Справа № 740/3070/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/478/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнено останнього умовно-достроково від відбування покарання у виді виправних робіт на невідбутий строк 05 (п"ять) місяців 28 (двадцять вісім) днів.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що засуджений відбуває покарання у виді виправних робіт без будь-яких порушень і стягнень по роботі, фактично відбув більш як дві третіх строку покарання, вчинений ним злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, проте останній поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, нового злочину не скоїв.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою у клопотанні засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді виправних робіт відмовити. Зазначає, що під час виконання виправних робіт тричі притягувався до адміністративної відповідальності, таким чином судом при звільненні засудженого умовно-достроково від відбування покарання у виді виправних робіт не враховано, що вчинення хоча б одного адміністративного правопорушення під час відбування покарання у виді виправних робіт є підставою вважати, що особа ухиляється від відбування даного виду покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав наведених в ній, засудженого, який погодився з апеляційними вимогами прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

З матеріалів справи слідує, що вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 січня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.309, ч.1 ст.69 КК України до 03 років позбавлення волі, що залишено без змін згідно з ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06 травня 2021 року.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 01 вересня 2023 року ОСОБА_7 замінено невідбуту частину позбавлення волі 01 рік 04 місяці 30 днів на виправні роботи на строк 02 роки з утриманням 20% заробітної плати на користь держави.

З 09 жовтня 2023 року ОСОБА_7 прийнятий на роботу до ПП ОСОБА_9 , на посаду різноробочого, де і відбуває покарання у виді виправних робіт, відповідні відрахування з його заробітної плати на користь держави (20 %) здійснюються регулярно з 13 жовтня 2023 року, за місцем роботи характеризується позитивно, скарг за місцем проживання не має, станом на 15 квітня 2025 року засуджений відбув 01 рік 06 місяців 02 дні виправних робіт, невідбута частина становить 05 місяців 28 днів, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому положеннями постанови Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього беруться дані в їх сукупності.

За змістом цього закону умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Колегія суддів звертає увагу, що застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає встановленим під час розгляду клопотання даним про особу засудженого, які свідчать про те, що останній сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що висновок суду щодо виправлення засудженого не відповідає фактичним обставинам справи.

При цьому, що стосується посилань прокурора на те, що ОСОБА_7 за час відбування покарання у виді виправних робіт тричі притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, ч. 5 ст. 121 КУпАП, ч. 6 ст. 121 КУпАП, тобто, вчинення засудженим низки адміністративних правопорушень аж ніяк не може характеризувати його поведінку як сумлінну, самокеровану та правослухняну, то вони є безпідставними, оскільки вчинені адміністративні правопорушення є необережними, скоєні по одній події і не свідчать про систематичне порушення засудженим умов відбування покарання та його небажання стати на шлях виправлення.

Вчинені адміністративні правопорушення не вказують на протилежне, тобто на відсутність у засудженого стабільного прагнення доведення свого виправлення, щирість його каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, і самі по собі не є перешкодою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за умови, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.

В ході розгляду по суті кримінального провадження ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину визнавав, у вчиненому розкаювався, що враховувалося судами при призначенні покарання.

Згідно з характеристикою від 18.02.2025 року, виданою ПП Черненко, за місцем роботи ОСОБА_7 характеризується, як старанний і відповідальний працівник, професійно підготовлений, здатний самостійно вирішувати складні завдання, у керівництва користується довірою, правила внутрішнього трудового розпорядку та умов трудового договору не порушував.

Колегія суду погоджується з рішенням суду першої інстанції та не знаходить підстав для його скасування, адже вказане свідчить, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а отже, є всі підстави для його умовно-дострокового звільнення від невідбутої частини покарання.

Під час апеляційного перегляду справи доводи прокурора про не доведення засудженим свого виправлення та відсутність підстав для застосування до засудженого ст. 81 КК України не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються матеріалами справи.

З огляду на наведене, висновок суду про доцільність умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули скасування або зміну судового рішення, колегією суддів не виявлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2025 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнено останнього умовно-достроково від відбування покарання у виді виправних робіт без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4