Номер провадження:1-кс/521/4234/25
27 листопада 2025 року м. Одеса
Процесуальне керівництво здійснюється прокурорами Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси.
Підставою для початку досудового розслідування слугувало те, що 20.11.2025 о 20:10 в м. Одеса, навпроти буд. 29 по вул. Тираспольське шосе водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Daewoo lanos» р/н НОМЕР_1 рухаючись по вул. Тираспольське шосе зі сторони вул. Тракторна в бік вул. Просілкова здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В результаті ДТП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до КНП «МКЛ «1 »ОМР.
Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 286 КК України.
20.11.2025 року, під час досудового розслідування, на ділянці місцевості, що розташована за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Тираспольське шосе 29, було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди. За результатами огляду було виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Daewoo lanos» р/н НОМЕР_1 зі слідами пошкоджень.
21.11.2025 року відповідною постановою слідчого тимчасово вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
У зв`язку з викладеним, прокурор вказує, що на даний час виникла необхідність в арешті вказаного вище майна задля збереження його у якості речового доказу, крім того, для встановленні істини у даному провадженні планується провести ряд експертних досліджень з вилученим майном, відтак прокурор просить накласти арешт на транспортний засіб із забороною його відчуження, розпорядження та користування ним.
В судовому засіданні представником власника майна, в якості часткової незгоди з клопотанням прокурора, було надано письмове клопотання про часткове задоволення клопотання прокурора, а саме з огляду на необхідність забезпечення належних умов зберігання майна, на сімейні та соціальні обставини власника майна та його сім`ї, адвокат просить накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження, при цьому не обмежувати власника майна в праві користування після проведення усіх необхідних досліджень з майном, тому просить зобов`язати орган досудового розслідування після проведення експертиз повернути автомобіль власнику.
Прокурор під час вирішення питання про арешт майна своє підтримав клопотання та просив його задовольнити. Щодо заявленого клопотання представником власника майна висловив думку про те, що у разі повернення майна існуватиме ризик неможливості його належного та повного дослідження, тому просив відмовити в задоволенні вимог представника власника майна.
Представник власника майна під час вирішення питання про арешт майна підтримав своє клопотання та просив його задовольнити.
Розглянувши клопотання сторін, дослідивши надані докази, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно протоколу від 20.11.2025 року вбачається, що в період часу з 21:30 годин по 22:58 годин, на ділянці місцевості, що розташована за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Тираспольське шосе 29, було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, в ході якого було виявлено та вилучено майно, яке може бути доказом вчинення кримінального правопорушення у даному провадженні, а саме виявлено та вилучено транспортний засіб марки «Daewoo lanos» р/н НОМЕР_1 , який, як вказується в протоколі, має пошкодження.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , транспортний засіб марки «Daewoo lanos», р/н НОМЕР_1 , належить ОСОБА_5 .
Положеннями абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, зокрема, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З врахуванням зазначеного, на даний час є достатні підстави вважати, що мало місце дорожньо-транспортної пригоди та на даний час органом досудового розслідування перевіряється наявність ознак кримінального правопорушення. Таким чином, слідчий суддя погоджується, що вилучений автомобіль - може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення та потребує подальшого експертного дослідження для встановлення істини під час досудового розслідування.
Майно, щодо якого прокурор звернувся із клопотанням про арешт, є таким, що може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, відтак слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для арешту майна та можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.
В судовому засіданні учасники розгляду клопотання не висували жодних заперечень щодо встановлення такої заборони як відчуження та розпорядження, проте не погоджувались з доводами одне одного щодо вирішення питання про заборону користування майном.
Вирішуючи питання щодо характеру встановлення обмежень та/або заборон що майна слідчий суддя, вислухавши доводи учасників та дослідивши надані документи приходить до таких висновків виходячи з наступного.
Так, на думку слідчого судді, доводи прокурора про те, що без застосування такого обмеження як заборона користування майном існуватиме ризик у повному та належному дослідження речового доказу є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з постанови про залучення до кримінального провадження речового доказу від 21.11.2025 року, слідчий ОСОБА_8 в другому пункті вказаної постанови власноруч вказує, що після проведення судових експертиз, призначених у кримінальному провадженні, слід вирішити питання про повернення на відповідальне зберігання автомобіль марки «Daewoo Lanos» р.н.з. НОМЕР_3 відповідному власнику. При цьому, ані власник, ані його представник, не заперечує проти того, що спочатку слід провести необхідні експертні дослідження з майном та лише після цього повернути майно на зберігання власнику з можливістю користування. Крім того, відповідальний зберігач несе відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, а також за вимогою слідчого зобов`язаний передати речовий доказ (надати доступ до речового доказу), якщо виникла потреба в повторному огляді, експертизі або використанні майна в кримінальному провадженні.
Отже, з огляду на встановленні під час розгляду клопотання обставини, слідчий суддя вважає клопотання про арешт майна частково обґрунтованим, оскільки є лише доведеним, що потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника (володільця) майна саме в частині встановлення заборони розпорядження та відчуження такого майна, оскільки лише такі дії можуть призвести до негативних наслідків, які можуть призвести до втрати, знищення речового доказу.
Прохання представника власника майна зобов`язати орган досудового розслідування передати майно власнику на відповідальне зберігання ухвалою слідчого судді, також є безпідставним, оскільки під час вирішення питання щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна слідчий суддя лише застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна та визначає, які дії щодо майна слід заборонити (обмежити) задля виконання завдань кримінального провадження, тобто визначає такий спосіб арешту, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження прав та інтересів власника майна, а безпосереднє виконання ухвали про арешт, відповідно до статті 175 КПК України, покладається на слідчого (дізнавача), прокурора. Крім того, вирішення питання щодо зберігання речових доказів не є заходом забезпечення кримінального провадження та перебуває поза межами повноважень слідчого судді та положень не тільки глави 17 КПК України, яка регулює питання арешту майна, а й розділу ІІ КПК України, яким визначено заходи забезпечення кримінального провадження та підстави їх застосування.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на майно (із забороною його розпорядження та відчуження, проте з можливістю користування ним), яке було вилучено під час огляду дорожньо-транспортної пригоди на ділянці місцевості, що розташована за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Тираспольське шосе 29, а саме арешту підлягає:
- транспортний засіб марки «Daewoo lanos» р/н НОМЕР_1 .
Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити органу досудового розслідування, в порядку, передбаченому Постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012 року.
Попередити особу, якій буде передано майно на відповідальне зберігання, про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, передбачену ст. 388 КК України, а також роз`яснити їй, що у разі потреби в повторному огляді, експертизі тощо, доступ до майна має бути наданий за вимогою слідчого.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1