Справа № 177/3104/25
Провадження № 1-кп/177/54/26
У Х В А Л А

Іменем України

27.01.2026 Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представників потерпілого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

провівши відкрите підготовче засідання в залі суду в м. Кривому Розі, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000761 від 07.05.2024 відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

встановив:

У провадженні Криворізького районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000761 від 07.05.2024 відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Захисниками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подані в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України у відповідності до п.10 ст. 284 КПК України з наступних підстав. Згідно наданих стороні захисту матеріалів та направленого до суду обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 15 січня 2025 року було вручено повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України у кримінальному провадженні № 0000761. Постановою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_13 клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 задоволено та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000761 від 07.05.2024 до трьох місяців. Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_15 по справі №202/151/25 від 11 червня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000761 від 07.05.2024 продовжено до 6 місяців, тобто до 15 липня 2025 року.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, 08 липня 2025 року, слідчим по даному кримінальному провадженню, було складено повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування. Згідно зі змісту повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування датованого 08.07.2025, ОСОБА_7 вказане повідомлення отримав 21.07.2025, ОСОБА_6 отримала вказане повідомлення 15.10.2025, інших даних матеріали кримінального провадження не містять. Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , отримали повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування після 15.07.2025, тобто поза межами строку досудового розслідування. Що є самодостатньою підставою для встановлення факту, що будь-які дії здійснені після 15.07.2025 є такими, що здійснені або прийняті поза межами строку досудового розслідування. Крім того, вважають, що сам обвинувальний акт по цьому кримінальному провадженню, який знаходиться на розгляді суду є таким, що складено, вручено та направлено до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з порушенням процесуального строку. Так ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як і їх захисники, ознайомились за матеріалами 14.10.2025, тобто 21.10.2025, при будь яких обставинах (за умови дотримання положень ч. 1 ст. 290 КПК України, та з урахуванням положень ч. 5 ст. 219 КПК України), строк досудового розслідування є таким що сплив. Тобто, обвинувальний акт складений, вручений та направлений до суду 23.10.2025 є таким, що складений, вручений та направлений до суду поза межами строку досудового розслідування. Відповідно до п.10 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 КПК України, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Закінчення строків досудового розслідування є беззаперечною підставою для закриття кримінального провадження. Злочин в якому обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ч. 4 ст. 189 КК України, відноситься до кримінального правопорушення проти власності, та не відносяться до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи. Вважали, що є всі підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожен окремо, в судовому засіданні наполягали на задоволенні їхніх клопотань, зазначили, що злочин який інкримінується їхнім підзахисним не відноситься до злочинів проти життя та здоров`я особи. А, оскільки строки звернення до суду з обвинувальним актом пропущенні, то наявні всі підстави для закриття кримінального провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожен окремо, підтримали клопотання своїх захисників.

Захисник ОСОБА_12 підтримала клопотання захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вважали за потрібне задовольнити заявлене клопотання та закрити кримінальне провадження.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, направлене на життя та здоров`я потерпілого, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити, що буде узгоджуватися з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду висловленої у постанові від 13 лютого 2023 року по справі №932/8842/20.

Представники потерпілого, адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вказали, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.189 України, відноситься до особливо тяжких, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з погрозою насильства над потерпілим, підстав для закриття провадження у вказаній справі не має.

Вислухавши думку учасників процесу щодо заявленого клопотання сторони захисту, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту виходячи з наступного.

Згідно ст. 314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 ч.1 та ч.2 ст.284 КПК України.

У відповідності до п.10 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 КПК України, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вимога передачі чужого майна (вимагання), з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану, за таких обставин. «В період дії воєнного стану, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше січня 2023 року, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розробила план щодо протиправного заволодіння грошовими коштами у колишнього чоловіка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якого залучила свого батька ОСОБА_7 , таким чином вступила з останнім в злочинну змову.

Відповідно до попередньої змови, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , передбачили наступне: підшукання потенційних виконавців злочину, з числі осіб з фізичною підготовкою; створення штучного конфлікту з вказаною особою, під надуманим приводом; висловлювання погроз застосування насильства до потерпілого та вимагання від потерпілого передачі грошових коштів, за вирішення «конфлікту» та за сплату неіснуючого боргу; в разі відмови потерпілого, нанесення йому побоїв; розподіл грошових коштів, отриманих в результаті вчинення злочину, між його співучасниками.

Для реалізації свого злочинного плану, використовуючи свої яскраво виражені лідерські якості, ОСОБА_6 , для вчинення злочину проти власності, вступивши в злочинну змову зі своїм батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залучили до складу групи в якості виконавців осіб із числа жителів м. Кривого Рогу ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та інших невстановлених в ході досудового розслідування осіб, враховувавши особисті якості та фізичну підготовку останніх. Згідно розробленого плану, ОСОБА_6 взяла на себе роль організатора, а ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи виступили виконавцями вчинення злочину, прагнучи тісно поєднати свої зусилля для досягнення єдиного злочинного результату, спрямованого на виконання відомого всім єдиного плану.

Діючи, як організатор злочину ОСОБА_6 планувала вчинення злочину та доводила розроблений план до відома інших співучасників, організовувала вчинення злочину, здійснювала розподіл функцій між співучасниками, надавала вказівки по вчиненню злочину, визначала час та місце його вчинення.

Відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_7 спілкувався з особою потерпілим - ОСОБА_17 та висував йому вимогу у передачі грошових коштів, а також здійснював безпосередній психологічний тиск на потерпілого, шляхом погроз на його адресу.

ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи, діючи як виконавці, відповідно до розподілених ролей, відслідковували місце перебування потерпілого ОСОБА_17 , спонукали його виконати незаконну вимогу, а саме сплатити грошові кошти, безпосередньо чинили психологічний та фізичний тиск змушуючи таким чином ОСОБА_17 безпідставно передати грошові кошти від поставленої вимоги.

Так, наприкінці січня 2024 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , маючи на меті під надуманим приводом висунути незаконну вимогу, щодо сплати неіснуючого боргу приїхав до території комплексу будівель та споруд, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , які на праві спільної власності належать ОСОБА_17 та ОСОБА_7 , де зустрівся з потерпілим ОСОБА_17 , та передав заздалегідь складений договір про умови продажу своєї частки (в якому зазначив суму продажу 175 000 доларів США, з умовою розстрочки на 7 років, а також суму орендної плати в розмірі 10 000 доларів за кожен рік), з необґрунтовано обтяжливими договірними умовами для ОСОБА_17 , з якими останній, очікувано, не погодився, на що отримав відповідь, що у разі відмови від підписання вказаного договору, він має сплатити 50 000 доларів США в якості боргу.

При цьому в середині квітня 2024 року ОСОБА_7 телефонував ОСОБА_17 та кожного разу під надуманим приводом неіснуючої заборгованості вимагав у потерпілого сплатити йому гроші в сумі 50 000 доларів США, при цьому погрожував фізичною розправою.

Так, 23.04.2024 приблизно о 13:00 годині за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на власному автомобілі марки «TOYOTA HIGHLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , а також ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та ще двоє невстановлених в ході досудового розслідування осіб чоловічої статі на автомобілі марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання та отримання грошових коштів злочинним шляхом, приїхали до території комплексу будівель та споруд, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , де перебував потерпілий ОСОБА_17 та під надуманим приводом неіснуючої заборгованості висунули вимогу потерпілому, сплатити грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, на що останній, відповів, що жодних боргових зобов`язань перед вказаними особами він не має, і не розуміє про що йде мова.

В цей же момент, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , та ще двоє невстановлених в ході досудового розслідування осіб чоловічої статі, діючи за попередньою змовою групою осіб, відповідно до заздалегідь розробленого злочинного плану, з корисливих мотивів, реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на вимагання передачі чужого майна, достовірно знаючи, що на території України Указом Президента введено та діє по теперішній час воєнний стан, стали наносити удари руками зжатими в кулак та ногами в область обличчя та тулуба ОСОБА_17 , та вказали на необхідність повернення боргу в розмірі 50 000 доларів США.

Однак, в цей час до території комплексу будівель та споруд, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 підійшла ОСОБА_18 , яка втрутилася у конфлікт, а саме намагалася зупинити побиття ОСОБА_19 , та викликала працівників поліції, після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та двоє невстановлених осіб з метою уникнення уваги сторонніх осіб та поліції, покинули місце події».

Посилання сторони захисту, що злочин передбачений ч. 4 ст. 189 КК України, не є злочином проти життя та здоров`я особи (Розділ ІІ Кримінального кодексу України), оскільки його безпосереднім об`єктом згідно з Розділом VІ Кримінального кодексу України є власність, суд вважає помилковим та таким, що суперечить позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду висловленої у постанові від 13 лютого 2023 року по справі №932/8842/20.

Так, пункт 10 ч. 1 ст. 284 КПК у частині вживання поняття «злочину проти життя та здоров`я особи» не містить прямої відсилки до конкретних норм іншого нормативно-правового акта, на відміну, до прикладу, від положення п. 9 ч. 1 ст. 284 КПК, котре прямо відсилає до норм ст. 212 КК та підрозділу 92 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

З системного аналізу конструкції диспозиції ч. 4 ст. 189 КК України, слідує що вказаний злочин відноситься до категорії складного (ускладненого) кримінального правопорушення, в складі якого, законодавча конструкція передбачає наявність двох і більше (обов`язкових чи факультативних) об`єктів посягання, один із яких є основним, а інший(і)- додатковим(и).

Такі цінності як життя і здоров`я можуть бути основним об`єктом для ряду кримінальних правопорушень, передбачених розділом ІІ «Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи» Особливої частини КК, але водночас утворювати додатковий об`єкт кримінальних правопорушень з інших розділів КК, включаючи вимагання.

А тому правильним буде визначення закріпленого в п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК поняття «злочину проти життя та здоров`я особи», виходячи з інкримінованих фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а саме з огляду на те, чи виступають об`єктом цього злочину життя та здоров`я особи.

Таким чином, зважаючи на застосовану законодавцем юридичну техніку, поняття «злочин проти життя та здоров`я особи» у вказаній вище процесуальній нормі охоплює своїм змістом не тільки злочини, передбачені в розділі II Особливої частини КК, а й інші склади злочинів, у яких додатковим об`єктом посягання є життя та здоров`я особи.

Правильність такого розуміння припису п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК ґрунтується й на тому, що ця норма права, як уже зазначалось, не містить прямої відсилки до розділу II Особливої частини КК «Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи».

Також для правильного застосування норми п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК обов`язково має враховуватись, з огляду на положення ст. 12 КК, й тяжкість відповідного злочину з об`єктом посягання (основним або додатковим) на життя та здоров`я особи.

А тому, якщо з огляду на приписи ст. 12 КК та санкцію відповідної кримінально-правової норми злочин із додатковим об`єктом посягання у виді життя та здоров`я особи є тяжким чи особливо тяжким, то він для застосування положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК охоплюється поняттям «тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи».

Об`єднана палата вважає, що саме такий правовий підхід відповідає позитивним зобов`язанням держави Україна стосовно захисту життя та здоров`я особи, які знайшли своє відображення у положеннях статей 3, 27 Конституції України, статей 2, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й отримали відповідні роз`яснення у Рішенні Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016 (абз. 1 п. 3 мотивувальної частини) та рішеннях Європейського суду з прав людини (у справі «Колеви проти Болгарії», № 1108/02, §§ 191-192; у справі «Развозжаєв проти Росії та України та Удальцов проти Росії», № 75734/12, § 171;у справі «Чернега та інші проти України», № 74768/10, §§ 158-159, та низці інших рішень).

Повертаючись до питання, яке підлягає вирішенню у цьому кримінальному провадженні, необхідно враховувати, що за ч. 1 ст. 189 КК вимагання - це вимога передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб, пошкодження чи знищення їхнього майна або майна, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною, або розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці.

Одними з кваліфікуючих ознак цього кримінального правопорушення є «вчинення вимагання з погрозою насильства над потерпілим» (ч. 1 ст. 189 КК України) та вчинення вимагання в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 189 КК України).

Отже, під час вимагання основним безпосереднім об`єктом є власність, проте під час його вчинення може завдаватися шкода або створюватися загроза й іншим цінностям, у тому числі й життю та здоров`ю особи.

З огляду на те, що додатковим об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК за кваліфікуючою ознакою «вчинення вимагання з погрозою насильства над потерпілим», є здоров`я особи і відповідно до ст. 12 КК цей злочин віднесено до категорії особливо тяжких, у контексті застосування положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК зазначене кримінальне правопорушення охоплюється поняттям «особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи».

В зв`язку з чим, суд визнає необґрунтованими висновки захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що повідомлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК, не відноситься до винятку, зазначеного у п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.

Так, за змістом обвинувального акта ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються за ч. 4 ст. 189 КК, а саме за вимагання передачі чужого майна (вимагання), з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану.

Поряд з тим, кваліфікуюча ознака вимагання - «вчинення з погрозою насильства над потерпілим» - свідчить про наявність у складі цього злочину безпосереднього додаткового об`єкта, яким є життя та здоров`я особи.

Що також узгоджується з формулюванням висунутого обвинувачення, та з медичними документами, які підтверджують завдання потерпілому шкоди здоров`ю, а саме: випискою із медичної карти стаціонарного хворого №24П12110, доданою потерпілим ОСОБА_17 до цивільного позову, в якій вказаний діагноз ОСОБА_17 : «закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин обличчя. Забій м`яких тканин грудної клітини праворуч».

Відповідно ж до положень ст. 12 КК кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 189 КК, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів.

Виходячи з наведеного, висновки захисників про те, що інкриміноване ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 189 КК не відноситься до тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, суд вважає помилковими.

Така позиція суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13 лютого 2023 року у справі № 932/8842/20 (провадження № 51-5954 кмо 21) про те, що: 1) викладене у п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України поняття «злочину проти життя та здоров`я особи» охоплює не тільки злочини, передбачені в розділі II Особливої частини КК України, а також включає й інші склади злочинів, у яких додатковим об`єктом посягання є життя та здоров`я особи; 2) при вирішенні питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України необхідно виходити з інкримінованих фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та враховувати, з огляду на положення ст. 12 КК України, тяжкість відповідного злочину, об`єктом посягання (основним або додатковим) якого є життя та здоров`я особи; 3) якщо з огляду на приписи ст. 12 КК України та санкцію відповідної кримінально-правової норми злочин із додатковим об`єктом посягання у виді життя та здоров`я особи є тяжким чи особливо тяжким, то він для застосування положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України охоплюється поняттям «тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи».

За наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 174, 284, 314-316, 372, 376, 395 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поданих в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України відмовити.

Ухвала окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 02 лютого 2026 року о 14-00 годині.

Суддя ОСОБА_1