УХВАЛА

08 січня 2026 року

м. Київ

справа № 167/1442/17

провадження № 51-1209 км 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

розглянувши заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід у даному кримінальному провадженні,

встановив:

До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 на вирок Тернопільського апеляційного суду від 14 січня 2025 року стосовно нього.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 01 квітня 2025 року вказана касаційна скарга передана на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: судді-доповідача ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2025 року, після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з відпусткою судді ОСОБА_8 та у зв`язку зі звільненням у відставку на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 26 серпня 2025 року судді ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 визначено колегію суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Під час розгляду у відкритому судовому засіданні вказаної вище касаційної скарги суддя ОСОБА_1 заявила самовідвід зогляду на те, що свою позицію у цьому провадженні вона висловлювала у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 30 травня 2024 року стосовно ОСОБА_6 (справа № 167/1442/17, провадження № 51-1209 км 19).

Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого ОСОБА_6 , який при вирішенні питання самовідводу поклався на розсуд суду, прокурора ОСОБА_5 , яка не заперечувала щодо заявленого самовідводу, колегія суддів дійшла висновку про те, що заява судді ОСОБА_1 про самовідвід є обґрунтованою з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК), суддя не може брати участь у кримінальному провадженні занаявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 21 травня 2018 року ОСОБА_6 виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 21 травня 2018 року стосовно ОСОБА_6 змінено в частині вирішення долі речових доказів, застосовано спеціальну конфіскацію, що полягало у примусовому безоплатному вилученні у власність держави 4000 грн, які були передані на тимчасове зберігання у сховище цінностей філії - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк». В іншій частині вирок місцевого суду залишено без зміни.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 30 травня 2024 року колегія суддів у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 скасувала ухвалу Волинського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_6 та призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вироком Тернопільського апеляційного суду від 14 січня 2025 року вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 21 травня 2018 року стосовно ОСОБА_6 скасовано та ухвалено новий, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 369 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. Цим же вироком на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Не погоджуючись із таким вироком суду апеляційної інстанції, засуджений ОСОБА_6 звернувся з касаційною скаргою.

Як вбачається зі змісту вказаної вище постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 30 травня 2024 року, справу розглянуто за касаційною скаргою прокурора та скасовано рішення суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_6 , яким виправдувальний вирок стосовно нього змінено в частині вирішення долі речових доказів.

У постанові від 30 травня 2024 року колегія суддів у складі судді-доповідача ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 висловила свою позицію про те, що вказану ухвалу суду апеляційної інстанції не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки наведені у цій постанові порушення перешкодили апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону (ч. 1 ст. 412 КПК), що як наслідок вплинуло на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК).

Звернувшись із касаційною скаргою, засуджений ОСОБА_6 просить Верховний Суд скасувати вирок Тернопільського апеляційного суду від 14 січня 2025 року, а кримінальне провадження стосовно нього закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпано можливості їх отримати.

Тобто, у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 оскаржує рішення, постановлене в межах одного й того ж кримінального провадження, в якому суддя ОСОБА_1 вже брала участь як головуюча у складі колегії суддів Верховного Суду та висловлювала по суті свою позицію у судовому рішенні (постанова від 30 травня 2024 року).

Колегія суддів враховує, що:

- відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених 27 липня 2006 року Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому числі і у випадку коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді;

- у рішенні «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v.Belgium, 1984) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив, що вирішальним є не лише те, чи є суддя насправді неупередженим, а й те, чи є об`єктивні підстави сумніватися в його неупередженості та постановив, що навіть формальна участь судді в попередньому етапі справи може викликати сумніви щодо його об`єктивності на наступних етапах розгляду;

- у постанові від 09 грудня 2025 року (справа № 283/4/17-к, провадження № 51-954 км 25), Верховний Суд, надаючи оцінку доводам касаційної скарги сторони захисту щодо незаконності, на їх думку, складу суду, оскільки суддя у цьому провадженні брав участь у апеляційному розгляді, за результатами якого ухвалою було скасовано виправдувальний вирок місцевого суду, звернув увагу на необхідності аналізу того, чи дає характер ухвали суду апеляційної інстанції вважати, що суддя перед початком другого апеляційного розгляду мав упереджену думку щодо оцінки обставин справи і винуватості засудженого.

Отже, з огляду на вказану вище практику Верховного Суду та ЄСПЛ, враховуючи наведені положення Бангалорських принципів поведінки суддів, з метою уникнення можливості виникнення в учасників провадженнясумнівів у неупередженості судді ОСОБА_1 під час розгляду касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 на вирок Тернопільського апеляційного суду від 14 січня 2025 року стосовно нього, забезпечення безсторонності та об`єктивності, керуючись вимогами п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, заява про самовідвід судді ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 82 КПК у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) одного чи кількох суддів із складу суду або всього складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведених суддів із заміною останніх іншими суддями або іншим складом суддів.

З урахуванням викладеного, провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 необхідно передати для заміни відведеної судді у порядку ч. 3 ст. 82 КПК.

Керуючись статтями 75, 80, 81, 82 КПК, Верховний Суд

постановив:

Заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід задовольнити.

Здійснити повторний автоматизований розподіл матеріалів провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Тернопільського апеляційного суду від 14 січня 2025 року стосовно нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3