КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.08.2025 задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: грошові кошти в сумі 14 300 доларів США; мобільний телефон «iPhone 14 Plus», s/n: НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 ; ноутбук «Lenovo IdeaPad Z 570» s/n:WB05799231 із зарядним пристроєм; чотири аркуші А4 на кожному із яких розміщено по одному особистому підпису ОСОБА_6 та відтиску печатки ТОВ «Центренергоресурс» (), що були вилучені в ході обшуку 11.07.2025 за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

03.09.2025 від представника власника майна надійшли доповнення до _____________________________________________________________________________

Справа № 757/34676/25-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6709/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

апеляційної скарги, в яких він зазначав, що висновки слідчого судді про відповідність вилученого майна ознакам речових доказів не відповідають обставинам кримінального провадження та не підтверджуються жодним долученим до клопотання доказом.

Ні в протоколі обшуку від 11.07.2025, ні в клопотанні від 23.07.2025 не вказано про існування конкретної підстави, визначеної ч. 2 ст. 167 КПК України, яка обумовлювала потребу у вилученні грошових коштів, мобільного телефону та ноутбука.

Необхідність арешту грошових коштів взагалі не обгрунтована в оскаржуваній ухвалі.

Крім того, ухвалою слідчого судді від 26.06.2025 про надання дозволу на обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 було надано дозвіл лише на копіювання інформації комп`ютерів, мобільних телефонів.

Слідчим суддею не здійснено оцінку доводів сторони захисту під час розгляду клопотання, та не наведено такі доводи у мотивувальній частині ухвали.

Прокурор, власник майна ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_5 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Від представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 04.09.2025 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у його відсутності.

Від прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 04.09.2025 надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку із участю прокурора в іншому судовому засіданні.

Разом з тим, доказів на обгрунтування викладених у клопотанні обставин щодо неможливості забезпечення участі прокурора у судовому засіданні, а також відомостей щодо неможливості прибуття в судове засідання інших прокурорів з числа групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, до клопотання не долучено.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебуває кримінальне провадження № 0001103 від 13.06.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 366 КК України

Згідно даних клопотання, у межах вказаного кримінального провадження встановлюються обставини злочинних дій, де група осіб за участі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 та ОСОБА_14 діючи за попередньою змовою між собою та колом невстановлених осіб, керуючись корисливими мотивами, шляхом введення в обману надаючи недостовірні відомості про здійснення господарчої діяльності в сфері садівництва, ягідництва та виноградарства, незаконно заволоділи грантовими коштами, передбаченими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2022 року №738 «Деякі питання надання грантів бізнесу» отриманими наступними підприємствами:

- ТОВ «АДАМАНТІК» () згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №1728 від 28.09.2023 надано грант для створення або розвитку тепличного господарства на суму 2 млн. грн.;

- ТОВ «ГОРІХОВІ САДИ» () згідно наказу Мінагрополітики від 23.03.2023 №612 надано грант в загальній сумі 5 270 000 грн., для створення або розвитку садівництва, ягідництва та виноградарства;

- ТОВ «ФГ ФРУКТОВІ САДИ» (), згідно наказу Мінагрополітики від 27.03.2023 №633 надано грант в загальній сумі 5 390 000 грн., для створення або розвитку садівництва, ягідництва та виноградарства;

- ТОВ «ФГ САДИ КИЇВЩИНИ» (), згідно наказу Мінагрополітики від 28.03.2023 №645 надано грант в загальній сумі 5 245 000 грн., для створення або розвитку садівництва, ягідництва та виноградарства.

У межах вказаного кримінального провадження 11.07.2025 повідомлено про підозру ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2025 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 11.07.2025, цього ж дня проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 14 300 доларів США; мобільний телефон «iPhone 14 Plus», s/n: НОМЕР_4 3HN/A, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 ; ноутбук «Lenovo IdeaPadZ 570» s/n:WB05799231 із зарядним пристроєм; чотири аркуші А4 на кожному із яких розміщено по одному особистому підпису ОСОБА_6 та відтиску печатки ТОВ «Центренергоресурс» (.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України від 12.07.2025 вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

12.07.2025 старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22.07.2025 клопотання повернуто прокурору для усунення недоліків.

24.07.2025 старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 повторно звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , в якому просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: грошові кошти в сумі 14 300 доларів США; мобільний телефон «iPhone 14 Plus», s/n: НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 ; ноутбук «LenovoIdeaPad Z 570» s/n:WB05799231 із зарядним пристроєм; чотири аркуші А4 на кожному із яких розміщено по одному особистому підпису ОСОБА_6 та відтиску печатки ТОВ «Центренергоресурс» (), що були вилучені в ході обшуку 11.07.2025 за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.08.2025 задоволено клопотання слідчого в повному обсязі та накладено арешт на вищевказане майно.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти, мобільний телефон, ноутбук та документи, вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 , з тих підстав, що вказане майно може бути набутим кримінально протиправним шляхом, зберегти на собі сліди злочину та містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає ознакам речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України, а тому наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на вилучене майно з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про невідповідність вилученого майна ознакам речових доказів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки клопотання прокурора в повній мірі відповідає вимогам КПК України, та встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно може бути набутим кримінально протиправним шляхом, містити на собі відомості, які мають значення для кримінального провадження та може бути використане як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою його збереження.

Крім того, як убачається із даних протоколу огляду слідчим мобільного телефону від 05.08.2025, вилученого під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , на вказаному мобільному телефоні міститься листування, яке, як зазначено в протоколі, вказує на близькі відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також те, що ОСОБА_6 приймає участь у діяльності ТОВ "АДАМАНТІК".

Колегія суддів звертає увагу, що з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх, правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Посилання апелянта на відсутність у протоколі обшуку або клопотанні слідчого конкретної підстави, визначеної ч. 2 ст. 167 КПК України, яка обумовлювала потребу у вилученні грошових коштів, мобільного телефону та ноутбука, спростовується даними клопотання слідчого, яке містить відповідне обгрунтування необхідності тимчасового вилучення майна, з посиланням на те, що вилучене майно могол бути використане як засоби чи знаряддя вчинення злочину або зберегти на собі його сліди.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Апеляційні доводи про те, що ухвалою слідчого судді, на підставі якої проводився обшук, не було надано дозвіл на відшукання та вилучення мобільного телефону та комп`ютеру, натомість дозволено лише копіювання інформації з вказаних пристроїв, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого щодо арешту вказаного майна, оскільки положеннями ч. 7 ст. 236 КПК України передбачено можливість тимчасового вилучення речей, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та накладення в подальшому арешту на таке майно, за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

При цьому, у даному випадку слідчим дотримано вимоги абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання про арешт майна вперше подано до суду засобами поштового зв`язку 12.07.2025, тобто на наступний день після тимчасового вилучення майна.

Крім того, як вірно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, необхідність фіксації інформації, яка міститься на вилучених пристроях, відновлення вже видаленої інформації, обумовлює подальше їх утримання з метою проведення експертних досліджень.

Колегією суддів не встановлено недотримання слідчим вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3