У Х В А Л А

16.10.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність групи прокурорів, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність групи прокурорів.

Скаргу мотивує тим, що у 2025 році він звернувся до прокурорів Франківської окружної прокуратури із декількома клопотаннями, щодо прийняття рішення про застосування заходів безпеки при провадженні процесуальних дій в формі особистої охорони, охороні житла і майна. У поданій скарзі ОСОБА_3 також наводить доводи про постійний тиск і погрози фізичною розправою з боку організованої групи осіб, вчинення нападів на скаржника та інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, просить зобов`язати прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні 0000189 винести постанову.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча й був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого.

Прокурор та слідчий ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області в судове засідання не з`явились, хоча й належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення такого.

У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту поданої ОСОБА_3 такий у своїй скарзі фактично описує діяння осіб, які, на його думку, містять ознаки кримінальних правопорушень та спрямовані на нього, як потерпілого, з метою залякування, а також клопоче про застосування до нього заходів безпеки.

Відповідно до положень п. «б» ч.1 ст.2 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» потерпілий має право на забезпечення безпеки.

Згідно ч.2 ст.3 вищевказаного Закону рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, дізнавачем, прокурором, судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідуванні чи судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені у статті 2 цього Закону, а також органом (підрозділом), що здійснює оперативно-розшукову діяльність, щодо осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню кримінальних правопорушень. Рішення про застосування заходів безпеки може бути прийнято слідчим суддею у випадках, передбачених статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених положень законодавства вимоги ОСОБА_3 про застосування до нього заходів безпеки повинні адресуватися відповідному слідчому, прокурору у конкретному кримінальному провадженні, в якому скаржник має статус потерпілого.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Окрім того, відповідно до п.15 ч.1 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, в тому числі засаді змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом у їх переконливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

До таких процесуальних дій може відноситься бездіяльність слідчого або прокурора щодо не розгляду клопотань у передбачений ст.220 КПК України строк і порядок.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Разом з тим, скаржником ОСОБА_3 до скарги не долучено жодних доказів подання до Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області згадуваних у скарзі клопотань про застосування заходів безпеки.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303-307, 369-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає у відповідності до ст.309 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1