ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/17297/25

Провадження № 1-кп/522/3052/25

15 вересня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000922, відомості про яке внесено 08.12.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Світловодське, Саратського району, Одеської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді водія-сапера 1 інженерно-саперного відділення 1 інженерно-саперної роти інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді водія-сапера 1 інженерно-саперного відділення, 1 інженерно-саперного взводу, 2 інженерно-саперної роти 2 інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 01.11.2023 року прибувши із відрядження, яке проводив в республіка Німеччина, о 09:00 год. 02.11.2023 року не прибув до місця розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 (точне місце розташування не зазначається в зв`язку введення воєнного стану в Україні) та ухилявся від проходження військової служби, проводячи його на власний розсуд, не пов`язуючи з обов`язками військової служби до 17.11.2023.

В подальшому, солдат ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, повторно 20.12.2023 року о 07 год. 30 хв. самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в зв`язку введення правового режиму воєнного стану в Україні) та ухилявся від проходження військової служби до 15.01.2025 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану та самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явлених йому обвинуваченнях визнав у повному обсязі, та пояснив суду, що дійсно при вказаних у обвинувальному акті обставинах, він будучи військовослужбовцем, призваним за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді водія-сапера 1 інженерно-саперного відділення, 1 інженерно-саперного взводу, 2 інженерно-саперної роти 2 інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», повернувшись із відрядження, яке він проводив в республіка Німеччина, не прибув 02.11.2023 року до місця розташування військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, до 17.11.2023 року. Пізніше, 20.12.2023 року, він повторно самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , та ухилявся від проходження військової служби до 15.01.2025 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданим ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованих ОСОБА_5 діянь і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, які вчинені обвинуваченим дійсно мали місце, вони містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і ОСОБА_5 винуватий у їх вчиненні, так як він, будучи військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби в умовах воєнного стану та самовільно залишив військову частину тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2004 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, досліджувати судам необхідно всебічно матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття.

Відповідно до положень ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлені.

Суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 , відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які мають незадовільний стан здоров`я, згідно наданої суду медичної документації, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заборгованості за сплатою аліментів не має. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_5 , відповідно до копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 18.07.2023 року, є обмежено придатним до військової служби, під час судового розгляду пояснив, що пішов служити добровольцем, за місцем проходження служби характеризується посередньо, не мотивований до військової служби та професійного самовдосконалення.

Так, п. 3 ст. 23 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлений порядок звільнення військовослужбовців з військової служби, зокрема через сімейні обставини. Так, під час дії воєнного стану військовослужбовець може бути звільнений з військової служби у випадку перебування його на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Так, ОСОБА_5 мав законні підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також для звільнення з військової служби, у випадку його небажання подальшого проходження такої, натомість він обрав для себе злочинний шлях та ухилився від військової служби.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує неможливість застосування щодо нього положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в своїй постанові від 11.11.2021 року, в справі № 220/1260/20 вказав на те, що статтею 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

В свою чергу, ст.5 КК України визначає, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Тобто до події, факту застосовується той закон, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення ч. 1 ст. 5 КК України є винятком із правила, визначеного ст. 4 КК України, і обумовлені тим, що згідно із міжнародними конвенціями не може накладатися покарання більш тяжке, ніж те, яке могло бути застосоване у той час, коли злочин було вчинено, а якщо після вчинення злочину законом встановлюється більш легке покарання, дія цього закону поширюється на цю особу.

В даному випадку Законом № 2839-IX від 13.12.2022, який набрав чинності 27.01.2023 року, частину першу статті 75 після слів "кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією" доповнено словами та цифрами "кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці", тобто посилено закон про кримінальну відповідальність в частині неможливості застосування положень ст. 75 КК України стосовно осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, в тому числі за ч.5 ст.407 КК України. Аналогічні обмеження були внесені і до ст. 69 КК України, а тому не може йтися про зворотну дію закону та застосування ст.5 КК України. Застосуванню підлягає виключно ст. 4 КК України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України, яке слід відбувати реально, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 25 липня 2025 року до ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням на гаупвахті Південного ТУ ВСП ЗС України, без визначення розміру застави, строк дії якого в подальшому був продовжений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у строк призначеного ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі за цим вироком зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 25.07.2025 року по день набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 підлягає залишенню на гаупвахті Південного ТУ ВСП ЗС України.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 підлягає обчисленню з дня набрання вироком законної сили.

Судові витрати пов`язанні з залученням експерта та проведенням експертизи відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні № 0000922 відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження № 0000922 не застосовувались.

Відомостей щодо речових доказів у кримінальному провадженні № 0000922 прокурором надано не було.

Цивільний позов у кримінальному провадженні № 0000922 не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст.8, 9, 349, 368, 370- 374,394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання за даним вироком час тримання під вартою, з моменту взяття під варту 25.07.2025 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1