Дата документу 13.05.2025 Справа № 336/484/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/181/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/484/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури (зі змінами) на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 серпня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 12 листопада 2020 року, близько 12 години 50 хвилин, керуючись умислом на крадіжку, в приміщенні магазину «Сільпо» №156 в будинку №155-Б по вул.Чарівній в м.Запоріжжі, де він опинився шляхом вільного доступу, намагався таємно заволодіти 0,285 кг цукерок «Bounty» вартістю без урахування податку на додану вартість 41 грн. 46 коп., 0,858 кг цукерок «Mars» вартістю без урахування податку на додану вартість 143 грн. 45 коп., 0,936 кг цукерок «Milki Way minis» вартістю без урахування податку на додану вартість 156 грн. 49 коп., проте не довів умисел на викрадення до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину.

Сукупна вартість майна, що належить потерпілому товариству з обмеженою відповідальністю «Сільпо Фуд», посягання на крадіжку якого вчинив ОСОБА_7 , становить 341 грн. 41 коп.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), що вчинена повторно. Йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі заступник керівника Запорізької обласної прокуратури просив вирок в частині призначеного покарання скасувати, виключити з числа обставин, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК у виді 5 місяців арешту. На підставі ч.4 ст.70 КК з урахуванням покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2020 та вироку Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.03.2021, призначити ОСОБА_7 остаточно покарання у виді 5 місяців 15 днів арешту та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що районний суд, установивши дату вчинення злочину (12.11.2020), помилково не призначив остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю злочинів з урахуванням вироків Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2020 та Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 16.03.2021. Вважав, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, щодо якого ухвалені зазначені вироки, у суду були всі підстави для призначення ОСОБА_7 остаточного покарання шляхом часткового складання покарань, що входять у сукупність злочинів. Крім того, суд дійшов помилкових висновків про наявність у обвинуваченого такої пом`якшуючої обставини як щире каяття. Звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд не в повній мірі врахував конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення корисливого злочину повторно, не взяв до уваги особу обвинуваченого, який продовжував скоювати аналогічні корисливі злочини проти власності, не дивлячись на те, що на розгляді місцевого суду вже перебували матеріали кримінального провадження за його обвинуваченням за ч.2 ст.185 КК. Однак вказане не призвело до позитивних змін у обвинуваченого, не створило готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення. Суд не взяв до уваги, що ОСОБА_7 будь-яким суспільно корисним трудом не займався і не займається, як наслідок шкода, завдана злочином залишилась не відшкодована, викрадене майно повернуто діями працівників магазину. Наведене свідчить про свідому антисоціальну поведінку обвинуваченого та ігнорування законів. Таким чином, у суду не було достатніх підстав для застосування ст.75 КК та звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.

До початку апеляційного розгляду заступником керівника Запорізької обласної прокуратури подано зміни до апеляційної скарги в порядку ст.36 КПК, в яких останній просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК, на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що на час вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому діяння (12 листопада 2020 року) загальна сума матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок його дій, становила 341 грн. 41 коп. Внесені законодавцем відповідно до Закону №3886-IX зміни призвели до декриміналізації діяння, оскільки станом на 12 листопада 2020 року сума шкоди для кримінальної відповідальності мала бути більша 2102 грн.

У судове засідання апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явились. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги зміненої апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги (зі змінами), колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга (зі змінами) підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч.2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року).

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК).

Відповідно до ч.2 ст.5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Крім того, частиною 3 вказаної статті визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Як вбачається з вироку суду, сума майна, яке намагався викрасти ОСОБА_7 , становить 341 грн. 41 коп.

Таким чином, на момент набрання чинності Закону №3886-IX від 18 липня 2024 року кримінально караним діянням залишилось таємне викрадення чужого майна (крадіжка), мінімальна вартість якого становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день вчинення злочину складало 2102 грн.

З огляду на викладене дії ОСОБА_7 підпадають під ознаку адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність за ст.51 КУпАП.

Положення п.4-1 ч.1 ст.284 КПК регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479-2 КПК, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури (зі змінами) задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 в цій справі скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 в цій справі закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4