Справа № 336/8200/25
Пр.1-кп/336/1449/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001176 від 10.08.2025, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акту, складеного відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Приморське Василівського району Запорізької області, громадянки України, яка отримала початкову середню освіту, заміжня, на утриманні має трьох дітей, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , не працевлаштованої, інвалідності немає, раніше не судимої:

за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.08.2025, приблизно о 21 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України N64/2022 від 24.02.2022, в подальшому, Указом Президента України воєнний стан в Україні продовжено та діє по теперішній час, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, усвідомлюючи, що її дії носять таємний характер, з метою особистого збагачення, знаходячись в салоні транспортного засобу марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові зеленого кольору, який знаходився навпроти кафе «Перевал» по вул. Чарівній, буд. 34, в Шевченківському районі в м. Запоріжжі, шляхом вільного доступу, з переднього сидіння, таємно викрала мобільний телефон марки «Doogee s cyber» imeі-1: НОМЕР_2 , imeі-2: НОМЕР_3 , в корпусі чорного кольору, вартість якого відповідно до даних висновку судово-товарознавчої експертизи складає 7 841,35 гривню, який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_6 , після чого зникла з місця вчинення злочину разом із викраденим майном, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим майном.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , діючи з метою особистого збагачення, наступного дня попрямувала до ринку «Анголенка», де збула раніше викрадений телефон за 800,00 гривень, таким чином розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_3 завдала матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 на суму 7 841,35 гривні.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення беззаперечно визнала, надавши пояснення, які відповідають тим, що викладені в обвинувальному акті, підтвердила фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, дату, час, місце й спосіб його скоєння, щиро розкаялась.

Так, у судовому засіданні обвинувачена показала суду, що дійсно 02.08.2025, у вечірній час доби, ОСОБА_3 перебувала разом з потерпілим в салоні транспортного засобу марки «Audi», темного кольору, на території Шевченківському районі в м. Запоріжжі, при цьому, місце стоянки транспортного засобу не спростовувала. Обвинувачена вирішила викрасти приналежне потерпілому майно - мобільний телефон, що був у відкритому доступі, в салоні автомобілю. При цьому, момент викрадення потерпілий не помітив. ОСОБА_3 було достеменно відомо про те, що даний телефон належить ОСОБА_6 , тобто, вона вчиняє протиправні дії, а також обвинувачена розуміла, що на території України триває воєнний стан. Наступного дня, привласнивши у вказаний спосіб майно потерпілого, ОСОБА_3 попрямувала до ринку «Анголенка», де збула раніше викрадений телефон за 800,00 гривень, які витратила на продукти харчування. Також, обвинувачена розуміла, що її протиправні дії можуть мати відповідні наслідки для неї у вигляді настання кримінальної відповідальності. Обвинувачена у скоєному щиро розкаюється, зробила висновки, шкодує про вчинене.

Враховуючи думку учасників кримінального провадження, судом визнано за можливе провести розгляд провадження із застосуванням норми ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні, а саме, за згодою всіх учасників судового провадження, судом не досліджувався повний обсяг наявних у володінні сторони обвинувачення доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки вони ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, що їх позиція є добровільною та істинною, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Судом визнано за можливе здійснювати розгляд кримінального провадження за невки потерпілого ОСОБА_6 , з урахуванням відсутності заперечень з цього приводу інших учасників процесу. Потерпілий належним чином та завчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, викрадене майно повернуто йому під час досудового розслідування. Крім того, 20.10.2025 він скерував до суду заяву, за змістом якої просить здійснювати розгляд за його відсутності, призначити покарання на розсуд суду, матеріальних та моральних претензій до обвинуваченої не має, як і наміру подавати цивільний позов.

Так, згідно з встановленим порядком судового розгляду кримінального провадження судом досліджено визначений обсяг доказів, а саме надані стороною обвинувачення матеріали, які характеризують особу обвинуваченої, письмові докази (в частині процесуальних витрат та речових доказів), а також здійснено допит обвинуваченої.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Рішення про припинення або скасування воєнного стану відповідно до ст.7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не приймалось.

Також суд враховує, що вчинення майнового злочину в умовах воєнного чи надзвичайного стану може мати місце не лише у районах вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ, а також і поза межами згаданих районів. Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.01.2024 у справі №722/594/22, пр.№ 51-3186 кмо 22, здійсненого на виконання положень ч.4 ст.442 КПК України, за ч.4 ст.185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений. Даний висновок є релевантним і в даному провадженні з урахуванням кваліфікації дій особи за ч.4 ст.186 КК України.

В даному випадку, судом визнається доведення вчинення саме таємного викрадення майна, предметом злочину є приналежний ОСОБА_6 вказаний вище мобільний телефон, крім того, під час розгляду провадження знайшов своє підтвердження й спосіб таємного заволодіння майном, шляхом вільного доступу, адже обвинувачена задля здійснення заволодіння не докладала додаткових зусиль для подолання певних перешкод тощо.

Судом також визнається доведеним наявність у обвинуваченої саме прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном, а також корисливий мотив, про що свідчать фактичні обставини вчиненого.

Відповідно до ч.1 ст.84, ч.1 ст.86 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є, зокрема, показання, документи та висновки експертів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні: джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання (постанова Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №293/1947/20, провадження № 51-2110км23).

Так, порядок проведення слідчих дій та зміст досліджених доказів обвинуваченою та її захисником не спростовувались. Доводів про недопустимість досліджених доказів сторона захисту не висловлювала.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства. Досліджені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Судом не визнається доведеним повторне вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, із врахуванням даних про відсутність у неї судимості.

Згідно з приміткою до ст.185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, положень Постанови Пленуму ВСУ №7 від 04.06.2010 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» (п.3,4,19), кваліфікація діяння ОСОБА_3 за ознакою повторності є невірною.

Оскільки зазначений висновок не погіршує становище обвинуваченої, суд не вбачає підстав змінювати порядок дослідження доказів. Суд також наголошує на беззаперечному визнанні винуватості ОСОБА_3 у інкримінованому діянні у даному кримінальному провадженні.

При цьому, вказівка на повторність, не свідчить про вчинення менш тяжкого злочину з урахуванням наявності іншої кваліфікуючої ознаки - вчинення злочину під час воєнного стану.

Тому, дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, вислухавши покази обвинуваченої, суд вважає, що її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) при вище викладених обставинах повністю доведена, та кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України, склад якого становить таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує такі обставини.

За змістом ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з цим, дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66-67 КК України), визначенні «інші обставини справи» або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №373/870/22, провадження № 51-4235 км 22).

Так, діяння, передбачене ч.4 ст.185 КК України згідно зі ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Відповідно до ст.66, 67 КК України обставиною, що пом`якшую покарання, визнається щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Також суд враховує вік й відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, зокрема, чоловіка та трьох малолітніх дітей, за станом здоров`я під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Під час призначення покарання судом береться до уваги вчинення обвинуваченою одного епізоду правопорушення, спосіб вчинення злочину, а також корисний мотив. Разом з цим, хоча внаслідок вчинення злочину відсутні тяжкі наслідки, майно фактично повернуто, слід врахувати, що повернення майна потерпілому здійснено саме з об`єктивних обставин, що не залежали від волі обвинуваченої.

За результатами розгляду справи, беручи до уваги тяжкість та фактичні обставини вчиненого правопорушення, вищенаведені чинники, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі відповідно до санкції ч.4 ст.185 КК України строком на 5 років, що є мінімальним строком покарання. Альтернативного виду покарання санкцією статті не передбачено.

Судом не встановлено підстав, - ані нормативних, ані фактичних для застосування положень ст.69 КК України.

В питанні призначення покарання обвинуваченій суд виходить з того, що застосування статті 75 КК України полягає у наданні засудженій особі можливості протягом іспитового строку підтвердити можливість її виправлення і інтеграції у суспільство без відбування призначеного покарання.

Так, на переконання суду, виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, тому необхідно звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк згідно зі ст.75 КК України тривалістю один рік, якщо протягом цього строку вона не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Scoppola v. Italy (№2) (Заява №10249/03)» від 17.09.2009, констатовано, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Так, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (ч.1 ст.50 КК).

Визначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто, відповідає меті, передбаченій ст.50 КК України, із дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою ОСОБА_3 , адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому завдано матеріальну шкоду у сумі 7 841,35 гривні, цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не подавався, адже шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна.

Заходи забезпечення під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались. Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили судом не встановлено, відповідних клопотань стороною обвинувачення не подано.

Відповідно до ст.118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів. За змістом ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на надані стороною обвинувачення докази витрати на проведення судової експертизи у даному провадженні дорівнюють 891,40 гривень (висновок Запорізького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/108-25/18234-ТВ), відповідно, підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Суд також вважає за необхідне розглянути питання щодо речових доказів по справі з урахуванням положень ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 84-86, 89, 91-95, 98-102, 104-105, 118, 124, 131, 349, 367-371, 373-374, 376, 377, 392, 394, 395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину, а також виконає обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України:

- періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судової експертизи у сумі 891,40 гривень (вісімсот дев`яносто одна гривня 40 копійок).

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Doogee s cyber» imeі-1: НОМЕР_2 , imeі-2: НОМЕР_3 , в корпусі чорного кольору, переданий на відповідальне зберігання потерпілому, залишити ОСОБА_6 за приналежністю.

Речовий доказ - компакт-диск із записом з камер відеоспостереження, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку негайно після його проголошення.

Роз`яснити, що обвинувачений, захисник, потерпілий мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та іншим учасникам справи, присутнім під час проголошення вироку, а після його проголошення за допомогою засобів електронного листування та засобів поштового зв`язку - учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку проголосити його резолютивну частину з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1