Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/5274/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна, подане прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні № 0000913, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді у кримінальному провадженні № 0000913 від 07.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, з клопотанням накласти арешт на нежилі приміщення з № 1 по № 9, № 9а, з № 10 по № 24 (групи приміщень № 51)

(в літ. «Г») по вул. Сагайдачного, 16/5 у місті Києві (РНОНМ 00) з позбавленням права на їх відчуження, а також із забороною проведення будівельних та демонтажних робіт до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Слідчим відділом Подільського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснює Подільська окружна прокуратура міста Києва.

На думку органів досудового розслідування невстановлені особи умисно руйнують пам`ятку архітектури місцевого значення - «ІНФОРМАЦІЯ_1» по вул. Сагайдачного, 16/5 у Подільському районі міста Києва.

Так, у публікаціях ЗМІ містяться фото- та відеодокази фактичного знищення будівлі: демонтовано історичні стіни, зруйновано фасадну частину, замість якої вже монтуються сучасні бетонні конструкції. Також зазначено, що за фасадною сіткою, стилізованою під історичну кладку, фактично відбувався демонтаж конструкцій з подальшим новим будівництвом.

Вказаний об`єкт споруджено у 1825 році і має не лише архітектурну, а й історичну цінність. Відомий як « ІНФОРМАЦІЯ_1 », він є частиною міського середовища Подолу, розташований у межах історико-архітектурного заповідника та має охоронний номер. Будівля понад 190 років формувала ідентичність району, її знищення є невідворотною втратою для національної та київської культурної спадщини.

Незважаючи на діючий охоронний договір та неодноразові приписи Департаменту охорони культурної спадщини КМДА, ТОВ «Кавицький» протягом понад 15 років не виконує зобов`язання щодо реставрації пам`ятки, що призвело до її фактичної руйнації.

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежилі приміщення з № 1 по № 9, № 9а, з № 10 по № 24 (групи приміщень № 51) (в літ. «Г»), об`єкт житлової нерухомості загальною площею 273.8 кв.м на праві власності належить

ТОВ «Кавицький».

Установлено, що рішенням Київського міського виконавчого комітету від 18.11.1986

№ 1107 «Магазин Миколи Демідова 1825 р.» по вул. Петра Сагайдачного, 16/5 у Подільському районі міста Києва занесений до Переліку пам`яток архітектури та містобудування (охоронний

№ 199/1-Кв).

Наказом Міністерства культури і туризму від 13.07.2009 № 521/0/16-09 «Магазин» 1852 p., 1980-ті p.p. (реставрація)» по вул. Петра Сагайдачного 16/5 у місті Києві внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення.

Згідно з Паспортом об`єкта культурної спадщини «ІНФОРМАЦІЯ_1» розташована на розі вулиць Петра Сагайдачного і Андріївської, на території садибної ділянки, яка була розпланована після великої пожежі Подолу 1811 року. Вказана ділянка була виділена титулярному раднику, вчителю ОСОБА_5 під спорудження кам`яного будинку. Проте садиба за цим планом не була освоєна, і ділянка у 1815 році продана таємному раднику ОСОБА_6 (1773-1828) - нащадку відомого роду зброярів.

Більше того, садибна ділянка розташована на території Державного історико-архітектурного заповідника «Стародавній Київ»; архітектурної охоронної зони; археологічного заповідника; центрального історичного ареалу міста; пам`ятки археології XI-XVIII ст.ст. місцевого значення, визначеної під загальною назвою «Культурний шар Подолу»; пам`ятки історичного ландшафту ІІІ-ІІ тис. до н.е. - ХІ-ХІХ ст. «Історичного ландшафту київських гір і долини р. Дніпра»).

В подальшому, 11.09.2008 між Головним управлінням охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації та ТОВ «Кавицький» укладено охоронний договір

№ 1995, відповідно до якого власник бере на себе зобов`язання щодо охорони пам`ятки архітектури місцевого значення за адресою: вул. Сагайдачного, 16 (поштова адреса пам`ятки на час взяття її на державний облік- вул. Сагайдачного, 16/5; технічна адреса будинку:

вул. Сагайдачного, 16 літ. Г).

Відповідно до п. 2.5 охоронного договору терміном його дії є період володіння пам`яткою. Власник несе відповідальність за нерухоме майно, що є пам`яткою культурної спадщини.

Пунктами 11, 12 охоронного договору визначено, що товариство зобов`язується своєчасно проводити поточний та капітальний ремонт вказаної пам`ятки і роботи по впорядкуванню території пам`ятки.

Пунктом 14.3 вказаного договору передбачено, що власник зобов`язується виконати ремонтно-реставраційні роботи на зазначеній пам`ятці протягом 2010 року.

Відповідно до акту технічного стану пам`ятки архітектури місцевого значення від 11.09.2008 загальний стан інженерних мереж, цоколів, даху, стан пофарбування головного фасаду, стан внутрішніх архітектурно-конструктивних і декоративних елементів, стелі, підлоги, дверей вказаної пам`ятки - незадовільний.

Таким чином, станом на момент укладення товариством у 2008 році охоронного договору пам`ятка потребувала внутрішнього та зовнішнього ремонту, проведення реставраційних робіт, оскільки більшість елементів її конструкції знаходились у незадовільному стані.

При цьому, укладаючи охоронний договір та будучи обізнаним з реальним станом пам`ятки, ТОВ «Кавицький» взяло на себе зобов`язання здійснити передбачені охоронним договором заходи, спрямовані на збереження вказаної пам`ятки.

В свою чергу, відповідно до акту візуального обстеження від 21.06.2023, складеного Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), вказаний будинок не використовується, перебуває у незадовільному стані, ознак вжиття власником заходів щодо його збереження не зафіксовано. За вказаним фактом установлено порушення частини першої статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини»

та п. 14.3 охоронного договору від 11.09.2008 № 1995.

На думку органів досудового розслідування, вказане свідчить про реальну загрозу знищення цієї пам`ятки архітектуримає та має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, а саме: умисне незаконне знищення, руйнування або пошкодження об`єктів культурної спадщини чи їх частин.

У клопотанні також вказано, що у січні 2025 року керівником Подільської окружної прокуратури м. Києва до Київського окружного адміністративного суду скеровано позовну заяву в інтересах держави в особі Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) до ТОВ «Кавицький» про зобов`язання виконати умови охоронного договору щодо приведення у належний стан пам`ятки архітектури місцевого значення по вул. Петра Сагайдачного, 16/5 .

Постановою прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва від 11.04.2025 визнано речовими доказами нежилі приміщення з № 1 по № 9, № 9а, з № 10 по № 24 (групи приміщень

№ 51) (в літ. «Г») по вул. Сагайдачного, 16/5 у місті Києві.

Як вказано у клопотанні, метою застосування заходу забезпечення (а саме: заборона відчуження майна, а також заборона проведення будівельних та демонтажних робіт до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні) є збереження речових доказів. Незастосування заборони розпорядження майном призведе до можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Прокурор подала заяву, в якій просить розглядати клопотання без її участі, клопотання підтримує, просить задовольнити.

Представники ТОВ «Кавицький» (), повідомлені належним чином про час, місце та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Слідчий суддя вирішив розглядати клопотання за відсутності учасників справи відповідно до положень ч. 1 ст. 172 КПК України.

Вивчивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Про факти, встановлені під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, зазначено вище.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом ч.ч. 10 - 11 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З огляду на положення ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуженню, передачі, перетворенню, використанню, втрати, приховуванню) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої

статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З аналізу клопотання та долучених матеріалів у цій справі вбачається, що на даному етапі кримінального провадження (відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2025) потреби досудового розслідування не виправдовують вказане втручання у права та інтереси ТОВ «Кавицький» та не може бути виконане завдання щодо недопущення приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження нерухомого майна, оскільки органом досудового розслідування вжито достатніх заходів для збереження нерухомого майна, яке є предметом кримінального правопорушення, зокрема шляхом подання у січні

2025 року керівником Подільської окружної прокуратури м. Києва до Київського окружного адміністративного суду позовної заяви до ТОВ «Кавицький» про зобов`язання виконати умови охоронного договору щодо приведення у належний стан пам`ятки архітектури місцевого значення.

Більше того, застосування заборони проведення будівельних та демонтажних робіт до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні, як про це клопочить прокурор, прямо суперечить вимогам, заявленим Подільською окружною прокуратурою м. Києва у вказаній позовній заяві до Київського окружного адміністративного суду та умовам охоронного договору № 1995 від 11.09.2008, за умовами якого власник бере обов`язок охорони пам`ятки архітектури місцевого значення, зокрема п. 14.3 вказаного договору передбачено, що власник зобов`язується виконати ремонтно-реставраційні роботи на зазначеній пам`ятці.

Тобто вжиття цього заходу для обмеження юридичної особи її права власності є непропорційним співвідношенням між засобами, які застосовуються (заборони проведення будівельних та демонтажних робіт), та метою, якої прагнуть досягти (збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також виконання ремонтно-реставраційних робіт - в адміністративній справі).

У клопотанні також не вказано, чому наслідки застосування заходу забезпечення кримінального провадження у формі зупинення проведення будівельних та демонтажних робіт є більш сприятливі для збереження майна і для інтересів держави, ніж саме проведення таких ремонтно-будівельних робіт, які є обов`язком власника і чого, фактично, намагається досягти окружна прокуратура, звертаючись із позовом до окружного адміністративного суду.

На цьому етапі розслідування у кримінальному провадженні не проведено відповідних експертиз, відсутні інші матеріали, які б давали підстави суду для висновку про характер наслідків вже проведених ремонтно-будівельних робіт та наслідків, що можуть настати у разі застосування заходу забезпечення кримінального провадження у формі зупинення проведення таких робіт.

Отже, клопотання не містить обґрунтування підстав для прийняття рішення про арешт майна, для висновку про розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також про наслідки арешту майна для власника, третіх осіб, про можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (зокрема, чи відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України), розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя також враховує, що у сторони обвинувачення зберігається можливість встановити і перевірити обставини та відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, провести низку слідчих та процесуальних дій у межах цього кримінального провадження, результати яких нададуть підстави для розгляду питання про застосування заходу забезпечення у формі арешту майна.

Також відзначаю, що згідно з долученої до клопотання інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, нежилі приміщення з № 1 по № 9, № 9а, з № 10 по № 24 (групи приміщень № 51)

(в літ. «Г»), загальною площею 273.8 кв.м на праві власності належить ТОВ «Кавицький». Адреса об`єкта - м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, буд. 16.

Водночас у клопотанні йдеться про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у формі арешту об`єкту нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, буд. 16/5. При цьому окремі долучені до клопотання документи, зокрема рішення Київського міського виконавчого комітету від 18.11.1986 № 1107, Наказ Міністерства культури і туризму від 13.07.2009 № 521/0/16-09, а також позовна заява Подільської окружної прокуратури м. Києва до Київського окружного адміністративного суду стосуються об`єкту нерухомості саме за цією адресою - по вул. Сагайдачного Петра, буд. 16/5 .

Вказане не дає підстави зробити чіткі висновки про об`єкт нерухомого майна, що є предметом арешту, його власників тощо.

Таким чином слідчий суддя дійшов висновку, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора, а також, що може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 16, 131, 132, 167-169, 170-173, 309, 370

КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва

ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0000913, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 Кримінального кодексу України, про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1