, та дійшов до висновку про достатність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки органом досудового розслідування та прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання та застосувати до підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор вважає, що слідчим суддею не надано належної оцінки наявним і зазначеним у клопотанні ризикам, а саме: можливості підозрюваної переховування від органу досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення. Також прокурор вважає, що слідчим суддею не враховано особу підозрюваної, яка офіційно не працює, раніше судима, на теперішній час на розгляді в Ренійському районному суді Одеської області перебувають обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, в одному з яких, 08.10.2025 року ОСОБА_7 оголошено у розшук, у зв`язку з ухиленням від явки до суду.

Прокурор стверджує, що застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не здатне забезпечити виконання підозрюваною своїх обов`язків та не може запобігти існуючим ризикам.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; думку підозрюваної, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

За результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Приймаючи рішення про доцільність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та з достатньою повнотою мотивував своє рішення.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрювана можливо вчинила інкримінований їй злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Також, колегія суддів вважає, що слідчим суддею в достатній мірі досліджене питання щодо існування наявності ризиків, зазначених в оскаржуваній ухвалі.

Оцінюючи доводи прокурора про недостатність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів враховує положення ст. 183 КПК та відсутність виключних випадків, зазначених у п.2 ч.2 цієї статті, якими передбачена можливість застосування такого запобіжного заходу до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, однак матеріали судової справи не містять доказів, що в даному кримінальному провадженні підозрювана переховувалась від органу досудового розслідування, перешкоджала кримінальному провадженню або після повідомлення про підозру в даній справі, їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Також колегія суддів враховує відсутність фактів порушення підозрюваною умов домашнього арешту.

Більш того, колегія суддів враховує повідомлення підозрюваної про те, що після обрання відносно неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту, працівники поліції лише один раз перевіряли її за місцем проживання, що не було спростовано прокурором. Дані обставини свідчать про декларативність доводів прокурора про неможливість забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків перебуваючи під домашнім арештом.

Враховуючі викладене, колегія суддів вважає, що на теперішній час відсутні підстави для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 376, 405,419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.11.2025 року, якоюпідозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, в кримінальному провадженні №0001431 від 05.11.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4