ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/901/26
провадження № 1-кс/753/207/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2026 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 погоджене прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні, внесене 15 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002149, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київа, українця, громадянина України, начальника складу складів матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України-

В С Т А Н О В И В:

16 січня 2026 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшло вказане вище клопотання.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 16 січня 2026 року матеріали клопотання передано судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у місті Києві розслідується кримінальне провадження № 0002149, відомості про яке внесені 15 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Вимоги ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Згідно з указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року

в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено та який діє по теперішній час.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 6 грудня 1991 року та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12 травня 2015 року воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

10 березня 2022 року ОСОБА_6 призвано на військову службу під час мобілізації до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10 березня 2022 року сержанта ОСОБА_6 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 №16 призначено на посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Отже, з 10 березня 2022 року ОСОБА_6 вважається військовослужбовцем військової служби та таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, ОСОБА_6 в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

24 березня 2024 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 86 (по стройовій частині) сержанту ОСОБА_6 надано щорічну основну відпустку до міста Гюккельгофен, Федеративна Республіка Німеччина, строком на 15 діб (з урахуванням чотирьох діб на дорогу необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку), тобто до 11 квітня 2024 року.

Так, сержант ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» діючи умисно, з особистих мотивів та з метою ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, вчинив дезертирство, а саме, 12 квітня 2024 року не з`явився після відпустки до Федеративної Республіки Німеччини, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього по даний час.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у дезертирстві, тобто нез`явленні на службу з відпустки, з метою ухилитись від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Слідчим ОСОБА_6 у порядку ст. 135 КПК України 15 грудня 2025 року викликано до органу досудового розслідування для вручення повідомлення про підозру на 10:00 год. 18 грудня 2025 року та на 10:00 год. 19 грудня 2025 року.

У визначений час ОСОБА_6 до органу досудового розслідування не з`явився, у зв`язку з чим у порядку ст. 135, 278 КПК України повідомлення про підозру 22 грудня 2025 року скеровано за відомими адресами проживання ОСОБА_6 засобами поштового зв`язку.

Крім того, слідчим 22 грудня 2025 року викликано ОСОБА_6 у порядку ст. 135 КПК України до органу досудового розслідування для проведення слідчих (розшукових) дій: допиту підозрюваного та вручення клопотання про застосування запобіжного заходу.

Однак, ОСОБА_6 до органу досудового розслідування для проведення слідчих (розшукових) дій не з`явився, причини неявки органу досудового розслідування не повідомив, його місцезнаходження наразі невідоме.

У вчиненні даного кримінального провадження обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Згідно витягу наданого Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24 березня 2024 року перетнув державний кордон у пункті пропуску «Устилуг» в напряму «Виїзд», після чого на територію України не повертався.

В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування.

07 січня 2026 року підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в міжнародний розшук.

Постановою слідчого від 07 січня 2026 року досудове розслідування було зупинено.

Клопотання обґрунтоване наявністю ризиків, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків.

Як передбачено частиною першою статті 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Частиною шостою статті 193 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Зі змісту наведеної норми КПК України слідує, що для з`ясування наявності підстав провести розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваного слідчий суддя, суд перевіряє чи наведені достатньо вагомі факти та об`єктивні відомості, котрі у своїй сукупності та взаємозв`язку можуть свідчити про те, що особу оголошено у міжнародний розшук.

Згідно з ч. 1 ст. 281 КПК України , якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Як свідчать матеріали клопотання та пояснив у судовому засіданні прокурор 07 січня 2026 року постановою слідчого підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук, здійснення якого доручено оперативному підрозділу Дарницького УП ГУ НП у м. Києві.

Окрім того, згідно витягу наданого Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24 березня 2024 року перетнув державний кордон у пункті пропуску «Устилуг» в напряму «Виїзд», після чого на територію України не повертався.

Наведені обставини у своїй сукупності дають слідчому судді достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 було оголошено у міжнародний розшук і таке процесуальне рішення слідчого не носило формальний характер і не було явно безпідставним, а тому наявні підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16 січня 2026 року доручено Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити підозрюваному ОСОБА_6 , захисника у кримінальному провадженні № 0002149, відомості про яке внесені 15 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України, для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та забезпечити його прибуття у судове засідання.

У судове засідання з`явилися прокурор ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 , який діє на підставі доручення Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити його, посилаючись на ризики, про які зазначено у клопотанні, зокрема, можливість підозрюваного впливати на свідків; вчиняти інші кримінальні правопорушення, що безпосередньо пов`язані із впливом на свідків; а також наголосив на ризику щодо переховування підозрюваного від органу досудового розслідування зважаючи на те, що його було оголошено у розшук.

Адвокат ОСОБА_4 заперечував проти поданого клопотання, вказав на те, що наразі немає інформації щодо того, що підозрюваний знає, що відносно нього розглядається клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, адвокат зауважив, що ризики, про які зазначає прокурор, є необґрунтованими, зокрема не є доведеним ризик впливу на свідків. Загалом адвокат просив суд відмовити у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, дійшов таких висновків.

Як вбачається із матеріалів поданого клопотання, слідчим відділом Дарницького УП ГУНП у місті Києві розслідується кримінальне провадження № 0002149, відомості про яке внесені 15 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється у дезертирстві, тобто нез`явленні на службу з відпустки, з метою ухилитись від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

У порядку ст. 135 КПК України ОСОБА_6 15 грудня 2025 року викликано до органу досудового розслідування для вручення повідомлення про підозру на 10:00 год. 18 грудня 2025 року та на 10:00 год. 19 грудня 2025 року.

У визначений час ОСОБА_6 до органу досудового розслідування не з`явився, у зв`язку з чим у порядку ст. 135, 278 КПК України повідомлення про підозру 22 грудня 2025 року скеровано за відомими адресами проживання ОСОБА_6 засобами поштового зв`язку.

Зокрема повідомлення про підозру та повістки були надіслані на адресу місця реєстрації та фактичного проживання підозрюваного, а також надіслано у месенджері дружині підозрюваного, розміщено оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» та надіслано директору Керуючої компанії житлового фонду Дарницького району м. Києва.

Крім того, слідчим 22 грудня 2025 року викликано ОСОБА_6 у порядку ст. 135 КПК України до органу досудового розслідування для проведення слідчих (розшукових) дій: допиту підозрюваного та вручення клопотання про застосування запобіжного заходу.

Однак, ОСОБА_6 до органу досудового розслідування для проведення слідчих (розшукових) дій не з`явився, причини неявки органу досудового розслідування не повідомив, його місцезнаходження наразі невідоме.

Згідно витягу наданого Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24 березня 2024 року перетнув державний кордон у пункті пропуску «Устилуг» в напряму «Виїзд», після чого на територію України не повертався.

В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування.

07 січня 2026 року підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в міжнародний розшук.

Статтею 176 КПК України визначені види запобіжних заходів.

Відповідно до положень частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, які враховуються при обрані запобіжного заходу.

Системний аналіз норм законодавства свідчить про те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дослідженню підлягають чотири групи обставин:

- чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення;

- чи наявні ризики кримінального провадження;

- чи наявні обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам;

- індивідуальні обставини щодо підозрюваного, передбачені статтею 178 КПК України.

Суд враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, а тому зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, враховуючи положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виходить з того, що згідно із практикою ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).

Тобто, не вдаючись до детального аналізу, оцінки дій, винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, слідчий суддя повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак мають створювати у слідчого судді реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з наданими прокурором поясненнями та матеріалами кримінального провадження на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України.

Так, дослідивши додані до клопотання слідчого матеріали досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що вони містять достатні для цього етапу розслідування докази, які доводять причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину, і містяться у:

-повідомленні про вчинення кримінального правопорушення;

-матеріалах службового розслідування військової частини;

-відомостях, що містяться у протоколах допитів свідків;

-інших матеріалах провадження в їх сукупності.

Дослідивши у судовому засіданні надані органом досудового розслідування докази, слідчий суддя вважає, що за обставин, викладених у клопотанні про обрання запобіжного заходу, прокурор довів наявність обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Підозра ОСОБА_6 ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують підозрюваного із кримінальним правопорушенням, а під час розгляду клопотання не виникло будь-якого іншого розумного обґрунтування участі підозрюваного у подіях, про які йдеться, ніж та, щодо якої стверджує прокурор.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Щодо ризиків кримінального провадження, прокурор зазначає про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, який обґрунтовує тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 408 КК України, та можливістю призначення йому покарання, пов`язаного з позбавленням волі на строк від 5 до 12 років.

Також прокурор вважає, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків з метою примушування до надання недостовірних показань, що може влипнути на об`єктивність досудового розслідування.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення прокурор мотивує тим, що він безпосередньо пов`язаний із ризиком впливу на свідків, а спонукання свідків надавати недостовірні відомості містить ознаки самостійного кримінального правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про їх наявність, враховуючи конкретні обставини справи та наявні дані про особу ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 12 років, а тому очікування можливого вироку може мати значення для ризику переховування, який слідчий суддя вважає цілком вірогідними з огляду на співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування порівняно із засудженням до покарання у виді позбавлення волі. При цьому слідчий суддя враховує наявні у матеріалах кримінального провадження відомості, що дають обґрунтовані підстави припустити, що підозрюваний вже перебуває за межами України.

У зв`язку із викладеним наведені в клопотанні обставини свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини висновки про ступінь ризиків та неможливості їм запобігання більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки під час попередніх розслідувань (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає, що до підозрюваного в даному випадку не можуть бути обрані запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання та домашнього арешту, у зв`язку з тим, що вони не будуть дієвими і не зможуть перешкодити настанню вищевказаних ризиків. Неможливе обрання до підозрюваного і запобіжного заходу вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно підозрюваного саме такого запобіжного заходу.

Крім того, слідчим суддею враховується, що відповідно до частини восьмої статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Таким чином, слідчий суддя з урахуванням сукупності встановлених на даному етапі кримінального провадження обставин, дійшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування найсуворішого запобіжного заходу.

При цьому слідчий суддя враховує особливості розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, передбачені ч. 6 ст. 193 КПК України, та встановлені цієї нормою гарантії прав підозрюваного, згідно з якими після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Як передбачено ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Керуючись статтями 7, 131, 132, 176-178, 183, 186, 193, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

клопотання слідчого - задовольнити.

У порядку частини шостої статті 193 КПК України обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Роз`яснити, що згідно з положеннями частини шостої статті 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду проголошено 23 січня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1