Номер провадження: 11-сс/813/85/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши матеріали провадження за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 25.11.2025 року про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність посадових осіб СУ ГУНП в Одеській області,

встановив:

До Київського районного суду м.Одеси надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб СУ ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що 19.11.2025 року він подав до слідчого управління ГУНП в Одеській області заяву про вчинення групою осіб кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185, 190, 192, 358 КК України. Однак відомості про кримінальне правопорушення за заявою до ЄРДР внесені не були та досудове розслідування не розпочато.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 25.11.2025 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб СУ ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що СУ ГУНП в Одеській області, на день розгляду скарги, не є розпорядником заяви ОСОБА_5 від 19.11.2025 року, оскільки заява була передана для розгляду по суті до ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській.

Відповідно до положень ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК) апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки учасники судового провадження до апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

При цьому, прокурор Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_6 надіслав клопотання, в якому просив розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заявник ОСОБА_5 про причини неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої ухвали, судом були створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги неявку учасників справи, колегія суддів оцінює таку позицію сторін, як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на наведене, при прийнятті рішення колегія суддів враховує, що заявник ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, додаткових пояснень щодо тверджень, викладених в його апеляційній скарзі суду не надав.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Статтями 303, 304 КПК визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, право на оскарження та строк подання скарги.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Так, п.1 ч.1 ст.303 КПК передбачає можливість оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч.1 ст.304 КПК).

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 року №298).

Згідно з п.1 Глави 2 Розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч.4 ст.214 КПК).

Колегією суддів встановлено, що 19.11.2025 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого управління ГУНП в Одеській області з заявою про вчинення групою осіб кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.185, 190, 192, 358 КК України.

Зазначену заяву зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події у ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 20.11.2025 за № 49497.

Як слідує з листа СУ ГУНП в Одеській області, проведення перевірки фактів, які викладені в заяві ОСОБА_5 від 19.11.2025 року, того ж дня було доручено відділу кримінальної поліції ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, для проведення перевірки та прийняття рішення.

За наведених обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді стосовно того, що на час подання скарги до суду та її розгляду слідчим суддею, СУ ГУНП в Одеській області не є розпорядником заяви ОСОБА_5 від 19.11.2025 року, у зв`язку з її направленням для розгляду в порядку ст.214 КПК до ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області. Таким чином, у подальшому, у разі неприйняття посадовими особами вказаного територіального підрозділу Національної поліції рішення в порядку ст.214 КПК, заявник не позбавлений права оскаржити таку бездіяльність у передбаченому законом порядку.

За наведених обставин, за результатами перевірки оскарженої ухвали слідчого судді, колегією суддів встановлено, що доводи апелянта про існування факту незаконної бездіяльності уповноважених посадових осіб слідчого управління ГУНП в Одеській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 19.11.2025 року є необґрунтованими.

Слідчим суддею не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст.214, 303, 306, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 25.11.2025 року, якою

відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність посадових осіб СУ ГУНП в Одеській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4