Справа № 127/295/25
Провадження № 1-кп/127/13/25

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2024 за № 0001238, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця селища міського типу Піщанка Піщанського (Тульчинського) району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, маючого вищу освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , у порушення вимог статей 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», положень Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, також зловживання ними», постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 та наказу Міністерства охорони здоров?я України від 01.08.2000 № 188 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливим мотивом та метою власного збагачення за рахунок протиправної діяльності у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, у невстановленому органом досудового розслідування місці, дату та час, незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, а також психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, які зберігав при собі з метою подальшого збуту.

Надалі ОСОБА_5 , продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання та збут наркотичних засобів та психотропних речовин у місця позбавлення волі, зберігаючи при собі наркотичний засіб метадон та психотропну речовину амфетамін, обіг яких обмежено, перебуваючи в стані, викликаному вживанням наркотичного засобу канабіс, 03.10.2024 приблизно о 16 год 07 хв розпочав рух вздовж паркану Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)», яка розташована за адресою: вул. Привокзальна, 26, м. Вінниця. Після цього, ОСОБА_5 , з метою закінчення кримінального правопорушення, 03.10.2024 о 16 год 10 хв шляхом кидку здійснив перекид через паркан на територію охороняємої зони Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» пакунку із вмістом наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон, що знаходився у фольговому згортку, та психотропною речовиною, обіг якої обмежено - амфетамін, яка знаходилась у прозорому полімерному пакеті з пазовим замком.

Однак фактично відразу ОСОБА_5 був затриманий працівниками оперативного відділу Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)», які здійснювали патрулювання прилеглої території.

При огляді та відкритті вищевказаного пакунку, який перекинув ОСОБА_6 на охороняєму територію Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)», виявлено та вилучено:

- фольговий згорток із кристалічною речовиною кремового кольору, масою 0,4444 г, яка відповідно до висновку експерта від 04.10.2024 містить наркотичній засіб, обіг якого обмежено- метадон, масою 0,3570 г;

- прозорий полімерний пакет з пазовим замком та стрічкою фіолетового кольору, із вмістом порошкоподібної речовини білого кольору, масою 1,1364 г, у котрій відповідно до висновку експерта від 09.10.2024 міститься психотропна речовина, обіг якої обмежено- амфетамін, масою 0,8041 г.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин у місця позбавлення волі.

Під час судового розгляду між старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 , якому на підставі статті 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001238, внесеному 03.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - з однієї сторони та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 , - з другої сторони, у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 03.01.2025 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 03.01.2020 № 000622, виданого Радою адвокатів Вінницької області, відповідно статей 2, 3, 8, 9, 36, 37, 42, 45, 468-470, 472 Кримінального процесуального кодексу України, у приміщені Вінницької обласної прокуратури, що розташоване за адресою: вулиця Монастирська, 33, місто Вінниця, добровільно, за ініціативою обвинуваченого укладено угоду про визнання винуватості.

Зі змісту укладеної угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо:

1. Правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин у місця позбавлення волі;

2. Погодженого сторонами призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскацією майна;

3. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

4. Сторони в угоді також погодили, що відповідно до статті 77 КК України додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, у виді конфіскації майна, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням не застосовується.

5. Угодою на обвинуваченого ОСОБА_5 покладено обов`язки: - беззастережно визнати свою винуватість під час судового розгляду; - співпрацювати з правоохоронними органами для викриття кримінального правопорушення, вчиненого іншими особами, зокрема у межах кримінального провадження № 0001468 від 31.12.2024.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосовний за наслідками затвердження угоди про визнання винуватості судом.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення беззастережно визнав, щиро розкаявся та суду пояснив, що дійсно, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті він скоїв інкриміноване йому діяння, а саме 03.10.2024 року з ними через месенджер «Telegram» зв`язались невідомі з проханням забрати пакунок за адресою вулиця Монастирська та перекинути його на територію Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)». Приїхавши за вказаною адресою до нього підійшла людина, яка віддала пакунок, обмотаний скотчем. В подальшому, обвинувачений викликав таксі та поїхав до Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)». Прибувши на місце, отримав вказівку через месенджер «Telegram», перекинути пакунок на територію установи. Здійснивши перекид, почув крики напроти, зупинився, після чого одразу підбігли оперативні працівники колонії що здійснювали патрулювання.

Також, обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що угода про визнання винуватості є добровільною та наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості, до вчиненого ним злочину ставиться негативно.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , і ухвалити вирок, яким призначити узгоджене сторонами покарання.

Захисник ОСОБА_4 , у судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника, призначивши узгоджене сторонами угоди покарання.

Заслухавши думку прокурора, захисника та показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, який вчинено ОСОБА_5 відповідно до положень ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Потерпілих у кримінальному провадженні немає.

Аналіз вказаних доказів у справі свідчить, що винуватість ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин у місця позбавлення волі, є доведеною та підтверджується показаннями самого обвинуваченого, який вину беззастережно визнав та повідомив обставини вчинення ним кримінальних правопорушень. Показання обвинуваченого суд вважає переконливим доказом його винуватості з підстав їх належності та допустимості.

За таких обставин, суд вважає вказані докази достатніми для надання юридичної оцінки дій обвинуваченого та кваліфікує дії ОСОБА_5 :

- за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин у місця позбавлення волі.

Таким чином, з матеріалів судового провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вину у вчиненому злочині беззастережно визнав в повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся; активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення; вчинив злочин перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння; раніше не судимий; за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, добровільно пройшов курс стаціонарного лікування від наркотичної залежності.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Суд враховує також в якості обставини, що позитивно характеризує обвинуваченого, те, що за спільним клопотанням обвинуваченого та заставодавця судом було винесено ухвалу про перерахування застави на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

У судовому засіданні встановлено, що угода про визнання винуватості між старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 , якому на підставі статті 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001238, внесеному 03.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань з однієї сторони та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 , з другої сторони, у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 03.01.2025 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 03.01.2020 № 000622, виданого Радою адвокатів Вінницької області, відповідає вимогам ст. 472 КПК України, укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, в тому числі і наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Судом при вирішенні питання щодо затвердження угоди встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, правова кваліфікація кримінального правопорушення вчиненого ОСОБА_5 є вірною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб та обвинувачена може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання.

Слід зазначити, що сторони в угоді, зокрема, погодили що відповідно до статті 77 КК України додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, у виді конфіскації майна, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням не застосовується.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 77 КК визначено вичерпний перелік додаткових покарань у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України, які можуть бути призначені у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням. А також, в частині 2 статті 77 передбачено виключення із загального правила, зокрема у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо корупційного кримінального правопорушення, кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути також призначене додаткове покарання у виді конфіскації майна за умови його узгодження сторонами угоди.

Оскільки у наведеному переліку ч. 1 ст. 77 КК України відсутня конфіскація майна в якості додаткового покарання, яке може бути призначене у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, а злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, не належить до корупційного кримінального правопорушення, кримінального правопорушення, пов`язаного з корупцією, то відтак, додаткове покарання у виді конфіскації майна не може бути застосоване через звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Положення угоди щодо можливості при визначенні погодженого сторонами угоди покарання із застосуванням ст. 69 КК України відповідають закону, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 307 цього ж кодексу, відноситься до категорії тяжких злочинів, тому згідно з ч. 4 ст. 469 Кримінального процесуального кодексу України в цьому кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Санкція частини 2 статті 307 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Статтею 50 Кримінального кодексу України, визначено, що рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму ВСУ № 7), враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Виходячи з положень частини 2 статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 1 постанови Пленуму ВСУ № 7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Верховний Суд за результатами перегляду рішень, у яких судами вирішувалося питання щодо застосування ст. 69 КК України, у справах № 725/5266/20, № 170/667/21, № 490/2354/21, № 557/970/21, № 554/8674/18, № 336/4259/18 та № 759/22397/19 висловив правові позиції щодо умов застосування вказаної норми.

Так, у постанові від 26.10.2022 у справі № 725/5266/20 Верховний Суд, погоджуючись з доводами прокурора про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень ст. 69 КК України, зазначив, що, оцінюючи правильність прийняття такого рішення, необхідно виходити зі змісту загальних засад призначення покарання (ст. 50, 65 цього Кодексу), згідно з якими суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим (спеціальна превенція), так й іншими особами (загальна превенція).

З огляду на принципи співмірності та індивідуалізації покарання воно за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України суд наділений дискреційними повноваженнями призначити особі більш м`яке покарання, ніж встановлено санкцією статті за відповідне кримінальне правопорушення, виключно за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Зазначене означає, що певні обставини (або їх сукупність) одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі України про кримінальну відповідальність: вони визнані судом такими, що пом`якшують покарання, відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Тобто суд, урахувавши певні обставини, що пом`якшують покарання, не обмежується лише їх перерахуванням у судовому рішенні, а й наводить у його мотивувальній частині те, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (постанова суду касаційної інстанції від 11.05.2021 у справі № 336/4259/18).

Взаємне поєднання обставини (обставин), яка пом`якшує покарання, з обставиною (обставинами), яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням даних про особу, які належним чином характеризують винного, є підставою для застосування положень ст. 69 КК України.

Крім того, зазначені обставини чи їх сукупність мають перебувати в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпечність злочину та/або небезпечність винної особи (постанови касаційного суду від 30.08.2021 у справі № 554/8674/18 та від 19.10.2022 у справі № 170/667/21).

Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише в тому разі, коли встановлені у справі обставини (з урахуванням даних про особу) в їх сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Визначаючи поняття та зміст обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення ст. 66, 69 КК України і тих статей Особливої частини цього Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, які істотно знижують їхню суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Крім наведених обставин, необхідно також з`ясувати роль, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку та характер дій під час його вчинення, негативних наслідків кримінального правопорушення та вжитих заходів для їх усунення.

Важливим також є те, що зазначені обставини мають бути вирішальними та такими, які безумовно свідчили б про можливість призначення засудженим покарання із застосуванням ст. 69 КК України (постанова касаційного суду від 30.08.2021 у справі № 554/8674/18).

Під час оцінки ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення урахуванню підлягають характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форма і ступінь вини, мотивація і мета кримінального правопорушення, стадія його вчинення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак, кількість епізодів протиправної діяльності, вид і розмір (обсяг) шкоди, яка заподіюється діянням охоронюваним кримінальним законом суспільним відносинам, чи ставить їх під загрозу, категорія тяжкості кримінального правопорушення (ст. 12 КК України).

При цьому, призначаючи засудженому більш м`який вид покарання, ніж установлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК України, суд має належно обґрунтувати, що саме цей захід примусу дасть змогу досягти ключової мети покарання - виправлення винної особи та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень (постанова Верховного Суду від 19.10.2022 у справі № 170/667/21).

За приписами ст. 75 КК України визначено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Разом із цим, урахування одних і тих же обставини справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до засудженого положень ст. 69 КК України і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, є недостатнім. Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочинів, має мати для цього достатні підстави (постанова Верховного Суду від 07.10.2021 по справі № 753/24347/18).

Як встановлено, обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та добровільно перерахував заставу в повному розмірі на спеціальний рахунок Національного банку України для цілей оборони України, що дозволяє застосувати щодо нього положення статті 69 Кримінального кодексу України.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_5 добровільно пройшов курс стаціонарного лікування від наркотичної залежності, позитивно характеризується за місцем проживання, має вищу освіту, раніше несудимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності, самостійно сплатив витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні, погодився співпрацювати з правоохоронними органами для викриття кримінальних правопорушень, вчинених іншими особами, що надає можливість одночасного застосування щодо нього статті 75 Кримінального кодексу України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання у виді щирого каяття та активного сприяння розкритті кримінального правопорушення. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення, попередження нових злочинів, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди та призначає узгоджене сторонами вид і міру покарання, відповідно до угоди про визнання винуватості від 12.05.2025 року, укладеної між старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 , якому на підставі статті 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001238, внесеному 03.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань з однієї сторони та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 , з другої сторони, у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги від 03.01.2025 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 03.01.2020 № 000622, виданого Радою адвокатів Вінницької області.

Обвинувачений ОСОБА_5 до ухвалення вироку самостійно та добровільно сплатив на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 37 788 гривень 17 копійок, що виключає необхідність стягнення з нього означених витрат.

Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Також, як про це і зазначено в угоді, на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України до обвинуваченого слід застосувати спеціальну конфіскацію на мобільний телефон марки «iPhone» моделі «7» у корпусі рожевого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , що належить обвинуваченому ОСОБА_5 та наразі зберігається у кімнаті речових доказів відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (за адресою: вулиця Олександра Довженка, 73, місто Вінниця), оскільки він використовувався як знаряддя вчинення злочину.

Керуючись, статтями 100, 124, 174, 314, 368-370, 374, 468-470, 472-476 КПК України та статтями 65-67, 70, 75, 76, 77, 96-1, 96-2, 307 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 12.05.2025 року між старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_7 з однієї сторони та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 , з другої сторони, у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 03.10.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001238.

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами покарання за частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України із застосуванням положень ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 03.10.2024 року по 07.10.2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_5 рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 22.05.2025 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання з покладеними обов`язками - до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладеними обов`язками - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2024 у справі №127/33092/24 скасувати.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2024 у справі №127/33088/24 скасувати.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2024 у справі №127/33085/24 скасувати.

На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію на мобільний телефон марки «iPhone» моделі «7» у корпусі рожевого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_2 , що належить обвинуваченому ОСОБА_5 та наразі зберігається у кімнаті речових доказів відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (за адресою: вулиця Олександра Довженка, 73, місто Вінниця).

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- мобільний телефон марки «Huawei» у корпусі чорного кольору, мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi" з наклейкою на корпусі: IMEI1: НОМЕР_3 ; IMEI2: НОМЕР_4 , які поміщено до спец. пакету НПУ № WAR 1964206, картону коробку з-під мобільного телефону марки «Realme», із зазначеними: IМЕI: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , а також картонну коробку з-під мобільного телефону марки «iPhone» моделі «11 PRO», із зазначеними: IMЕI1: НОМЕР_7 , IMЕI2: НОМЕР_8 , які поміщено до спец. пакету НПУ № РSP 3363252 повернути власнику;

- сім-карти «Київстар» у кількості 5 шт., сім-карти «ВФ України» у кількості 5 шт., які запаковано до спец. пакету НПУ PSP 1206196; упаковку з-під сім-карти ПрАТ «ВФ Україна», яку поміщено до спец. пакету НПУ № WAR1964221, поліетиленовий пакет із порошкоподібною речовиною, яку поміщено до спец. пакету Експертної служби № 6067042, фольговий згорток із кристалічною речовиною, який поміщено до спец. пакету Експертна служба № 6060057, спиртову серветку за допомогою якої зроблено змиви з рук ОСОБА_5 , яку поміщено до спец. пакету Експертної служби № 200246216, клейку стрічку типу «скотч», яку поміщено до паперового пакету «НПУ СУ», паперовий конверт НПУ всередині якого клейка стрічка типу скотч, спиртову серветку (контрольний зразок), яку поміщено до паперового конверту (контрольний зразок), яку поміщено до паперового конверту «НПУ» - знищити;

- диск на який записано відео матеріали зроблені 03.10.2024 на відеокамери ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: