490/9486/23 17.09.2025
н/п 1-кп/490/397/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/9486/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000353 від 27.08.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Жовте Апостолівського району Дніпропетровської області, є громадянином України, з середньою технічною освітою, одружений, є військовослужбовцем за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді інструктора навчального взводу навчальної роти навчального батальйону резерву сержантського складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні сержант, раніше не судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

26.08.2023 року приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу на посаді інструктора навчального взводу навчальної роти навчального батальйону резерву сержантського складу військової частини НОМЕР_1 , знаходячись на відкритій ділянці місцевості на перетині вулиць Соборної та Адмірала Макарова в м.Миколаєві, діючи умисно, в ході словесної сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з раніше незнайомим йому ОСОБА_6 , реалізуючи раптово виниклий умисел на спричинення останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, кулаком правої руки наніс один удар в потиличну ділянку ОСОБА_6 , після чого, зробивши останньому підніжку, кинув його на землю на правий бік та правою ногою двічі наніс ОСОБА_6 удар в потиличну ділянку та задню поверхню шиї, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синця на задній поверхні шиї, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

В підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_3 заявлене клопотання свого захисника підтримав.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності не заперечував.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява від 05.07.2024 року про розгляд справи без його участі, у зв`язку з проходженням служби в Збройних Силах України. Цивільний позов підтримав та просив задовольнити.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали судової справи, вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п.2 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 58, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.2 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, санкція статті якого передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

З моменту вчинення кримінального правопорушення 26 серпня 2023 року, минуло більше двох років.

На час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано інформації про ухилення обвинуваченого від слідства, вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків, згідно ч.2 ст.49 КК України.

Крім цього, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє підстави та наслідки закриття провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності, безумовної можливості продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті, і останній не заперечував проти закриття провадження з відповідних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.

Суд приходить до висновку про те, що обвинувачений, розуміючи зміст процесуальних дій, що відбувались під час судового засідання, маючи безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, таким правом не скористався та не заперечував проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.

Додатково, слід зазначити, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності, є обов`язковим.

Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України, жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи із цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 26 березня 2020 року (судова справа №730/67/16).

По справі потерпілим ОСОБА_6 подано позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якій просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь завдану матеріальну шкоду в сумі 2100 гривень та моральну шкоду в сумі 24000 гривень.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Беручи до уваги, що обвинувальний вирок не ухвалюється та не постановляється ухвала про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру відносно ОСОБА_3 , суд приходить до переконання, що позовну заяву потерпілого ОСОБА_6 слід залишити без розгляду, що не перешкоджає останньому звернутися з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284288, 314, 369372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000353 від 27.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрити.

Позовну заяву потерпілого ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1