печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2022, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000023 на предмети, речі та грошові кошти, вилучені 29.11.2024 у ОСОБА_4 під час проведення обшуку в будинку, прибудинкових спорудах та приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що зазначені предмети, речі та грошові кошти є речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 29.11.2024, оскільки відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, яка відповідає п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу на підставі абз. 1 ч. 3 цієї статті підлягають арешту.

Учасники судового провадження до початку судового засідання подали заяви про розгляд клопотання за їх відсутності.

Прокурор групи прокурорів ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 , у письмових запереченнях проти задоволення клопотання категорично заперечував, зазначаючи, що прокурорами групи прокурорів вже неодноразово ініціювалось питання про арешт майна, та за наслідками розгляду цих клопотань були прийняті рішення про відмову у їх задоволенні. Зокрема,

Вивчивши клопотання прокурора, письмові заперечення предстаника власника майна та дослідивши долучені до них документи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів відділу Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2022 за ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 3233-ІХ від 13.07.2023), ч. 1 ст. 263 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини за яких в період з 2018 по 2023 роки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом шахрайських дій здійснив незаконне відчуження земельних ділянок на території Обухівського району Київської області.

Так, 29.11.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2024 у справі № 757/52778/24-к проведено обшук будинку та прибудинкових споруд та приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та у якому фактично проживає ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під час якого, серед іншого виявлено та вилучено: предмет із золотого металу 10г. №023737; предмети із золотого металу: 250г. №35043; 500г. №А10883; 500г.№А10885; 500г. №А10935; 500г. №А10893; 500г. №А10930; 500г. №С23871; 500г. №А10888; 500г. №А10907; 500г. №А10931; 500г. №А10939; 500г. №А10897; 500г. №С23870 проби 999,9;сертифікати «CommerzBANK»: А010888; А010931; А010939; А010907; А010897; А010893; А010885; А010883; А010935; А010930; сертифікати «ARGOR HERAES SA» №С 023871; №35043; №С023870; квитанція №; квитанція №; квитанція №MSAL_2546_18; грошові кошти в сумі 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) фунтів; грошові кошти в сумі 237 000 (двісті тридцять сім) тисяч доларів США; печатка «REPUBLIC OF PANAMA №155591630 UNKAS BCSINESS S A»; партійний квиток Партії Регіонів №10-26908 на ім`я ОСОБА_4 ; договір безпроцентної позики №30-03/16 на 1 арк.; розписка між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 від 30.03.2016 на 1 арк. які не входили до переліку речей, щодо відшукання яких надано дозвіл в ухвалі на проведення обшуку.

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_11 від 29.11.2024 речі та документи, які вилучені в ході проведення обшуку визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

На даний час прокурор вказує, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження, а також з метою збереження речових доказів виникла необхідність у вжитті заходу забезпечення цього провадження, такого як арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В контексті зазначеної у клопотанні прокурора мети накладення арешту, як збереження речових доказів, слідчий суддя зазначає наступне.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі на кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках, чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що відповідність майна, на арешті якого наполягає прокурор, критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2022 за ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 3233-ІХ від 13.07.2023), ч. 1 ст. 263 КК України, належним чином не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, виходячи із наданих представником власника майна відомостей щодо наступного.

Так, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2024 у справі № 757/57659/24-к відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2022 про арешт вищевказаних предметів, речей та грошових коштів, вилучених 29.11.2024 у ОСОБА_4 під час проведення обшуку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.02.2024, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2024 у справі № 757/57659/24-к залишено без змін.

Далі, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.03.2025 у справі № 757/59684/24-к залишено без задоволення клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2022 про арешт вищевказаних предметів, речей та грошових коштів.

Питання про арешт зазначених предметів, речей та грошових коштів, вилучених 29.11.2024 у ОСОБА_4 під час проведення обшуку розглядається й на даний момент.

Означеними рішеннями встановлено про недоведеність стороною обвинувачення відповідності вказаного майна критеріям, викладеним у ст. 98 КПК України, а також про те, що власник майна ОСОБА_4 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні, а у клопотанні прокурора відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження цього майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Водночас, звертаючись із клопотанням про повторний арешт майна, прокурор у клопотанні не наводить будь-яких нових обставин або підстав за яких можливо стверджувати про необхідність вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

За такого, на думку слідчого судді, за відсутності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що вказані предмети, речі та грошові кошти, на арешті яких наполягає прокурор є доказом розслідуваного злочину, сам факт їх визнання речовими доказами (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), в тому числі який вже був предметом розгляду, не може бути правовою підставою для їх арешту.

Ураховуючи наведені мотиви та аргументацію клопотання прокурора, слідчий суддя вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про повторний арешт майна, а тому у відповідності до ст. 94 КПК України слідчий суддя оцінюючи надані докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, приходить до висновку, що у такому випадку не можливо досягти інтересів досудового розслідування, забезпечивши збереження речових доказів, які у подальшому можуть досліджуватись судом, тому у задоволенні клопотання прокурора належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1