У Х В А Л А

іменем України

Справа №377/1085/25

Провадження №1-кп/377/42/25

23 грудня 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі клопотання начальника Славутицького відділу Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 09 вересня 2025 року за № 0000066 за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Леніногорськ, Республіка Казахстан, громадянина України, одруженого, працюючого на ДСП ЧАЕС на посаді керівника проектів і програм інженерного центру, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

У С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0000066 за частиною 2 статті 367 КК України, відносно ОСОБА_5 .

23 грудня 2025 року до суду подано клопотання начальника Славутицького відділу Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000066 за частиною 2 статті 367 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні Славутицького міського суду Київської області знаходиться кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за № 0000066 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 367 КК України. Ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року до підозрюваного ОСОБА_5 під час досудового розслідування було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 24 години 00 хвилин до 05 годин 00 хвилин, до 27 жовтня 2025 року. Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 24 жовтня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 24 години 00 хвилин до 05 годин 00 хвилин, на два місяці до 24 грудня 2025 року включно. Ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, що існували при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 не зменшилися, тому виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу. Так, у разі визнання винуватим ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, останньому загрожує позбавлення волі від двох до п`яти років з позбавленням волі обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому з метою уникнення покарання, обвинувачений може переховуватися від суду. Таким чином, вказана обставина свідчить про необхідність запобігання ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на свідків, з метою зміни показань останніми в ході судового розгляду, що свідчить про існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України. Враховуючи вищевказані ризики, застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу унеможливлюють забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в клопотанні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував і подав заперечення на клопотання начальника Славутицького відділу Вишгородського окружної прокуратури Київської області про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби та покладення на обвинуваченого процесуальних обов`язків, в якому зазначив, що вказане клопотання є безпідставним, необґрунтованим, складеним із грубим порушенням норм чинного кримінального процесуального законодавства, та спрямованим виключно на обмеження гарантованих Конституцією України прав і свобод обвинуваченого. Немає жодних законних підстав, розумних підозр чи доказів вважати, що ОСОБА_5 буде переховуватись від суду, оскільки з моменту повідомлення про підозру він не переховувався від органів досудового розслідування та суду. Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду перестав існувати з часом, оскільки у обвинуваченого належна процесуальна поведінка. Органами Національної поліції здійснювався постійний і ретельний контроль за дотриманням обраного запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту в нічний час доби. Відповідно до отриманої відповіді на адвокатський запит з ВП № 2 Вишгородського РУП ОСОБА_5 жодного разу не допускав будь-яких порушень. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання та постійне місце роботи на ДСП ЧАЕС. Основним аргументом сторони обвинувачення на підтвердження ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, є тяжкість покарання, проте сама по собі тяжкість покарання не є самостійною та достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Обвинувачений немає жодного майна та родичів за кордоном, його майновий стан свідчить про саму неможливість переховуватися, оскільки він немає засобів для такого існування, має сталі соціальні зв`язки, офіційно довгий час працевлаштований на одному підприємстві, постійно проживає та зареєстрований за однією адресою разом з дружиною пенсійного віку. Стороною обвинувачення жодним чином не підтверджено та не додано відповідних доказів до поданого клопотання, що могли б вказувати на можливість існування ризику впливу на свідків. ОСОБА_5 є раніше не судимим, має зареєстроване місце проживання, має відмінну репутацію, з 1987 року працює на ДСП ЧАЕС, користується повагою серед персоналу станції. Заявлений для продовження запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не сприяє виконанню завдань у кримінальному провадженні. Відносно ОСОБА_5 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечував.

Представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що при розгляді клопотання прокурора покладається на розсуд суду.

Вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , заслухавши думку прокурора, захисника, представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ухвалою слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 02 вересня 2025 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року, до підозрюваного ОСОБА_5 під час досудового розслідування кримінального провадження було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, в межах строку досудового розслідування, тобто до 27 жовтня 2025 року. ОСОБА_5 було заборонено залишати місце фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , у певний період доби з 24:00 години до 05:00 години, крім розумного фактичного часу необхідного для прибуття за викликом суду, перебування в суді й участі в судових засіданнях, надання невідкладної медичної допомоги в закладах охорони здоров`я та інших випадках пов`язаних із врятуванням життя чи здоров`я в умовах воєнного стану.

Ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 24 жовтня 2025 року продовжено на два місяці строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, заборонено йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 24 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин наступного дня, за виключенням випадків отримання медичної допомоги та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного і воєнного характеру, до 24 грудня 2025 року включно.

Відповідно до частини 1 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з частиною 2 статті 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом частини 2 статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до статей 177, 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, і особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з частини 1, 2 статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Питання про застосування запобіжного заходу вирішується під час судового розгляду у кримінальному провадженні, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки на її заміну висунуте обвинувачення. Судом, який здійснює судовий розгляд обвинувального акту, перевіряється обґрунтованість обвинувачення шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на даній стадії вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, на які вказує прокурор, і які не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку домашнього арешту.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у частині 1 статті 177 КПК.

Прокурор обґрунтовує клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України.

Надаючи оцінку ризику переховування від суду, передбаченого пунктом 1 частини 1 статі 177 КПК України, суд виходить з такого.

ЄСПЛ зазначає, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

При оцінці даного ризику, судом враховуються дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення злочину, поставленого у вину обвинуваченому, а також існування реальної можливості переховування від суду з урахуванням суспільно-політичної обстановки в державі, введенням воєнного стану та існуванням непідконтрольних державі територій, в зв`язку з чим ступінь вказаного ризику є надзвичайно високим.

Отже, при визначенні ймовірності переховування ОСОБА_7 від суду, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, можливість обвинуваченого залишити територію України з огляду на відсутність для нього законодавчого обмеження для такого виїзду в умовах воєнного стану, оскільки він досяг 60 років.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі доводять, що цей ризик є достатньо високим. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Таким чином, суд погоджується із тим, що ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, щодо переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, продовжує існувати.

Прокурором в судовому засіданні також доведено, що ризик, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, який полягає в тому, що обвинувачений може незаконного впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, не зменшився, оскільки свідки на даний час не допитані судом, і судове провадження у даному кримінальному провадженні не завершене.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України). За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд враховує, що обвинуваченому ОСОБА_5 вже відкриті матеріали досудового розслідування, тому він обізнаний про осіб, які дали показання в цьому кримінальному провадженні, зміст їхніх показань та їхні персональні дані, що створює передумови для можливої спроби поза процесуального впливу на свідків.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, які знайшли своє підтвердження під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 , в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до частини 5 статті 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Виходячи з положень статей 177, 178, 331 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, документів, які характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по 23 лютого 2026 року включно та покласти на нього наступні обов`язки на строк по 23 лютого 2026 року включно: прибувати до Славутицького міського суду Київської області за першою вимогою; повідомляти суд та прокурора про зміну свого місця проживання.

Покладені на обвинуваченого обов`язки при продовженні строку дії нічного домашнього арешту у визначеному вище обсязі не є занадто обтяжливими для нього, будуть здатні запобігти реалізації встановлених ризиків і в достатній мірі забезпечать його належну процесуальну поведінку.

Таким чином, встановлення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які не зменшилися, виправдовує продовження строку дії запобіжного заходу та процесуальних обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 ..

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж домашній арешт у певний час доби не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При вирішенні питання щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу суд дійшов до висновку, що застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки є недостатнім для запобігання встановленим ризикам, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого обвинуваченого ОСОБА_5 , а їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 181, 196, 198, 331, 376 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання начальника Славутицького відділу Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити на два місяці строк дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 24 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин наступного дня, за виключенням випадків отримання медичної допомоги та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного і воєнного характеру, до 23 лютого 2026 року включно.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 23 лютого 2026 року включно, наступні обов`язки:

- прибувати до Славутицького міського суду Київської області за першою вимогою;

- повідомляти суд та прокурора про зміну свого місця проживання.

Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Копію ухвали для організації виконання направити до Відділення поліції № 2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Встановити строк дії ухвали по 23 лютого 2026 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1