Дата документу 29.04.2025 Справа № 333/4054/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/621/25 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/4054/24Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 29.05.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений, посилаючись на недоведеність існування заявлених прокурором ризиків, просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із одночасним покладенням на нього передбачених ст.194 КПК обов`язків, у тому числі носити електронний засіб контролю. Обвинувачений зазначив, що він має постійне місце проживання та родину, у нього відсутня можливість виїзду за межі державного кордону України. Разом із тим, ОСОБА_7 посилався на незадовільний стан його здоров`я та наявність ряду захворювань. Відтак, на переконання апелянта, існують правові підстави для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор у кримінальному провадженні про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.111 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. При цьому більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та уникнути настання встановлених ризиків.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду та продовження вчинення кримінальних правопорушень об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в умовах воєнного стану злочину проти основ національної безпеки України, який віднесено до категорії особливо тяжких, і за його вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна.

Наведені обставини, на переконання судової колегії, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено, у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

З матеріалів провадження колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 мав зв`язки із представниками збройних формувань держави-агресора рф. У своїй протиправній діяльності обвинувачений використовував електронні інформаційні системи.

Враховуючи викладене, з огляду на конкретні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, судова колегія дійшла висновку, що обвинувачений, опинившись на волі, потенційно може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Гарантувати запобігання встановленим ризикам та дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки без застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на переконання апеляційного суду, не вбачається можливим.

Відтак, з урахуванням всіх обставин даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

На переконання судової колегії, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і особливої тяжкості інкримінованого діяння, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Апеляційний суд зауважує, що судом першої інстанції дотримано вимог ч.6 ст.176 КПК, згідно якої під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених зокрема ч.2 ст.111 КК, за наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті КПК, тобто виключно тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів відхиляє вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що полягає в забороні обвинуваченому залишати своє житло цілодобово, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

За наведених обставин, вказані апелянтом аргументи про наявність у нього постійного місця проживання та відомості, які позитивно характеризують особу обвинуваченого, на переконання апеляційного суду, не можуть бути беззаперечними підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо його незадовільного стану здоров`я були предметом перевірки суду першої інстанції, який встановив відсутність будьяких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого тримання під вартою обвинуваченого.

З чим погоджується й колегія суддів, та зауважує , що під час апеляційного перегляду такі доводи апелянта не знайшли свого підтвердження. Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, судова колегія, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4