ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №638/572/25 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1059/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 357, 359 КК України
УХВАЛА

Іменем України

05 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харків в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.02.2025 року стосовно ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення відповідно до вимог закону.

Суд першої інстанції зазначив, що правові підстави застосування до злочину, вчиненого ОСОБА_8 01 червня 2017 року положень Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року щодо подвійного зарахування попереднього ув`язнення у строк позбавлення волі відсутні.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, з`ясувавши позицію прокурора, який вважав, що апеляція задоволенню не підлягає, а рішення районного суду є законним та справедливим, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.

За змістом ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Законом України від 26.11.2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» було внесено зміни до ч. 5 ст. 72 КК України та визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У подальшому Законом України від 21.05.2017 № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» повторно внесено зміни до ч. 5 ст. 72 КК України, та відповідно до нової редакції попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Ця норма закону про кримінальну відповідальність є чинною на даний час.

У висновку про застосування норм права (зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання), викладеному у п. 102-107 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 (справа № 663/537/17) зазначено, що положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакціїЗакону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Таким чином закон пов`язує можливість застосування правил зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання на підставі Закону № 838-VIII виключно з часом вчинення кримінального правопорушення, а саме до набрання чинності Законом № 2046-VIII, тобто до 21.06.2017.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджено вироком Київського районного суду м. Харкова від 07.04.2020 за ч.1 ст. 309, ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Строк покарання обчислюється з 11.02.2019 року, з дня затримання відповідно до рапорту. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.02.2024 року вирок Київського районного суду м. Харкова змінено. Пом`якшено призначене покарання за ч. 1 ст. 309 КК України визначивши його у виді 1 року обмеження волі. Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання, призначеного місцевим судом: за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 22.11.2017 строком 1 місяць позбавлення волі, та остаточно визначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок набрав чинності 15.02.2024 року.

11 серпня 2020 року ОСОБА_8 звільнено з Олексіївської ВК № 25 м. Харкова.

20.10.2022 року вироком Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 30.11.2021 року. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін, продовживши його до набрання вироком законної сили. Вирок набрав законної сили: 22.11.2022 року.

11.05.2023 року ОСОБА_8 вироком Октябрського районного суду м. Полтави визнано винуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2022 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців. Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 постановлено рахувати з 30.11.2021 року. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Згідно з цим вироком, засуджений ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення з 20.04.2021 року по 24.11.2021 року, тобто до постановлення вироку Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2022 року.

У той же час кримінальні правопорушення за період 20.04.2021 року 24.11.2021 року, згідно з вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 11.05.2023 року, вчинені ОСОБА_8 після постановлення вироків Московського районного суду м. Харкова від 22.11.2017 року та Київського районного суду м. Харкова від 07.04.2020 року, за якими він утримувався в місцях попереднього ув`язнення та позбавлення волі з 08.02.2019 року по 11.08.2020 року, тому підстав застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України до цих вироків та зарахування відбутого покарання (попереднього ув`язнення) не вбачається.

За вироками Київського районного суду м. Харкова від 07.04.2020 року та 20.10.2022 року застосовано положення ч.1 ст. 71 КК України та за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання, із визначенням нового початку строку відбуття покарання 30.11.2021 року, який врахований і Октябрським районним судом м. Полтави у вироку від 11.05.2023 року.

З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що передбачені ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону № 838-VІІІ приписи, щодо правил зарахування строку попереднього ув`язнення, до засудженого ОСОБА_8 застосуванню не підлягають.

Як свідчать матеріали цього кримінального провадження, сторона захисту крім того виражає незгоду з вироком суду, який при призначенні покарання врахував положення ст. 70, 71 КК України і призначив остаточне покарання з урахуванням цих вимог. Проте, за переконанням колегії суддів, положення ст. 537, 539 КПК України не передбачають можливості змінити вирок суду який набрав законної сили, а отже апеляційні доводи в цій частині є безпідставними.

Оскільки істотних порушень норм КПК України, які б виступили підставою для скасування ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, то на підставі викладеного ухвала суду є законною, оскільки ухвалена згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та обґрунтованою, оскільки ухвалена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.02.2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді