Провадження 11-кп/824/4257/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 361-2 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 липня 2025 року із визначенням застави у розмірі 13 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 39 364 000 грн та в разі її внесення, покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не припинили свого існування, а саме ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Судом при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу було враховано характер та тяжкість злочинів, які інкриміновано ОСОБА_8 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушень, зокрема, за ч.3 ст.27 ч.3 ст.206-2 КК України передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Крім того, продовжує існувати ризик впливу на потерпілого та свідків, оскільки вказаних осіб ще не допитано у судовому засіданні, а обвинуваченому будуть відомі місця проживання/перебування вказаних осіб. Окрім цього, суд першої інстанції вказав на існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, який виражається у тому, що у випадку застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, призведе до забезпечення, в тому числі ОСОБА_8 можливого надання невстановленим співучасникам злочинів порад та вказівок стосовно знищення слідів злочинів, завуальованого спілкування в телефонних розмовах з використанням маршрутизаторів та месенджерів на базі соціальних мереж, які неможливо відслідкувати гласними чи негласними засобами контролю іншим, невстановленим на даний час особам, які причетні до вчинення вказаних тяжких злочинів. Також, судом враховано, що санкція статті, яка інкримінується обвинуваченому, передбачає конфіскацію майна, останній може вчиняти дії з метою приховування наявного в нього майна. Окрім того, судом вказано на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності. Також вказав, що визначення застави у розмірі 13 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, достатньою мірою буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, захисник ОСОБА_7 подав на неї апеляційну скаргу, у якій вказав на її незаконність та необґрунтованість. В обгрунтування поданої скарги захисник вказав на те, що стороною обвинувачення не доведено наявність обґрунтованого обвинувачення, не надано жодних доказів на підтвердження реального існування ризиків та не доведено неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Так, захисник вказав, що оскільки обвинувачений не вживав та не мав наміру вживати будь-які дії щодо переховування від суду, є одруженим, має на утриманні двох малолітніх дітей, один з яких є особою з інвалідністю, відтак його жінка також не працює, а він є єдиним джерелом доходів у сім`ї, має постійне місце проживання, що свідчить про сталість його соціальних зв`язків, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, допомагає військовому госпіталю у лікуванні бійців ЗСУ, а запровадження воєнного стану та комендантської години не сприяють виїзду за кордон, то ризик переховування від суду необґрунтований. Такі ризики як вчинення обвинуваченим незаконного впливу на свідків чи інших осіб або перешкоджання кримінальному провадженню шляхом надання злочинних порад та вказівок щодо знищення слідів кримінального правопорушення є виключно припущенням сторони обвинувачення та не підтверджено жодним доказом. Також зазначив, що наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення явно суперечить ризику переховування від суду, а відсутність у обвинувачення попередніх судимостей свідчить про неможливість настання такого ризику. Звернув увагу на те, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого та не співвідноситься з даними про його особу, що призводить до фактичного відбування ним покарання без вироку суду. Вказав на те, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого та не співвідноситься з даними про його особу, що призводить до фактичного відбування ним покарання без вироку суду. Просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив скаргу задовольнити;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав її доводи необґрунтованими та просив залишити її без задоволення, а ухвалу без змін;

вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як вбачається із апеляційної скарги та пояснень у ході апеляційного розгляду, захисником порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із ухваленням нової ухвали про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, зокрема цілодобового домашнього арешту. Колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції була постановлена 08 травня 2025 року, строк тримання обвинуваченого був визначений до 06 липня 2025 року. Між тим, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 був продовжений до 27 липня 2025 року.

Тобто із 29 травня 2025 року підставою перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою є саме ухвала Печерського районного суду міста Києва від цього числа. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст.177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст.177, ч.1 ст.194, ч.1 ст.196, ч.3 ст.199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України, можливо лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисника в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що у відповідності із вимогами ст.407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 06 липня 2025 року залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4