Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/858/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції, в м.Житомирі матеріали судового провадження №296/13926/25 в межах кримінального провадження №0000411 від 21.11.2019 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 08.12.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_10 . Продовжено застосування до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08.02.2026 включно, без визначення розміру застави. Строк дії ухвали 08.02.2026 року включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, або, у разі якщо суд дійде висновку про неможливість прийняття такого рішення, змінити запобіжний захід, застосований до підозрюваного ОСОБА_9 , на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, з урахуванням вимог ст.ст.178, 182, 183, 194 КПК України, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави або іншого запобіжного заходу, достатнього для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного. При цьому, зазначає, що під час розгляду клопотання стороною захисту було заявлено обґрунтоване клопотання про забезпечення перекладу усіх матеріалів клопотання, включно з додатками, оскільки саме вони містять докази, на які посилається сторона обвинувачення, однак органом досудового розслідування переклад додатків до клопотання забезпечено не було, а слідчий суддя, попри прямі заперечення сторони захисту, не надав цьому жодної належної оцінки, таким чином, підозрюваний був позбавлений можливості зрозуміти зміст доказів, які використовуються проти нього, що істотно обмежило його право на захист. Наголошує, що ухвала слідчого судді не містить аналізу жодного конкретного доказу, який би підтверджував можливу причетність ОСОБА_9 до інкримінованих подій, за відсутності судового аналізу обґрунтованості цієї підозри. Вважає, що слідчим суддею не встановлено жодного факту реального впливу на свідків, жодних дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, жодних нових обставин, які б свідчили про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Звертає увагу на упереджений та формальний розгляд заяви про відвід слідчого судді, а також щодо порушення права на участь захисника у режимі відеоконференції. Зазначає, що вирішення питання відводу не було належним виконанням обов`язку суду перевірити наявність «інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості» (п.4 ч.1 ст.75 КПК України) та ухвалити рішення саме як вмотивовану ухвалу (ч.3 ст.81 КПК України). Наголошує, що суд, який розглядав відвід, не надав відповіді на ключовий аргумент захисту про порушення права на захист через не забезпечення перекладу. Крім того, звертає увагу на те, що забезпечено участь захисника у розгляді заяви про відвід у режимі відеоконференції (ВКЗ), попри завчасне повідомлення суду.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_9 в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційних вимог захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_11 слідчим суддею в повній мірі дотримано вимоги ст.ст.177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Відповідно до ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В свою чергу, як убачається з матеріалів судового провадження №296/13926/25, в провадженні СВ УСБУ в Житомирській області знаходиться кримінальне провадження №0000411 від 21.11.2019 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.2 ст.28, ст.348 КК України. Згідно змісту клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений слідством день, час та місці, у особи, матеріали за обвинуваченням якої перебувають у провадженні суду у кримінальному провадженні №0000319, судова справа №296/2012/20 (далі Особа1 у відповідному відмінку) та ОСОБА_9 виник спільний злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а саме грошових коштів ТОВ «АС-ОРТ».

З метою реалізації свого злочинного умислу Особа1 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб, за допомогою заздалегідь підготовленого засобу вчинення злочину - автомобіля марки «Daewoo Lanos» номер кузова НОМЕР_1 сірого кольору, шляхом спостереження встановили, що охорону та супровід при перевезенні грошових коштів здійснюють працівники поліції, дослідили маршрут руху охорони, їх озброєння та час отримання виручки у магазині «Тютюн», що розташований за адресою: м. Житомир, вул. Великій Бердичівській, 81.

З урахуванням зібраної та проаналізованої інформації Особа1 та ОСОБА_9 , з метою недопущення опору з боку працівників поліції, у невстановлений слідством день, час та місці, вступили у попередню злочинну змову, направлену на замах на вбивство працівника правоохоронного органу та розбій з метою викрадення вогнепальної зброї та бойових припасів останнього.

У подальшому, керуючись єдиним злочинним умислом, заздалегідь розподіливши між собою ролі, Особа 1 та ОСОБА_9 підготували одяг із виконаною на ньому символікою «Служби Безпеки України», засоби маскування - шапки-маски (балаклави), придбали та зберігали у заздалегідь заготовленому місці, у лісосмузі між селами Колодязьки та Козак, Коростишівіського (наразі Житомирського) району, Житомирської області, вогнепальну зброю із боєприпасами до неї.

У такий спосіб Особа 1 та ОСОБА_9 виконали всі дії, які вважали за необхідні для підготовки до вчинення розбійного нападу, замаху на вбивство працівника правоохоронного органу, розбою з метою викрадення вогнепальної зброї та бойових припасів і у подальшому маскування своїх злочинний дій.

Так, 09.09.2019 близько 10 години Особа1 та ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи при собі пістолет із глушником, та пістолет, які є ручною короткоствольною нарізною стрілецькою вогнепальною зброєю-самозарядним пістолетом калібру 9x18 мм, виготовлені саморобним способом, що були споряджені набоями, одяг із використанням на ньому символіки «Служби Безпеки України», засоби маскування - шапки-маски (балаклави), прибули на автомобілі марки «Daewoo Lanos», із встановленими на ньому державними номерними знаками НОМЕР_2 , до буднику №81 по вул. Великій Бердичівській у м. Житомирі, де на той час, між проїжджою частиною вулиці Велика Бердичівська та вищевказаним будинком, на тротуарі, знаходився припаркований автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т-5», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Знаходячись у автомобілі «Daewoo Lanos» Особа1 та ОСОБА_9 переконалися у тому, що інкасація у магазині «Тютюн» пройшла та працівники поліції охорони помістили грошові кошти у автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т-5», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Продовжуючи свої злочинні дії направлені на вчинення розбою, Особа1 та ОСОБА_9 , із самозарядними пістолетами в руках відповідно до раніше розподілених ролей вийшли зі свого автомобіля «Daewoo Lanos» та розмістилися позаду автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т-5», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

У подальшому, ОСОБА_9 , рухаючись першим, діючи відповідно до раніше узгодженого плану дій, здійснив постріл із пістолету у напрямку автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т-5» та висловив вимогу передачі грошових коштів. У свою чергу Особаї, діючи в рамках раніше узгодженого плану дій, тримаючи в руках пістолет із глушником, висловив погрозу його застосування та, підбігши до працівника поліції ОСОБА_12 , наніс йому кулаком правої руки два удари в область голови заподіявши таким чином йому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин зліва, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Від нанесених ударів ОСОБА_12 відчув фізичний біль та присів на коліна і тим самим був позбавленим можливості чинити опір злочинним діям Особи 1 та ОСОБА_9 .

Не припиняючи свої злочинні дії, керуючись єдиним злочинним умислом ОСОБА_9 , тримаючи в руках самозарядний пістолет виготовлений саморобним способом, підійшов до водійський дверей автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т-5» та здійснив декілька пострілів у скло водійських дверей і кузов автомобіля, чим подолав волю до опору водіїв ТОВ «AC-ОРТ» ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які у той час знаходилися у автомобілі.

У цей час Особа1, тримаючи в руках самозарядний пістолет виготовлений саморобним способом, через відчинені бокові двері автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER Т-5» направив його на старшого сержанта поліції ОСОБА_15 та погрожуючи застосуванням висловив вимогу передати пакет із грошовими коштами, які зберігалися у автомобілі.

Після цього діючи в рамках єдиного злочинного умислу, керуючись корисливим мотивом Особа1, будучи упевненим, що грошові кошти знаходяться у чорному поліетиленовому пакеті, відкрито заволодів таким же поліетиленовим пакетом, що знаходився у салоні автомобіля, у якому знаходилось майно ОСОБА_14 , а саме: спортивний костюм марки «REEBOK», кросівки марки «NIKE», посвідчення водія, видане на ім`я ОСОБА_14 серія НОМЕР_4 , платіжна карта банку «ПУМБ» № НОМЕР_5 , пластикова картка програми лояльності «Прайд» АЗС «WOG», обкладинка для документів, які не мають матеріальної цінності для ОСОБА_14 та грошові кошти в сумі 17 грн.

У цей час старший сержант поліції ОСОБА_12 , намагаючись захиститись та припинити протиправні дії нападників відбіг у бік та намагався привести в бойову готовність табельну вогнепальну зброю з метою подальшого її застосування, у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію».

Помітивши дії працівника правоохоронного органу - старшого сержанта поліції ОСОБА_12 , Особа1 та ОСОБА_9 , з метою припинення його супротиву та уникнення небажаних для себе наслідків у вигляді можливого затримання, відбиття нападу та перешкоджання заволодінню чужим майном, підбігли до ОСОБА_12 та застосовуючи фізичну силу обхватили його за плечі і поклали на землю. Не припиняючи свої злочинні дії із метою посягання на життя працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником своїх службових обов`язків Особа1, діючи в рамках попередньої домовленості, застосовуючи пістолет, здійснив постріл у старшого сержанта поліції ОСОБА_12 , спричинивши йому тілесне ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного поранення м`яких тканин у верхній третині правого стегна, яке є легким тілесним ушкодженням з короткочасним розладом здоров`я.

Продовжуючи свої протиправні дії, охоплені єдиним злочинним умислом із ОСОБА_9 , Особа1, виконуючи свою частину раніше узгодженого плану дій, розуміючи що воля до опору ОСОБА_12 подолана, застосовуючи фізичне насильство вирвав із рук останнього табельну вогнепальну зброю, а саме пістолет марки «ПМ», серія НОМЕР_6 , 1965 року випуску, із бойовими припасами до нього - вісьмома патронами калібру 9 мм., які знаходились в магазині пістолету.

Після цього, Особа1 та ОСОБА_9 , утримуючи майно при собі, місце вчинення злочину залишили.

У межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000318 ОСОБА_9 10.09.2019 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ст.348 КК України, яке направлено поштовим зв`язком на адресу останнього відомого органу досудового розслідування місця проживання підозрюваного.

У зв`язку з не встановленням місця перебування підозрюваного ОСОБА_9 , 10.09.2019 винесено постанову про оголошення його розшуку.

25.10.2019 підозрюваного ОСОБА_9 оголошено в міжнародний розшук.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 12.11.2019 у справі № 296/10908/19 підозрюваному ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на підставі та в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Постановою прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 від 21.11.2019 матеріали досудового розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_9 виділені в окреме кримінальне провадження, якому присвоєно номер 0000411. Цього ж дня досудове розслідування у відповідному кримінальному провадженні зупинено у зв`язку з розшуком підозрюваного.

Постановою від 14.04.2025 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні відновлено у зв`язку з потребою у проведенні відповідних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій.

Постановою від 15.04.2025 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК України, у зв`язку з проведенням всі необхідні та можливі слідчі (розшукові) й інші процесуальних дії.

Постановою від 13.10.2025 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні відновлено у зв`язку з екстрадицією ОСОБА_9 до України.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 14.10.2025 у справі №296/11607/25 до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 11.12.2025 включно.

На виконання гарантій, наданих Уряду Федеративної Республіки Німеччини підозрюваного ОСОБА_9 поміщено до державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)», яка розташована за адресою: вул.Лесі Українки, 3, м.Чортків Тернопільської області, 48500.

Наразі матеріали досудового розслідування відкрито стороні захисту в порядку ст.290 КПК України.

03.12.2025 слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 звернувся до відповідного слідчого судді з клопотанням про продовження строку застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При цьому, на думку апеляційного суду, клопотання слідчого (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.184 КПК України, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відомості та обставини, які враховуються при обранні/продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

В даному випадку, апеляційний суд звертає увагу, що органом досудового розслідування вчинено всі необхідні процесуальні дії, передбачені КПК України, для задоволення права підозрюваного ОСОБА_9 на отримання копій процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та користуватися послугами перекладача.

Так, згідно положень ст.29 КПК України, фактично обов`язковим є переклад лише судових рішень, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, переклад інших процесуальних документів кримінального провадження надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням відповідних осіб.

У відповідності до матеріалів провадження, постановою слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 від 06.10.2025 до у часті у кримінальному провадженні залучено перекладача ОСОБА_16 , який володіє азербайджанською, українською та російською мовами, що підтверджується свідоцтвом учбового центру MADRASA серії АР 100910-1 (а.п.35, 150-152).

В свою чергу, право підозрюваного на перекладача забезпечено слідчим суддею (безпосередньо приймали участь перекладачі ОСОБА_16 та ОСОБА_7 ), як і судом апеляційної інстанції, в судовому розгляді провадження приймала участь перекладач ОСОБА_7 (здійснювала усний переклад на російську мову, яку розуміє підозрюваний).

Доводи сторони захисту щодо порушення права підозрюваного на перекладача в ході досудового розслідування було предметом ретельної перевірки слідчим суддею, та з цього приводу в оскарженій ухвалі достатньо повно викладені відповідні обґрунтовані висновки про відсутність зазначеного порушення.

Так, слідчим суддею враховано, що практика ЄСПЛ щодо тлумачення п. е ст. 6 Конвенції акцентує увагу на тому, що безоплатний переклад має надаватись такою мірою, яка забезпечуватиме справедливий суд («Кускані проти Сполученого Королівства» (Cuscani v. the United Kingdom), п. 38-40). Суддя зобов`язаний виявити належну старанність, установлюючи, що відсутність перекладача не перешкоджає повноцінній участі заявника у важливих для нього питаннях («Кускані») [1, c. 164]. При цьому ж Конвенція не гарантує перекладу, у тому числі письмового, усіх матеріалів провадження, що визнано у практиці ЄСПЛ: пункт 3 е статті 6 також охоплює переклад деяких матеріалів, але не всієї відповідної документації; він стосується перекладу лише документів і заяв (як-от обвинувачення, обвинувального акта, показань ключових свідків тощо), які необхідні відповідачеві для справедливого суду («Камасінські») [1, c. 165]; ця стаття не вимагає робити письмовий переклад кожного документального доказу або кожного офіційного документу з матеріалів справи (Kamasinski проти Австрії, § 74). Наприклад, відсутність письмового перекладу судового рішення ще не становить порушення статті 6 § 3 e) (ibidem, § 85). Текст цього положення в оригіналі посилається на «усний переклад (interprete)», а не на «письмовий переклад (traducteur)». Це дає підстави вважати, що допомога у вигляді усного перекладу може відповідати вимогам Конвенції (Husain проти Італії (dec.); Hermi проти Італії [ВП], § 70) [2, c. 57].

Верховний Суд у постанові № 686/6227/23 від 25 вересня 2025 року зазначив, що питання про дотримання вимог ст.29 КПК щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст. 6 КЗПЛ.

Відповідно до підпункту «е» п. 3 ст. 6 КЗПЛ та практики ЄСПЛ перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна на ведення свого захисту та висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.

Розуміння зазначених обставин охоплює виключно їх мовно-комунікативний аспект, але не стосується правового механізму здійснення захисту, оскільки перекладач надає комунікативну, а не правову допомогу, що є функцією захисника (див. постанови Касаційного кримінального суду від 7 червня 2022 року (справа № 126/2847/18, провадження № 51-4957км21), від 6 жовтня 2020 року (справа № 761/480/19, провадження № 51-836 км 20), від 17 травня 2022 року (справа № 725/901/20, провадження № 51-1525 км 20)).

Перекладач ОСОБА_16 здійснив переклад на азербайджанську (письмово) та на російську (усно) процесуальних документів - повідомлення про підозру, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, повідомлення про завершення досудового розслідування, клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що підтверджується матеріалами клопотання та поясненнями підозрюваного і перекладача в судовому засіданні. Окрім того, слідчий суддя зауважив, що підозрюваний не дивлячись на те, що є громадянином Республіки Азербайджан, тривалий період часу проживав в України та розуміє українську мову, про що зазначив у судовому засіданні.

З урахуванням цього, апеляційний суд не вбачає обґрунтованих підстав стверджувати про порушення органом досудового розслідування при подачі клопотання права на захист обвинуваченого. В свою чергу, судовий розгляд провадження проведено слідчим суддею з залученням перекладача, котрим в повній міри було здійснено переклад доводів клопотання, в тому числі, в розрізі посилання на докази до нього.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу і на те, що апеляційні посилання сторони захисту на не належне процесуальне вирішення питання відводу слідчому судді, котрим постановлено оскаржуване рішення, є не відповідним, як матеріалам судового провадження №296/13926/25, так і відповідним вимогам КПК України.

Так, у відповідності до матеріалів провадження №296/13926/25, адвокатом ОСОБА_8 05.12.2025 в судовому засіданні було заявлено відвід слідчого судді ОСОБА_1 (а.п.173).

05.12.2025 заяву захисника ОСОБА_8 про відвід слідчого судді в порядку ст.81 КПК України, було направлено на відповідний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно визначено суддю, котрим заяву про відвід було розглянуто та постановлено ухвалу від 08.12.2025 про відмову у задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 про відвід слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира ОСОБА_1 (а.п.-180).

Таким чином, заяву захисника ОСОБА_8 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 було розглянуто у відповідності до вимого ст.81 КПК України. Жодних доказів протилежного суду апеляційної інстанції стороною захисту не надано, відсутні такі докази і в матеріалах провадження. Також відсутні в матеріалах провадження і докази щодо не задоволення клопотання про розгляд заяви про відвід слідчого судді в режимі відеоконференції з захисником ОСОБА_8 , оскільки таке клопотання останнього в матеріалах провадження відсутнє. При цьому, судом про призначений розгляд заяви про відвід належно повідомлено судовою повісткою адвоката ОСОБА_8 (а.п.177-178). Апеляційні посилання захисника в цій частині є безпідставними.

В свою чергу, при вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 може бути причетним до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ст.348 КК України.

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_9 підтверджується сукупністю доказів, які були долучені до клопотання слідчого, та об`єктивно на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної останньому, і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа може бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Наведене захисником в апеляційній скарзі щодо можливої невинуватості ОСОБА_9 в інкримінованих злочинних діях, не спростовують даних, що ОСОБА_9 може бути причетним до інкримінованих кримінальних правопорушень. Переконливих доказів на спростування цього стороною захисту не надано. Версія сторони захисту щодо на противагу доводам обвинувачення є непідтвердженою. Формальні посилання захисника на недоведеність висунутої підозри не підтверджені відповідними доказами.

При цьому, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними посилання сторони захисту, що органом досудового розслідування не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ст.348 КК України.

В свою чергу, як вважає суд апеляційної інстанції, матеріали провадження об`єктивно вказують на наявність ризиків: можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, вчиняти спроби впливу на учасників кримінального провадження, як і вчинити інші кримінальні правопорушення.

Зокрема, на думку апеляційного суду при продовженні строку дії запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, слідчим суддею належно враховано тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_9 , фактичні обставини їх вчинення, значний суспільний резонанс та небезпеку скоєного, тощо.

При цьому, як убачається з матеріалів провадження, інкриміновані ОСОБА_9 кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ст.348 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України, є тяжкими та особливо тяжкими.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати ОСОБА_9 , переховуватися від органу досудового розслідування чи суду.

В даному випадку, апеляційний суд зважає й на те, що ОСОБА_9 не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, як і активну роль останнього в інкримінованих злочинних діях, перебування останнього в міжнародному розшуку, що об`єктивно підсилює процесуальний ризик можливого переховування останнього від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд погоджується і з наявністю процесуального ризику вчинення підозрюваним спроб протиправного впливу на відповідних учасників кримінального провадження (свідків, інших учасників) будь яким шляхом для зміни, відмови від показів останніх, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню. При цьому, при встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від учасників процесу під час судового засідання, крім того, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність таких ризиків є об`єктивно безпідставними.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя відповідно до ст.178 КПК України, врахував фактичні обставини цього кримінального провадження, його характер, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_9 у разі визнання його винним, дані про його особу, взяв також до уваги наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи обвинуваченого, переконливо виключає можливість обрання відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Також, апеляційний суд приймає до уваги, що жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_9 на вказаній стадії кримінального процесу, а ні слідчому судді, а ні апеляційному суду надано не було.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції визнає безпідставними доводи захисника про те, що суд першої інстанції не обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, та недоведеність ризиків зазначених в клопотанні прокурора.

За вище встановлених обставин, гарантування підозрюваним належного дотримання процесуальних обов`язків, на переконання апеляційного суду не доводять по-за розумним сумнівом дотримання останнім відповідної сталої процесуальної поведінки, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного ОСОБА_9 , судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження слідчим суддею при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_11 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 08.12.2025, якою продовжено застосування до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08.02.2026 включно, без визначення розміру застави, зі строком дії до 08.02.2026 року включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :