ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 621/1130 Номер провадження 11-кп/814/304/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000020 за апеляційною скаргою прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 13 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, неодружений, пенсіонер МВС, особа з інвалідністю 2-ї групи, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.365 КК України на 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Позбавлено ОСОБА_8 спеціального звання старший сержант поліції.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

22 березня 2017 року близько 14 год. обвинувачений, на виконання наказу №152 від 22.02.2017, разом із поліцейськими взводу №3 роти №1 батальйону особливого призначення ГУ НП в Харківській області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на службовому автомобілі «Рено Кенго», номерний знак НОМЕР_1 , прибули до Зміївського району Харківської області приблизно в 2 км від с. Таранівка.

Біля 19 години обвинувачений з поліцейськими побачили як з лісосмуги на мотоциклі Ява, д.н.з. НОМЕР_2 , виїхав потерпілий ОСОБА_11 та почали його переслідувати на вказаному службовому автомобілі.

ОСОБА_11 , побачивши поліцейський автомобіль, став з`їджати у правий бік, щоб надати йому можливість проїхати.

ОСОБА_8 , виходячи за межі наданих йому службових повноважень та перевищуючи їх, умисно, безпідставно, розуміючи протиправність своїх дій, порушуючи вимоги Закону України «Про Національну поліцію», якими передбачені підстави застосування спецзасобів, вийшов з автомобілю та без попередження про застосування спеціального засобу вистрелив у ОСОБА_11 з особистого пістолету ПМР калібру 9 мм № НОМЕР_3 , який відноситься до гладкоствольної вогнепальної зброї травматичної дії.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я, у вигляді вогнепального сліпого кульового поранення правової сідничної області.

В засіданні апеляційного суду захисник за згодою із обвинуваченим відмовилися від поданої апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

При цьому зазначає про необґрунтоване застосування ст.75 КК України, оскільки судом не встановлено обставин, які пом`якшують покарання, а також не враховано поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , який у вчиненому не розкаявся і завдану шкоду не відшкодував.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не підтримав принесену апеляційну скаргу і вважав вирок суду законним і обґрунтованим, пояснення обвинуваченого, який висловлював жаль з приводу вчиненого, міркування захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.365 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.

Доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання є непереконливими.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_8 захід примусу, місцевий суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, виходячи не лише з визначених у ст.12 КК України формальних критеріїв, а й з особливостей конкретного кримінального правопорушення.

Так, суд, виконуючи приписи ст.65 цього Кодексу, узяв до уваги, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин у сфері службової діяльності, відсутність обставин, які обтяжують покарання та обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 3 роки.

Прокурор не навів в апеляційній скарзі переконливих мотивів, які б свідчили про відмінність принципового характеру в оцінці виду та розміру покарання чи вказували б на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом покаранням у виді 5 років позбавлення волі та позбавленням волі на строк 6 років, про що прохає прокурор.

Що стосується доводів апеляційної скарги про необхідність призначення ОСОБА_8 реального покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів приходить до такого.

У ст.65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною.

Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Оцінюючи, як тяжкість вчиненого злочину, так і конкретні обставини кримінального провадження; відсутність тяжких наслідків; особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, після постановлення вироку приймав активну в бойових діях під час захисту Батьківщини; обставини встановлення інвалідності 2-ї групи під час проходження служби в поліції, з огляду на його ставлення до вчиненого, а саме засудження свого вчинку, визнання його антигромадського характеру і готовність нести відповідальність, враховуючи бездоганну процесуальну поведінку ОСОБА_8 протягом тривалого часу після ухвалення оскаржуваного вироку, колегія суддів вважає, що усі наведені обставини в своїй сукупності істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого злочину і особливо ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства та утворюють підставу для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таким чином, застосований судом у даному конкретному випадку захід примусу відповідає меті покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4