Провадження № 11-кп/824/4598/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 000296 від 04.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 369, ст. 368-5 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , мотивуючи його тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, зокрема, ризик переховування, оскільки за вчинення інкримінованих ОСОБА_8 діянь передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, а також ризик впливу на свідків, оскільки свідки ще не допитувалися у суді.

Ухвалою суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено та продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 01 серпня 2025 року включно із визначенням застави у розмірі 1450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4 390 600 гривень.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, визнав доведеним, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, також судом враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років , що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду. Крім того, зазначений ризик може бути реалізовано тим, що інші співучасники інкримінованих діянь, особи яких не встановлено, можуть переховувати ОСОБА_8 та вчиняти інші дії за його вказівкою, спрямовані на протидію кримінальному провадженню.

Також у судовому засіданні прокурором зазначено, що обвинувачений ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, оскільки обвинувачений тривалий час займав керівні посади у військових органах, має зв`язки з командирами військових підрозділів, та, з метою уникнення відповідальності, може використовувати зазначені можливості для незаконного тиску на свідків та інших учасників кримінального провадження шляхом їх підкупу чи іншим способом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2025 та ухвалити нову, якою змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 зазначає, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2025 винесена з суттєвими порушеннями вимог КПК України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, оскільки в судовому засіданні прокурором не доведено жодних доказів, які б підтверджували ризики, передбачені ст.177 КПК України. Зокрема, наявність такого ризику як можливість переховуватися від органів досудового розслідування спростовується тим, що на грошові кошти, вилучені у ОСОБА_8 під час обшуку, та на належне йому майно накладено арешт, що позбавляє можливості їх відчуження та використання, ризик впливати на свідків спростовується тим, що на досудовому розслідуванні всі свідки були допитані, також ризик вчинити нове кримінальне правопорушення не підтверджено тому, що отримання ОСОБА_8 грошових коштів як начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 не інкримінується і матеріалами кримінального провадження не доведено, а тому є лише припущеннями.

Також захисник зазначає, що прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 саме кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 368, ст. 368-5 КК України та судом не у повній мірі враховано особу обвинуваченого, стан здоровя та наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, а саме: ОСОБА_8 має постійне місце проживання, є інвалідом ІІ-групи, має доньку, яка перебуває на диспансерному обліку та потребує лікування, сина та дружину, яка є домогосподаркою.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та захисника, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку тримання його під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права останньої перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_8 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання апеляційної скарги захисника на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків, надано їм належну оцінку.

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має такий стан здоров`я, який перешкоджає його перебувати під вартою в умовах СІЗО, провадження за апеляційною скаргою не містить.

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, сім`ї не є належними стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків судді про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_8 , апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченого ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на вимоги ч.6 ст.176 КПК України, які не передбачають можливості застосування до осіб, які під час дії воєнного стану обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України, іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також колегія суддів не вбачає підстав вважати, що визначений судом у межах п.3 ч.5 ст.182 КПК України розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що становить 1450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є завідомо непомірним для обвинуваченого.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: