Справа № 751/4246/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/864/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час судового засідання обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 03 січня 2026 року включно, з утриманням ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, мотивував це рішення, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, з огляду на наявність та продовження існування заявлених у клопотанні прокурора ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник-адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , в якій просить ухвалу суду скасувати та обрати щодо її підзахисного інший більш м`який запобіжний захід. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що подане клопотання не відповідає вимогам КПК України, є необґрунтованим, а ризики не підтверджені належними та достатніми доказами. Зазначає, що до клопотання про продовження строку тримання під вартою в порушення вимог ст. ст. 184, 199 КПК України прокурором Чернігівської окружної прокуратури не додані копії матеріалів, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, не викладені обставини, які свідчать про заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а прохальна частина клопотання не відповідає вимогам глави 18 КПК України. Також зазначає, що суд не надав належної оцінки клопотанню обвинуваченого про застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Від обвинуваченого ОСОБА_9 також надійшла апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу скасувати та призначити йому більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт або заставу. В обґрунтування скарги посилається на те, що заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені ст.177 КПК України, не підтверджені матеріалами кримінального провадження. Також вказує, що прокурором у судовому засіданні не було доведено факт порушення ним умов перебування під заставою раніше. Проте, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд безпідставно не розглянув можливість застосування відносно нього альтернативного запобіжного заходу, зокрема, у вигляді домашнього арешту або застави.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_8 та її підзахисного ОСОБА_9 , які підтримали подані стороною захисту апеляційні скарги та просили їх задовольнити з вказаних в них підстав, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як убачається з матеріалів справи, на розгляді Новозаводського районного суду м. Чернігова перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 16.12.2020 за №0006120, по обвинуваченню ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

На підставі ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.05.2023 обвинуваченого ОСОБА_9 було оголошено у міжнародний розшук та щодо останнього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

12.03.2025 на адресу Новозаводського районного суду м. Чернігова з Міністерства юстиції України надійшов лист щодо видачі з ФРН ОСОБА_9 , у якому повідомлено, що процедуру екстрадиції ОСОБА_9 заплановано здійснити 24.03.2025 в аеропорту м. Мюнхена. Також повідомляють, що рішення про видачу ОСОБА_9 до України прийнято компетентним органом Федеративної Республіки Німеччина з урахуванням наданих Міністерством юстиції України відповідних гарантій, у тому числі, що у разі видачі в Україну ОСОБА_9 буде утримуватись під вартою в ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)».

На підставі ухвали судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.03.2025, було відновлено судове провадження у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 та призначено підготовче судове засідання.

25.03.2025 до Новозаводського районного суду м. Чернігова надійшло клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, з подальшим його утриманням в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19».

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25.03.2025 до обвинуваченого ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», який у подальшому продовжувався.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 09 листопада 2025 року, з утриманням ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Відповідно до ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст.178 КПКУ.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 суд не припустився жодних порушень кримінального правопорушення. Під час розгляду клопотання були присутні обвинувачений та його захисник, які висловили свою думку щодо заявленого клопотання.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбувається перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Більш того, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом». Ці питання є предметом саме судового розгляду обвинувачення, коли усім наданим доказам повинна бути надана оцінка в судовому рішенні за результатами такого розгляду.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, а тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; особу обвинуваченого, відсутність у нього стійких соціальних зв`язків та офіційного джерела прибутку, а також той факт, що останній переховувався від суду, перебував у міжнародному розшуку, є вагомим доказом існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений може ухилитися від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, яка йому загрожує у разі визнання винуватим.

Також, не слід виключати ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вірогідність продовження злочинної діяльності або вчинення нових кримінальних правопорушень підозрюваним є досить значною, беручи до уваги схему здійснення ним протиправних дій.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання прокурора триває судовий розгляд, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків можливості продовження злочинної діяльності, ухилення від явки до суду.

На час розгляду клопотання прокурора раніше встановлені ризики не належної поведінки обвинуваченого не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Викладені захисником доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого. Всім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, що і зумовлює однаковість змісту судових рішень, адже ні встановлені ризики, ні відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, ні дані про особу винного, ні доводи сторони захисту не змінились.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, його суспільної небезпечності для інших осіб, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Твердження захисника що до клопотання не додані копії матеріалів, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, згідно з пунктом 3 частини 4 даної статті, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

На переконання колегії суддів, місцевий суд, згідно з вимогами ч.ч.4, 5 ст.182, ч.ч.3, 4 ст.183 КПК України, зважаючи на дискреційні повноваження суду щодо визначення розміру застави при застосуванні щодо обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано не визначив розмір застави.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4