У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000138 від 21.10.2024р. за апеляційними скаргами прокурора Арбузинського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2025 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Георгіївка Жарминського району Семипалатинської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, пенсіонера,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати засудженим за ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років. У ході апеляційного перегляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного основного покарання, пом`якшивши ОСОБА_7 основне покарання, призначене за ч. 2 ст. 286-1 України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до 2 (двох) років пробаційного нагляду. Під час розгляду апеляційної скарги дослідити матеріали вказані в апеляційній скарзі.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду визнано ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України та призначено покарання з застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) грн. 36к. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність застосування закону, який не підлягав застосуванню, а саме застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Не погоджується прокурор із обставиною, яка визнана судом, як пом`якшуюча покарання - активне сприяння розкриттю злочину, вказує, що матеріали кримінального провадження не містять будь яких даних про повідомлення обвинуваченим органу досудового розслідування невідомих йому обставин, які у даному кримінальному провадженні є очевидними.

Зауважує, що суд посилаючись на можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину. Разом з тим, при ухваленні вироку суд першої інстанції не обґрунтував, яким є зв`язок обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 із вчиненим злочином і чому вони істотно знизили його тяжкість.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції не виклав обґрунтування співмірності призначеного покарання вчиненому кримінально правопорушенню, передбаченому ч. 2 ст.286-1 КК України. Пояснює, що з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння в нічну пору доби в межах населеного пункту та в результаті ДТП спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя. На думку сторони обвинувачення, позиція потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого, обставина відшкодування йому завданої шкоди, стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого та його позитивна характеристика, не мають вирішального значення з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_7 діяння у сфері безпеки руху.

Звертає увагу, що судом не взято до уваги, що обвинувачений раніше притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що обвинувачений на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та колишньої роботи характеризується позитивно, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до кримінальної відповідальності притягається вперше, повністю відшкодував потерпілому збитки, завдані кримінальним правопорушенням, приймаючи до уваги досудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку про наявність низького ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та низького ризику небезпеки для суспільства, з урахуванням позиції потерпілого, який подав суду письмову заяву, в якій прохав не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі, а також те, що обвинувачений є особою похилого віку і відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства може вкрай негативно вплинути на його стан здоров`я, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 20 жовтня 2023 року близько 20 години ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ЗАЗ-1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому у якості пасажира на передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_9 , проявляючи кримінально протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, рухаючись по вулиці Центральній с. Мар`янівка Первомайського району Миколаївської області в напрямку селища Арбузинка Первомайського району Миколаївської області, в темний час доби, при відсутності зовнішнього вуличного електроосвітлення, у ясну погоду без опадів, по сухому покриттю автомобільної дороги, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі сторони с. Агрономія в напрямку селища Арбузинка Первомайського району Миколаївської області, виїжджаючи із заокруглення проїзної частини, яке розташовувалося справа наліво стосовно напрямку руху водія ОСОБА_7 , порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням автомобілем, внаслідок чого допустив виїзд за межі проїзної частини дороги на праве узбіччя, з подальшим перекиданням керованого ним автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 1-го грудного хребця, забою спинного мозку, епідуральної гематоми на рівні 7-го шийного і 1-го грудного хребців, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок невідповідності дій водія автомобіля «ЗАЗ 1102» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам п. 12.1 ПДР України та з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження на підтримку доводів своїх апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286-1 КК України є правильною і апелянтами не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, суд апеляційної інстанції вважає не обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з ст.ст. 50, 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані, які всебічно характеризують особу винного. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Тільки з врахуванням та належним аналізом усіх цих обставин у своїй сукупності буде досягнуто необхідного балансу верховенства права та справедливості при вирішенні цього питання.

Суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_10 за ч.3 ст.307 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України, тобто призначив більш м`яке покарання, ніж передбачено законом. Таке рішення суд першої інстанції мотивував належним чином.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У відповідності до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання, нижче від найнижчої межи, встановленої в санкції (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній частині - послатися на ч.1 ст.69 КК України. Суд першої інстанції дотримався таких вимог закону.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України, врахував особу обвинуваченого, визнання ним своєї винуватості, повне відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, що відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, його поведінку після вчинення злочину, беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку про наявність низького ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та низького ризику небезпеки для суспільства, з урахуванням позиції потерпілого, який подав суду письмову заяву, в якій зазначив, що претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має у зв`язку з відшкодуванням йому матеріальної та моральної шкоди, прохав не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі. Судом враховано, що після вчинення ДТП обвинувачений місце злочину не залишив, надав допомогу потерпілому у поміщення його до автомобіля «Швидкої допомоги», добровільно погодився пройти медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння, з моменту вчинення злочину і до теперішнього часу не допускав жодного порушення закону, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем колишньої роботи позитивно, являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, проживає разом з повнолітнім сином, є вдівцем та пенсіонером по віку, особою похилого віку (досяг 64- річного віку).

Вказаним обставинам суд першої інстанції надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку, що вони є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, та про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286-1 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, призначивши реальне покарання нижче від нижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі.

На переконання суду першої інстанції таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Також, що стосується доводів апеляційної скарги захисника, щодо невідповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання внаслідок суворості, суд апеляційної інстанції вважає не обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про зміну призначеного покарання, захисник не наводить жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке просить призначити.

Як була зазначено раніше, судом першої інстанції при призначенні покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, визнання ним своєї винуватості, повне відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням. Крім того, судом також були враховано і те, що обвинувачений є пенсіонером по віку, особою похилого віку (досяг 64- річного віку), являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з призначеним ОСОБА_7 покаранням та вважає, що таке покарання, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону, апеляційний суд не вбачає.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга захисника не містить.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни та скасування вироку, з наведених апелянтами мотивів, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги прокурора Арбузинського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2025 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді