Справа№ 953/6893/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2025 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілої - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001002 від 10.06.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною вищою освітою, розлученого, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 22.04.2024 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 357, ч. 4. ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

2) 23.04.2025 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до 5 років 15 днів позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 у порушення вимог ст. 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство стосовно своєї співмешканки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою спільно проживав за адресою: АДРЕСА_3 , що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршення якості її життя, що виразилось у фізичному дискомфорті, розладі здоров`я, погіршення якості життя.

Так, 05 серпня 2024 року близько 21 години 40 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_3 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, кричав, ображав, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2024 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, призначений штраф.

21 травня 2025 року близько 20 години 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру стосовно своєї співмешканки ОСОБА_3 , а саме: ображав, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоду фізичному та психічному здоров`ю потерпілої. Постановою Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, призначено стягнення у виді штрафу.

23 квітня 2025 року ОСОБА_4 засуджений Київським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.125 КК України за спричинення 13 квітня 2025 року умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_3

10 червня 2025 року близько 08 години 00 хвилин ОСОБА_4 , який двічі притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_3 , засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України за спричинення умисних легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство стосовно своєї співмешканки ОСОБА_3 , яке виразилося у словесних образах, нецензурній лайці на адресу потерпілої, погрозах застосування щодо неї фізичного насильства.

Такі систематичні дії ОСОБА_4 призвели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_3 , яка через постійне приниження та залякування перебуває у стані емоційного пригнічення, у неї спостерігається погіршення психологічного самопочуття, заниження самооцінки, втрата позитивних емоцій, тобто суттєво погіршилася якість її життя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршенні якості життя потерпілої ОСОБА_3 .

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, просила обвинуваченого суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся у скоєному, попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_3 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними та не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб, а також форму вини і спрямованість умислу, мотив кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого, визнає їх доказаними у судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом потерпілої та обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів у частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення доведена повністю.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше неодноразово судимий, розлучений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого ним кримінального правопорушення, у скоєному щиросердечно розкаявся, критично оцінює свою протиправну поведінку, осуджує її, вибачився перед потерпілою, пообіцяв, що подібне більше ніколи не повториться.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого суд визнає вчинення кримінального правопорушення стосовно особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах та рецидив злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні покарання суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим покарання, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, наявність пом`якшуючої та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, репутацію, у зв`язку з чим суд вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, яке йому належить відбувати реально, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення, що можливо лише в умовах ізоляції останнього від суспільства.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КК України регламентовано, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2025 року за ч. 1 ст. 125 КК України до 5 років 15 днів позбавлення волі, яке на даний час не відбуте у повному обсязі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком суд частково приєднує невідбуту частину покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2025 року.

Щодо ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, зважаючи на характер призначеного покарання, суд не застосовує до обвинуваченого запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2025 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1