Номер провадження: 11-сс/813/810/25
Справа № 504/1265/25 1-кс/504/172/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської обл. від 28.03.2025, якою в межах к/п № 0000081від 26.03.2025 відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Леніне Фрунзівського р-ну Одеської обл., громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.05.2025, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_7 та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також враховуючи наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до нього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 посилаючись на те, що у нього на утриманні перебуває малолітня дитина та дружина, просив змінити застосований щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

У судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 не з`явилися, при цьому подали до апеляційного суду заяви про розгляд скарги без їх участі, в яких захисник скаргу підтримав, а прокурор просив у задоволенні скарги відмовити і ухвалу слідчого судді 1-ої інстанції залишити без змін.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що 28.03.2025 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3-х до 7-ми років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що на даному етапі підозра є обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, слідчий суддя виходив із наявності обґрунтованої підозри у вчиненні останнім вказаного вище злочину, його особи, який немає постійного та офіційного місця роботи чи навчання, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий, крім того слідчий суддя врахував тяжкість вчиненого злочину, характер та спосіб його вчинення, та дійшов висновку про можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, що надасть йому змогу знаходячись на свободі, впливати на свідків, знищити речові докази, та іншим чином впливати на хід досудового розслідування.

З огляду на те, що встановлені слідчим суддею ризики не є об`єктом оскарження, апеляційний суд констатує, що у вказаному провадженні наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, що у сукупністю із обґрунтованістю підозри є підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Отже, не відповідають дійсності посилання підозрюваного щодо можливого застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки як вже раніше зазначалось, обґрунтовуючи необхідність у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано послався на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи підозрюваного про наявність міцних соціальних зв`язків та утриманців не підтверджені документально.

Відтак, апеляційний суд робить висновок про те, що на даній стадії досудового розслідування процесуальна поведінка підозрюваного ОСОБА_6 вимагає виняткового контролю.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Обставин, передбачених ч. 2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного, як слідчим суддею, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

При цьому, застосований до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід не є безальтернативним, оскільки судом обґрунтовано була передбачена можливість застосування щодо нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру злочину, у вчинення якого підозрюється ОСОБА_6 , його тяжкості та характеристики особи підозрюваного, слідчим суддею прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги підозрюваного немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно нього, на даному етапі досудового розслідування необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 197, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської обл. від 28.03.2025, якою в межах к/п №0000081від 26.03.2025 відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.05.2025 включно, із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4