Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3248/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Номер провадження №11-кп/4805/998/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_4 ,

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження №279/3248/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 12.11.2025 року, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.01.2026, із раніше визначеним розміром застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченої ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт. Вважає ухвалу незаконною та необгрунтованоюа. Вказує, що ризики, на які посилався прокурор, не обгрунтовані, та не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку. Зазначає, що судом не враховано, що н утриманні обвинуваченої є малолятня дитина, яка потребує її нагляду та допомоги.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12 листопада 2025 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10.01.2026 року включно, із раніше визначеним розміром застави.

Своє рішення суд обгрунтував тим, що ОСОБА_10 обвинувачуться у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, який є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання від 8 до 12 років позбавлення волі, а тому під тяжкістю покарання, яке їй загрожує у разі доведеності її вини, може переховуватися від суду. Також судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом повідомлення іншим зацікавленим особам про обставини, які стали їй відомі в ході проведення досудового слідства, та продовження кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_10 обвинувачується, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Крім того, судом враховано дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, не заміжня, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України.

Обвинувачена ОСОБА_10 клопотання про участь в апеляційному розгляді не подавала, що не суперечить ч.4 ст.422-1 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_9 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного судового провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Зокрема, у ст.199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_10 судом першої інстанції повністю дотримано вимоги ст.ст.176-178 183, 196, 199, 331 КПК України.

Так, з контрольного судового провадження № 279/3248/25 вбачається, що в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченої.

Перевіряючи доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченої під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченої з огляду на наступне.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності ризиків, передбачених п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшилися.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Апеляційний суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченою зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченої та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, апеляційний суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 114-2 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання від восьми до дванадцяти років позбавлення волі, а тому під тяжкістю можливого покарання, яке їй загрожує, може вчиняти спроби переховування від суду.

Колегія суддів, також погоджується з висновками суду про наявність ризику щодо перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_10 може повідомити іншим зацікавленим особам про обставини, які стали їй відомі в ході проведення досудового слідства

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду про наявність ризику вчинення обвинуваченою ОСОБА_10 іншого кримінального правопорушення, оскільки продовження дії воєнного стану в Україні свідчать про існування ризику продовження представникам рф в проведенні підривної діяльності на шкоду державній безпеці.

Судом першої інстанції також враховано особу обвинуваченої ОСОБА_10 , яка раніше не судима, має малолітню дитину, має постійне місце проживання, не заміжня.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги сторони зпахисту, відповідно до ст.178 КПК України, врахував фактичні обставини цього кримінального провадження, їх характер, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій ОСОБА_10 у разі визнання її винною, дані про її особу, взяв також до уваги наявність ризиків, передбачених п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачена може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про продовження строку тримання останньої під вартою.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою.

Тому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої, судом на даному етапі не встановлено.

Всі викладені захисником в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження суду першої інстанції при продовженні обвинуваченій строку дії запобіжного заходу та їм надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість висновків суду першої інстанцї не встановлено.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_10 .

Істотних порушень кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_10 під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обгрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 12.11.2025 року, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.01.2026 року із раніше визначеним розміром застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн. без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :