ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000103 від 14.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 26.05.2025 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_8 , у період дії воєнного стану, який введено на території України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 та який неодноразово продовжувався і діє до наявного часу, 14.01.2025 приблизно о 05:40, більш точного часу встановити не надалось можливим, разом із ОСОБА_1, та ОСОБА_2, з метою таємного викрадення чужого майна для власного збагачення, прийшли до підземного переходу, де розміщені торгівельні павільйони, що за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, згідно раніше виниклого протиправного умислу, діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та таємного викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, в тому, що їх дії носять таємний характер ОСОБА_1 та ОСОБА_8 шляхом відтиску дверей до торгівельного павільйону, в якому потерпіла здійснює свою підприємницьку діяльність, та ОСОБА_2 за допомогою саморобного пристрою, на кінці якого був наявний магніт, вийняв наступні предмети: портсигар з Гербом вартістю 67 грн, портсигар РК-15 вартістю 129 грн, портсигар 451 вартістю 179 грн, набір запальничка «Zipo» +бензин вартістю 146 грн, які вони поклали до кишень.

Продовжуючи свій раніше виниклий умисел ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 перейшли до сусіднього торгівельного павільйону, де ОСОБА_2 просунувши руку між скляними дверима та скляною стіною вийняв наступні предмети: УМБ (Power Bank) 20000 mAh Borofone Borofone BJ9a вартістю 12,35 доларів США, в переводі на гривню - 451,62 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 36,5686 грн), УМБ (Power Bank) 30000 mAh Ridea Phoenix 30 + ліхтар вартістю 10,856 доларів США, в переводі на гривню - 436,94 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 40,2485 грн), УМБ (Power Bank) 20000 mAh XO PB307 22 5W QC3.0+PD+Кабелі вартістю 14,30 доларів США, в переводі на гривню - 591,11 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 41,3369 грн), УМБ (Power Bank) 10000 mAh XO PR205/PR222/PB305 PD 20W + QC3.0 22.5W вартістю 9,385 доларів США, в переводі на гривню - 389,39 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 41,4912 грн), УМБ (Power Bank) 30000 mAh Remax RPP-289 20W QC3.0+PD вартістю 25,10 доларів США, в переводі на гривню - 1 037,55 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 41,3369 грн), УМБ (Power Bank) 30000 mAh XO PR-189 22.5W QC3.0+PD вартістю 26,30 доларів США, в переводі на гривню - 1 059,92 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 40,3012 грн), УМБ (Power Bank) 50000 mAh XO PR158 QC 22.5 PD20W вартістю 66,77 доларів США, в переводі на гривню - 2 441,68 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 36,5686 грн), УМБ (Power Bank) 10000 mAh HOCO J72 вартістю 9,15 доларів США, в переводі на гривню - 334,60 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 36,5686 грн), УМБ (Power Bank) 30000 mAh Remax RPP-167 Lango вартістю 37,7 доларів США, в переводі на гривню - 1 378,63 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 36,5686 грн), УМБ (Power Bank) 20000 mAh Hoco J77A з ліхтарем та кабелем вартістю 17,24 доларів США, в переводі на гривню - 694,79 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 40,3012 грн), УМБ (Power Bank) 40000 mAh Borofone DBT01 QC+PD вартістю 43,08 доларів США, в переводі на гривню - 1 575,37 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 36,5686 грн), УМБ (Power Bank) 60000 mAh XO PR159 QC22.5W PD20W вартістю 88,30 доларів США, в переводі на гривню - 3 229 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 36,5686 грн), УМБ (Power Bank) 80000 mAh XO PR160 QC 22.5W PD20W вартістю 91,6 доларів США, в переводі на гривню - 3 349,68 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 36,5686 грн), УМБ (Power Bank) 30000 mAh Hoco J91B вартістю 25,20 доларів США, в переводі на гривню - 1 015,59грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 40,3012 грн), колонка Носо НС4 вартістю 9,20 доларів США, в переводі на гривню - 372,98 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 40,5420 грн), колонка Hopestar Party 200mini/A41 Party вартістю 25,03 доларів США, в переводі на гривню - 1 034,66 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 41,3369 грн), колонка JBL K4+ вартістю 14,30 доларів США, в переводі на гривню - 576,30 грн, (згідно офіційного курсу НБУ курс долара США = 40,3012 грн), які ОСОБА_2 виймаючи передавав ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Після чого ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з викраденим майном покинули місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдали потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 20490,81 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акту. Також заявив, що повністю визнає заявлені потерпілою до нього вимоги цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні заявила, що повністю підтримує заявлені нею позовні вимоги уточненого цивільного позову та просила його задовольнити. При цьому потерпіла заявила, що не наполягає на суворому покаранні ОСОБА_8 та залишає вирішення цього питання на розсуд суду.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_8 , дослідження доказів, що стосуються особи обвинуваченого, досудової доповіді, складеної органом пробації, тих доказів, що стосуються цивільного позову, заявленого потерпілою. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_8 дав суду показання про те, що дійсно у вказані в обвинувальному акті дату та час, будучи обізнаним про воєнний стан в Україні, рано вранці 14.01.2025, разом із ОСОБА_1, та ОСОБА_2, прийшли до підземного переходу, де розміщені торгівельні павільйони, що за адресою: АДРЕСА_2 , щоб вчинити крадіжку. Далі, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 шляхом відтиску дверей до торгівельного павільйону потерпілої, та ОСОБА_2 відімкнули двері та стали викрадати майно з торгівельного павільйону. В це час він також спостерігав, щоб ніхто не йшов та їх не бачили. Потім вони пройшли ще до одного павільйону та також викрали майно з нього. З переліком викраденого і його оцінкою він згоден. Потім після викрадення майна потерпілої, вони викликали машину і зникли з місця злочину, потім все продали, а гроші витратили.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд з урахуванням того, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та продовжений і діє до наявного часу, вважає доведеною винність ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисний корисливий злочин, який у відповідності до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_8 має місце реєстрації та постійного місця проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд відносить щире каяття.

Щире каяття обвинуваченого полягає у визнанні обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події злочину, у тому числі його час, місце та спосіб вчинення. Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Так, обвинувачений повністю визнав свою вину, висловив щирий жаль з приводу вчинених дій та осуд своєї поведінки, а також проявив готовність понести кримінальну відповідальність за вчинене і цивільну відповідальність перед потерпілою.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_8 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Разом з цим, судом враховується, що злочин у цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_8 вчинив до ухвалення вироку Приморським районним судом м. Одеси від 26.05.2025 року, що набрав законної сили 26.06.2025 року, яким він був засуджений за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік і звільнений від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік. Тому остаточне покарання за цим вироком винному ОСОБА_8 має бути призначене за правилами ч.4 ст.70 КК України із застосуванням принципу повного поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 року зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, його позитивну поведінку після вчинення злочину, готовність понести цивільну відповідальність перед потерпілою, щире каяття, дані про особу винного, його дуже молодий вік, те, що він заявив суду, що зробив для себе позитивні висновки та має намір виправитись і не вчиняти злочинів, що виглядало перед судом достатньо переконливо. За таких обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Дійшовши висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства суд врахував також думку потерпілої, яка хоча і не є вирішальною, але потерпіла не наполягала на реальному позбавленні волі ОСОБА_8 , який в такому випадку, відбуваючи іспитовий строк, буде мати змогу відшкодувати шкоду за вчинене.

Суд також прийняв до уваги досудову доповідь органу пробації, згідно якої в ході бесіди орган пробації встановив, що обвинувачений проживає з матір`ю, отримав середню освіту, до поміщення у СІЗО працював не офіційно механіком більше трьох років, алкоголю та наркотиків не вживає, має гарні стосунки із батьками та допомагає матері у вихованні братів, жалкує про свій вчинок і усвідомив протиправність поведінки, має позитивні плани на майбутнє зі створення власної майстерні по ремонту техніки.

Разом з цим, суд не може погодитись з висновком органу пробації про неможливість виправлення особи ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі. Суд не враховує такий висновок, з урахуванням вказаних, встановлених судом обставин, поведінку обвинуваченого в суді, його дійсно щирий жаль з приводу вчиненого, відверте засудження свого вчинку, та позитивні висновки зроблені ним, тому суд доходить висновку про можливість надання обвинуваченому ОСОБА_8 шансу на виправлення під час іспитового строку.

Застосовуючи перелічені вище кримінально-правові норми суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справі №199/1496/17 від 23 вересня 2019 року, у справі №760/3829/16-к від 10 грудня 2019 року, у справі №759/22685/23 від 19 лютого 2025 року. За вказаними правовими висновками кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_8 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Крім того, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 , який перебуває в молодому віці, для його дійсного виправлення і досягнення мети покарання, суд визначає ОСОБА_8 максимальний строк випробування, передбачений ст.75 КК України, що на переконання суду сприятиме контролю за поведінкою ОСОБА_8 та запобігатиме вчиненню ним кримінальних правопорушень у майбутньому. Також переслідуючи мету виправлення обвинуваченого, зміни його прокримінального мислення, формування у ОСОБА_8 життєвих навичок суд покладає на нього додаткові обов`язки, передбачені п.п.3, 4 ч.3 ст.76 КК України.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої, заявлений в рамках даного кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, потерпіла ОСОБА_7 під час судового розгляду уточнила вимоги цивільного позову та просила стягнути з ОСОБА_8 заподіяну вчиненим злочином матеріальну шкоду в сумі 7496,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень 00 копійок. Моральну шкоду потерпіла обґрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій відповідача потерпілою понесені значні моральні втрати, які призвели до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які позивач могла б реалізувати не витрачаючи часу на звернення до поліції, відновлення свого попереднього стану із здійснення підприємницької діяльності, підготовку заяв та інформації для судових позовів, відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту своїх порушених прав.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні заявив, що цивільний позов потерпілої визнає повністю.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: 1) визнання їх усіма учасниками справи та 2) відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.

За змістом ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як слідує з положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судовим розглядом цивільного позову потерпілої до обвинуваченого судом встановлено, що визнання відповідачем ОСОБА_8 уточненого цивільного позову потерпілої було безумовним погодженням задовольнити матеріально-правову вимогу позивача. Суд також переконався, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і, суд не має будь-якого обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин цивільного позову або добровільності визнання цих обставин відповідачем, тому суд прийшов до переконання про задоволення цивільного позову потерпілої у повному обсязі.

Судом в цьому кримінальному провадженні не вирішується питання долі речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на майно, оскільки це кримінальне провадженням є виділеним з іншого кримінального провадження відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яке ще не розглянуто і перебуває в провадженні суду.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_8 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного йому за попереднім вироком Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2025 року, яким він засуджений до обмеження волі на строк 1 (один) рік, покаранням, призначеним за цим вироком у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.ч.1, 3 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід у виді застави, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін, а після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_7 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), 7496,00 грн. (сім тисяч чотириста дев`яносто шість гривень 00 копійок), в якості відшкодування матеріальної шкоди та 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок), в якості відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 17496,00 грн. (сімнадцять тисяч чотириста дев`яносто шість гривень 00 копійок).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної силипісля закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/7856/25

Номер провадження № 1-кп/522/3022/25

Головуючий суддя ОСОБА_1