Вирок

Іменем України

22.04.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000105 від 14.02.2025 рокупро обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бараниківка Кремінського району Луганської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, внутрішньо переміщеної особи, військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого вироком Галицького районного суду м. Львова від 24.05.2024 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщена особа взятого на облік та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи засудженим 24.05.2024 року вироком Галицького районного суду м. Львова за ч.1 ст.309 КК України, 13.02.2025 року приблизно о 17:30 год., перебуваючи по вул. Бойківська, 5 в м. Львові, поблизу зелених насаджень придбав, знайшовши, прозорий зіп-пакет із вмістом кристалічної речовини білого кольору та, усвідомлюючи, що дана речовина є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, - «PVP», зберігав таку при собі для власного вживання без мети збуту.

В подальшому 13.02.2025 року в період часу з 18:09 год. по 18:20 год. поблизу будинку №5, що по вул. Сміливих у м. Львові, в ОСОБА_4 працівниками поліції виявлено та вилучено прозорий зіп-пакет із вмістом кристалічної речовини білого кольору, яка, згідно з висновком експерта, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, - «PVP», загальною масою 0,7142 грама.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту протягом року після засудження за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 309 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України , визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини його вчинення. Зокрема, вказав, що 13.02.2025 року він перебував у м. Львові, куди приїхав з м. Моршина Львівської області, де проходить військову службу, для проходження військово-лікарської комісії. Коли повертався від лікаря і прямував на автобус, щоб їхати назад до військової частини, на АДРЕСА_3 на газоні, посеред старого листя і трави виявив прозорий зіп-пакет. Піднявши його, зрозумів, що це психотропна речовина, адже колись вже мав досвід вживання психотропів, тому вирішив забрати цю речовину («сіль») із собою для подальшого вживання. По дорозі до зупинки громадського транспорту був зупинений працівниками поліції, яким добровільно видав наявну у нього речовину «PVP» і повідомив про обставини її віднайдення. Про вчинене шкодує, розуміє, що вчинив неправильно, у скоєному кається, просить суворо його не карати, врахувавши, що бажає й надалі проходити військову службу.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думок всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих даних на його особу, а також документів щодо речових доказів і процесуальних витрат у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, а саме скоєння ним незаконного придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту протягом року після засудження за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, яке посягає на встановлений з метою захисту здоров`я населення порядок обігу психотропних речовин, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема бажання придбати і зберігати психотропну речовину для власного вживання, розмір вилученої психотропної речовини, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає щире каяття обвинуваченого, особу ОСОБА_4 , який раніше судимий за кримінальне правопорушення, передбачене ст.309 КК України, а також те, що обвинувачений на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, задовільно характеризується командуванням Військової частини НОМЕР_1 , в якій проходить військову службу, утримує чотирьох дітей, має статус внутрішньо переміщеної особи, продовжує військову службу на посаді акумуляторника відділення обслуговування та ремонту акумуляторних батарей взводу обслуговування та ремонту безпілотних систем Військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, суд вважає необґрунтованим посилання в обвинувальному акті на рецидив кримінальних правопорушень як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , і не вбачає підстав для визнання його обтяжуючою обставиною у даному кримінальному провадженні. Так, згідно із ст.34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, передбачену у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч.4 ст.67 КК України суд не може ще раз врахувати ні повторності, ні рецидиву злочину при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує. Оскільки дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.309 КК України, а кваліфікуючою ознакою вказаної частини є вчинення кримінального правопорушення протягом року після засудження за цією статтею, то рецидив не може ще раз враховуватись як обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого. На це, зокрема, вказано також у правовому висновку Верховного Суду, який у постанові від 21.08.2024 року у справі № 127/16102/23 (провадження № 51-1225км24) наголосив, що кваліфікуюча ознака, передбачена ч. 2 ст. 309 КК України, «ті самі дії, вчинені протягом року після засудження за цією статтею», уособлює собою ознаки як спеціальної повторності, пов`язаної з попереднім засудженням особи, так і спеціального рецидиву кримінальних правопорушень.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, а також даних про особу обвинуваченого, який свою винуватість у скоєному визнав повністю, ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді штрафу. Водночас дані, які позитивно характеризують особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а також проходження обвинуваченим військової служби в складі Збройних Сил України, де безпосереднім командуванням ОСОБА_4 відзначається сумлінне ставлення останнього до своїх службових обов`язків, дають підстави для призначення обвинуваченому покарання на рівні мінімальної межі, визначеної санкцією ч.2 ст.309 КК України для покарання у виді штрафу.

При призначенні покарання суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вироком Галицького районного суду м. Львова від 24.05.2024 року у справі №461/4293/24 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. На даний час покарання за вказаним вироком ОСОБА_4 не відбув. Тому остаточне покарання обвинуваченому підлягає призначенню за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України.

У цьому кримінальному провадженні до ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався і в обранні такого на даний час потреби немає.

У справі наявні процесуальні витрати на проведення судової експертизи. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування Львівським НДЕКЦ МВС України проводилась судова хімічна експертиза. Згідно наявної довідки про вартість виконаної експертизи витрати на залучення експертів з оформленням висновку №СЕ-19/114-25/4218-НЗПРАП від 26.02.2025 року у даному кримінальному провадженні складають 3183,60 грн. З урахуванням положень ст.124 КПК України зазначені витрати на проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів слід визначити у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

У справі відсутні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України. Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 коп.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_4 покарання за новим вироком, повністю приєднати невідбуту ним частину покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 24.05.2024 року у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп., та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь держави процесуальні витрати за проведення судової хімічної експертизи в сумі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 коп.

Речові докази: 1) РVР масою 0,7142 грама, що знаходиться у спецпакеті «Експертна служба» №0470624 та переданий на зберігання у камеру схову ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області згідно квитанції №00383 з реєстрацією в книзі обліку речових доказів №2222 за порядковим №383, - знищити; 2) один змив із згортку, обмотаного синьою ізоляційною стрічкою, всередині якого знаходився прозорий зіп-пакет із вмістом невідомої порошкоподібної речовини зеленого кольору, який поміщено в конверт «Національна поліції України» та опломбовано жовтою стрічкою з надписом NPU-3042466, та який згідно квитанції №0012035 переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1