ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3626/25
провадження № 1-кп/753/1386/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у залі суду у м. Києві під час судового засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 30.01.2025 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

УСТАНОВИВ:

20 лютого 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва із Офісу Генерального прокурора надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором, з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

07.07.2025 прокурор ОСОБА_5 через канцелярію суду подав клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання обґрунтоване обставинами кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_6 , а саме те, що ОСОБА_6 не пізніше 21 березня 2022 року, використовуючи особистий абонентський номер мобільного оператора, будучи зареєстрованим у додатку системи миттєвого обміну повідомленням «Телеграм» під відповідним ім`ям долучився до ворожого телеграм-бота, створеного невстановленими досудовим розслідуванням особами, з матою отримання та передачі представникам держави-агресора інформації щодо розміщення військовослужбовців, військової техніки, блокпостів ЗСУ, територіальної оборони, а також іншої вагомої інформації військового та стратегічного характеру, розголошення якої може завдати шкоди обороноздатності України. При цьому ОСОБА_6 , достеменно усвідомлював мету збору інформації вказаним телеграм-ботом, а саме, що надіслана в бот інформація буде використана представниками рф, у т.ч. військовослужбовцями рф, при плануванні наступальних дій на територію України. 21 березня 2022 року, 24 вересня 2023 року - направив на адресу представників рф інформацію, яка завдала шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності держави. Окрім того 21 грудня 2023 року на виконання прийнятої пропозиції представника держави-агресора ОСОБА_6 в одному з телеграм-каналів цілеспрямовано поширив інформацію, націлену на впровадження та підтримку вигідних рф оцінок щодо неспроможності України продовжувати опір російській агресії, відмови країн Заходу від подальшої підтримки Сил оборони, тощо, а також 5 січня 2024 року розмістив у цьому ж телеграм-каналі інформаційний матеріал, який містить ознаки інформаційного впливу, спрямованого на підрив обороноздатності, державності України, національної безпеки України, інформаційній сфері.

Прокурор у клопотанні зазначає про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, а саме: 1) переховування від суду, наявність якого обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі. Також, як зазначає прокурор, ОСОБА_6 має стійки зв`язки з представниками рф, які по теперішній час вчиняють особливо тяжкі злочини та військові операції на території України, що дає підстави вважати, що обвинувачений з високим ступенем ймовірності може переховуватись з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Окрім того, враховуючи тимчасову неконтрольованість окремих територій України, не виключається можливість переховування ОСОБА_6 від суду на вказаних територіях та перехід на сторону ворога; 2) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обґрунтованість якого, на думку прокурора, підтверджується тим, що на даний час не встановлені всі спільники ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а, відтак, останній може повідомити про факт виявлення їхньої злочинної діяльності та обставини, які стали йому відомі в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення всіх винних до кримінальної відповідальності. Окрім того, враховуючи підтримку обвинуваченого протиправної діяльності російських окупаційних військ, у разі загострення воєнних дій на території України існує ймовірність його сприяння представникам рф у проведенні підривної діяльності на шкоду державній безпеці України та перешкоджанню провадження іншим чином; 3) вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_6 обвинувачується, прокурором обґрунтовано тим, що внаслідок саме затримання ОСОБА_6 була припинена його злочинна діяльність, а тому при застосуванні до ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що представники рф можуть забезпечити його переховування на території рф або на тимчасово окупованій території України, та використання цієї ситуації для доведення своїх злочинних намірів до кінця, вчинити інші протиправні дії, які необхідні для передання представникам рф, а також перехід на бік ворога.

Прокурор наголошує, що вік обвинуваченого, стан його здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють останньому ефективно переховуватись від суду, що унеможливить проведення з ним процесуальних дій та завершення судового розгляду. Як зазначає прокурор, більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані до ОСОБА_6 , оскільки жодним чином не буде сприяти запобіганню встановлених ризиків; жодна особа не виявила намір бути поручителем обвинуваченого; ОСОБА_6 і надалі матиме можливість контактувати із представниками країни-агресора чи можливими іншими співучасниками злочину й узгоджувати з ними свої дії за допомогою різного роду засобів зв`язку, у тому числі, які неможливо від слідкувати ні гласними, ні негласними засобами контролю.

Також прокурор, посилаючись на положення ч. 6 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає неможливим застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як застава.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане ним клопотання, просив його задовольнити.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечували.

Вислухавши думку сторін, дослідивши подані клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано тим, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 червня 2025 року частково задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 15 серпня 2025 року включно.

Вирішуючи питання щодо можливості продовження запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Під час розгляду цього клопотання суд дійшов висновку, що ризики, встановленні при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу та продовження строку його дії продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

З урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, яке інкриміноване ОСОБА_6 , а саме вчинення кримінального правопорушення, найсуворіше покарання за яке передбачене у виді довічного позбавлення волі (ч. 2 ст. 111 КК України), колегія судів погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який існував на час застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу під час досудового розслідування та на час розгляду цього клопотання не припинив існувати. Означене покарання у разі визнання ОСОБА_6 винуватим в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду.

Також суд дійшов висновку, що продовжує існувати і ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, адже військова агресія проти України продовжується, а обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_6 , пов`язане саме зі сприянням представникам рф у проведенні підривної діяльності проти України, а тому вказаний ризик після скерування обвинувального акту до суду не зменшився, а навпаки збільшує вірогідність його настання внаслідок обізнаності обвинуваченого з усіма наявними матеріалами кримінального провадження.

Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, або продовження вчиненого кримінального правопорушення, судом оцінений як високий, оскільки злочин, інкримінований ОСОБА_6 , вчинявся протягом тривалого часу в інтересах рф, і наявність стійких соціальних зв`язків та місця роботи жодним чином не впливала на мотиви його вчинення, а тому, враховуючи, що воєнний стан наразі триває, збройна агресія російської федерації також не припинилась, тому підстави вважати, що вказаний ризик зменшився, у суду відсутні.

На підставі вищевикладеного, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому та позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від суду, а також можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги відсутність обставин, які б перешкоджали обвинуваченому знаходитись у місцях попереднього ув`язнення, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

Крім того, як убачається із аналізу положень ч. 4 ст. 183 КПК України, можливість суду не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках, є правом суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого (підозрюваного) на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

При визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням наведеного у сукупності, на переконання колегії суддів, врахувавши процесуальну поведінку обвинуваченого та дані про його особу, який раніше не судимий, одружений, працевлаштований, має постійне місце проживання та реєстрації, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення обвинуваченому застави у даному кримінальному провадженні в розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 119 600,00 грн.

Вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст.178,182, 183,194,199,331 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 діб, а саме до 05.09.2025 включно.

Визначити заставу, що дорівнює 700 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у розмірі 2 119 600 (два мільйони сто дев`ятнадцять тисяч шістсот) гривень, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок суду.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого на строк до 05.09.2025 обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися з м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2