ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участі сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000308, за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_8 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, Чернівецького району Чернівецької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого, який має на утриманні малолітню дитину, з вищою освітою, тимчасово не працюючого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

ЄУНСС:727/5104/25 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10

НП:11-кп/822/393/25 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч.1 ст.122 КК України

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік з покладенням на нього окремих обов`язків, передбачених п. 2 ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 76 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди , заподіяної злочином, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. - моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 1978 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) грн 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 понесені витрати на професійну правову допомогу в сумі 1180 (одна тисяча сто відсімдесят) грн.

Вирішено питання про долю речових доказів.

На вказаний вирок суду першої інстанції представник потерпілого ОСОБА_8 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи правильності кваліфікації та доведеності вини обвинуваченого, просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 змінити у частині вирішення цивільного позову, збільшивши суму відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу до 15 000 гривень, майнову шкоду внаслідок злочинних дій цивільного відповідача у розмірі 15688 гривень та суму відшкодування моральної шкоди до 200 000 гривень.

Уважає, що вирок є незаконним у частині задоволення цивільного позову щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, а також витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не встановив належного причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями обвинуваченого та розміром матеріальної шкоди, заявленої потерпілим у заяві про збільшення позовних вимог, зокрема у частині витрат на стоматологічні послуги.

Крім того, зазначає, що районний суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що понесені витрати на професійну правову допомогу підлягають лише частковому стягненню на користь поерпілого.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що він 16.04.2025 року близько 13 год. 57. хв., перебуваючи біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 у ході раптово виниклого словесного конфлікту із громадянином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо проведення шумних ремонтних робіт у квартирі, розташованою поверхом вище вищевказаного будинку, діючи з прямим умислом спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_9 один удар кулаком своєї правої руки в область щелепи зі лівого боку останнього.

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: синців по передній бічній поверхні шиї справа в нижній її третині по передній поверхні в нижній третині лівого плеча, які згідно з висновком експерта №224 екс від 18.04.2025 року відносяться до легких тілесних ушкоджень; закритого перелому нижньої щелепи зліва в ділянці суглобового паростка без зміщення відламків, що згідно з висновком експерта №224 екс від 18.04.2025 року відноситься до середнього ступеня тяжкості, за ознакою, що призвело до тривалого розладу здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку, а також вимоги апеляційної скарги, думку представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, думку прокурора з цього питання, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, надавши слово всім учасникам у судових дебатах, колегія суддів дійшла такого висновку.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не переглядає вирок суду у тих частинах, в яких його не було оскаржено.

Що стосується доводів апелянта про неправильне вирішення судом цивільного позову, а саме у частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, то такі не знайшли свого підтвердження, зважаючи на таке.

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 один удар кулаком своєї правої руки в область щелепи зі лівого боку останнього, внаслідок чого потерпілому було спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців по передній бічній поверхні шиї справа в нижній її третині по передній поверхні в нижній третині лівого плеча, які згідно з висновком експерта №224 екс від 18.04.2025 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також закритий перелом нижньої щелепи зліва в ділянці суглобового паростка без зміщення відламків, що згідно з висновком експерта №224 екс від 18.04.2025 року відноситься до середнього ступеня тяжкості, за ознакою, що призвело до тривалого розладу здоров`я (а.к.п.39-40, т.1).

З наданих цивільним позивачем документів вбачається, що ним було проведено лікування зубів а саме: професійна гігієна ротової порожнини, реставрація зуба 1.2, реставрація зуба 1.3, а також додано план подальшого лікування (а.с 59-60, т.2).

Разом з тим, таке лікування не має відношення до тілесних ушкоджень, які були спричинені ОСОБА_9 діями ОСОБА_6 , а тому районний суд правильно не взяв до уваги такий доказ.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні цих витрат.

Не допустив суд першої інстанції і при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Так, ч.3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці особи, яка завдала шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи частково цивільний позов у цій частині, обґрунтовано виходив з того, що потерпілому ОСОБА_9 було спричинено легкі тілесні ушкодження та середньої тяжкості і він зазнав певних незручностей, погіршення здоров`я, моральних переживань, фізичного болю, порушено його нормальний спосіб життя.

Апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 15000 грн. відповідає засадам розумності та виваженості, є помірним, а отже є справедливою сатисфакцією для відновлення морального стану потерпілого.

Посилання апелянта про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки в такому випадку розмір відшкодування моральної шкоди буде несправедливим та не відповідатиме характеру та обставинам вчиненого кримінального правопорушення, ступеню страждань потерпілого та негативним наслідкам, які для нього настали.

Переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілому в поданій апеляційній скарзі не наведено.

Поряд з цим, перевіряючи твердження апеляційної скарги в частині вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів доходить висновку про їх обґрунтованість.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами цього Кодексу, а норми Цивільного процесуального кодексу України застосовуються лише у разі, якщо відповідні процесуальні відносини не врегульовані КПК України та за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Аналіз наведених положень дає підстави уважати, що застосування норм Цивільного процесуального кодексу України можливе лише у разі відсутності відповідного правового регулювання в КПК України.

Водночас питання, пов`язані з відшкодуванням витрат на правову допомогу, прямо врегульовані положеннями КПК України, а тому застосування судом першої інстанції норм ЦПК України у даному випадку є помилковим та таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу належать до процесуальних витрат.

За приписами ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд зобов`язаний стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку або ухвалою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_9 на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано належні та допустимі докази, зокрема: ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_9 , документи, що підтверджують статус адвоката (копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_8 , попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 07 травня 2025 року, а також квитанцію №3 від 16.04.2025 р. про сплату гонорару в сумі 15 000 грн.(а.с.23-28).

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що витрати на правову допомогу є процесуальними витратами у розумінні ст. 118 КПК України, належним чином документально підтверджені та підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого відповідно до вимог ст. 124, 126 КПК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції слід змінити у частині стягнення витрат на професійну правову допомогу, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілого документально підтверджені витрати в сумі 15 000 грн, а у решті вирок залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 вересня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3