Справа №293/1104/25
Провадження № 1-кс/293/12/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 рокуселище Черняхів

Слідчий суддя Черняхівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття провадження за скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР

ВСТАНОВИВ:

16.09.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 через представника адвоката ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення уповноваженою особою сектору поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 1 Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за фактом вчинення гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 16.09.2025, скарга передана на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 .

Дослідивши зміст поданої скарги. слідчий суддя дійшов висновку про повернення поданої скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - це суддя, до повноваження якого належить здійснення порядку судового контролю за дотримання прав, свобод, інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Так, згідно з ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В той час, право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Право на доступ до суду, закріплене у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути реалізовано тільки у відповідності до вимог національного законодавства, в зв`язку з чим слідчий суддя, вирішуючи питання про право на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого, прокурора, діє в межах тих повноважень, які встановлені діючим кримінальним процесуальним законом і не приймає до уваги доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки вони можуть бути перевірені судом тільки в результаті розгляду скарги по суті.

Главою 26 КПК України, визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.

За змістом ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України.

Територіальну підсудність скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора главою 26 розділу ІІІ КПК України не визначено.

Частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Для визначення того, до якого місцевого суду може бути подано скаргу або клопотання слідчому судді ключове значення мають дві підстави: 1) територіальна юрисдикція місцевого суду; 2) знаходження органу досудового розслідування в межах відповідної територіальної юрисдикції місцевого суду.

Згідно з п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Таким чином, юрисдикція місцевого суду поширюється на відповідний район або кілька районів, район у місті, місто або місто і певний район навколо нього.

Відповідно до ч. 1ст.218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч.1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у рішенні від 22.04.2020 року у справі №51 - 1901 впс 20.

Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст.24 Конституції України та ст.10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Виходячи з того, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює досудове розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244), то, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).

Отже, скарга на бездіяльність щодо невнесення відомостей про вчинений злочин розглядаються слідчим суддею місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 05.04.2013 № 223-538/0/4-13, згідно з яким судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Отже, правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду інших клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом, у тому числі й скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.

Згідно з позицією, викладеною у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2016 № 223-1650/0/4-16, скарги на рішення, дії чи бездіяльність розглядаються за правилами Глави 26 КПК України слідчим суддею того місцевого суду, у межах юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, з урахуванням вимог ст.ст. 32, 33 КПК України щодо територіальної та інстанційної підсудності.

При цьому, норми чинного КПК України визначають, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Отже, виходячи з аналізу ст. 32 КПК України щодо територіальної підсудності слідує, що, у тому числі, і скарги на рішення, дії або ж бездіяльність слідчого, прокурора підлягають розгляду місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно з положеннями ст. 38 КПК України, органами досудового розслідування (органами, що здійснюють досудове слідство і дізнання) є, зокрема, слідчі підрозділи органів Національної поліції.

Тобто, кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб слідчих цих органів досудового розслідування, а відповідні державні установи слідчі підрозділи. Таким чином, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

Такий висновок узгоджується з позиціями Верховного Суду, викладеними в ухвалах від 22.04.2020 у справі № 487/7605/19 (№ 51-1901впс20) та від 13.05.2020 у справі №643/7208/20 (№ 51-2272впс20).

Відповідно до Постанови ВР України від 17.07.2020 № 807-ХІ «Про утворення та ліквідацію районів», наказу голови Національної поліції України від 08.12.2020 № 955 «Про затвердження змін структури територіальних органів поліції» змінено структуру територіальних органів поліції.

Зокрема, сектор поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 1 Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області не є юридичною особою та у структурі якого посади слідчих, дізнавачів та оперуповноважених, ювенальної превенції відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді. Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч.7 ст. 304 КПК України).

Таким чином, скарга заявника на бездіяльність уповноважених осіб, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, після отримання заяви повинна бути подана до місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування, який має право розслідувати злочини.

Враховуючи вищевикладене, дана скарга територіально не відноситься до підсудності Черняхівського районного суду Житомирської області, а має розглядатись відповідним судом за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ, а саме за місцем знаходження Житомирського районного управління поліції № 1 ГУНП в Житомирській області - до Богунського районного суду міста Житомира.

Отже, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга підлягає поверненню, оскільки її подано з порушенням правил територіальної підсудності, тобто дана скарга не підлягає розгляду у Черняхівському районному суді Житомирської області.

Одночасно слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що повернення скарги не позбавляє скаржника звернутися із цією скаргою до належного суду.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Статтею 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч. 3 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ст.ст. 307, 30 9КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Можливість оскарження ухвали слідчого судді, якою повернуто скарги зазначеними правовими нормами не передбачена.

Постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31.05.2021 р. у справі № 646/3986/19 вирішувалось питання оскарження ухвал слідчого судді про повернення клопотання у зв`язку з недотриманням правил підсудності та було вирішено, що постановлення слідчим суддею ухвали про повернення клопотання слідчого про арешт майна у зв`язку з недотриманням при поданні такого клопотання вимог ч. 2ст. 132 КПК(якщо воно не підлягає розгляду в цьому суді) не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Керуючись ст. 304, 309, 392, 393, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Повернути скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, на підставі п.2 ч.2 ст.304 КПК України, та роз`яснити право на звернення з аналогічною скаргою до Богунського районного суду міста Житомира (за місцем знаходження органу досудового розслідування).

Копію ухвали разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_4