В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000155 від 11.04.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Ужгород, Закарпатської області, українка, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні нею кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 03.04.2025, у ОСОБА_3 виник умисел на вчинення кримінального правопорушення, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), з метою особистого протиправного збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мету особистого збагачення, ОСОБА_3 , заволоділа коштами у сумі 13 000 гривень, які належать потерпілій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, в подальшому потерпіла ОСОБА_5 , не здогадуючись про протиправні наміри ОСОБА_3 , 04.04.2025 через термінал самообслуговування самостійно здійснила переказ належних їй коштів у сумі 13 000 гривень, за нібито розмитнення посилки, на банківську картку відкриту в АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 .

Після чого 05.04.2025 ОСОБА_3 здійснила обготівкування коштів у сумі 12 500 грн. у банкоматі за адресою м. Ужгород, вул. Капушанська, буд. 142, магазин «Боздош», з належної їй банківської картки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , та отриманими коштами розпорядилась на власний розсуд,чим завдала ОСОБА_4 матеріального збитку на загальну суму 13 000 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство) ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення , передбачене ч. 1 ст. 190 КК України.

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.

Судом встановлено, що відповідно до положень ч. 2 ст. 302 КПК України обвинуваченій ОСОБА_3 в присутності її захисника ОСОБА_7 , прокурором роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, після чого ОСОБА_3 у заяві підтвердила роз`яснення їй вказаних положень та надала добровільну згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

При цьому до суду разом із обвинувальним актом подано заяву щодо визнання винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, визнання цивільного позову, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складена в присутності захисника.

У вказаній заяві ОСОБА_3 та її захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_3 , її згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за її відсутності.

Також до обвинувального акта додано письмову заяву потерпілої ОСОБА_4 у якій вона зазначає, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України; згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами; а також про її обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

В обвинувальному акті прокурором зазначено клопотання, в якому він просить розглянути обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 в якій вона зазначає, що не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини і згідна з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без її участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченої, заяву потерпілої ОСОБА_4 суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 статті 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 згідно статті 66 КК України є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 згідно статті 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченої ОСОБА_3 , яка вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 суд враховує, що вчинене, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, враховує особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність інформації, що обвинувачена являється особою з інвалідністю першої або другої групи, що вона досягла пенсійного віку та, що вона є військовослужбовцем строкової служби , суд приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у вигляді громадських робіт на строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, за якою вона обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений кримінальний проступок.

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у виді громадських робіт бере до уваги те, що матеріали кримінального провадження не містять інформації, що обвинувачена являється особою з інвалідністю першої або другої групи, що вона досягла пенсійного віку та, що вона є військовослужбовцем строкової служби, а відтак не містять обмежень, передбачених ч.3 ст.56 КК України, щодо призначення такого виду покарання.

Покарання у виді штрафу суд не вбачає за можливе призначити обвинуваченій ОСОБА_3 з огляду на те, що остання не працює і не має дохід, який би давав можливість сплатити штраф.

Покарання у виді виправних робіт, суд не вбачає за можливе призначити обвинуваченій ОСОБА_3 з огляду на те, що остання офіційно не працює.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 13 000,00 грн., який визнала обвинувачена, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно -небезпечне діяння.Це означає, що законодавець обмежив часові рамки пред`явлення позову.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положеннями ч.1 ст.56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Основними умовами пред`явлення цивільного позову в кримінальному процесі є подання позовної заяви; процесуальна правоздатність позивача; відсутність винесеного судом рішення за тією ж підставою та предметом позову.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В заяві про визнання винуватості, обвинувачена ОСОБА_3 визнала цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 13 000,00 грн.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення встановлена вироком суду.

Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України- кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, тавраховуючи обов`язок кожноїсторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи визнання позову відповідачем ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 13 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Запобіжний захід.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про існування щодо обвинуваченої ОСОБА_3 чинного запобіжного заходу будь якого виду.

Клопотань у порядку, передбаченому ст.331 та главою 18 КПК України, про застосування до обвинуваченої будь-якого запобіжного заходу, від сторони обвинувачення не надходило. Речові докази:

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Процесуальні витрати

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Матеріали кримінального провадження не містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертизи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 - не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 13 000,00 (тринадцять тисяч гривень 00 коп.) гривень у відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. ст. 382 КПК України, копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1