ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/878/25 Справа № 208/4132/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Кривий Ріг

06 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року, якою застосовано до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на два місяці, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно до ухвали слідчого судді, до слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся слідчий із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 діб.

На початку травня 2024 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 (точний час під час слідства не встановлений), виник спільний злочинний умисел, направлений на вербування, переміщення людей, з метою сексуальної експлуатації з використанням обману, уразливого стану та примусу осіб, щодо неповнолітніх за попередньою змовою групою осіб. З метою реалізації вказаного умислу ОСОБА_9 , діючи за спільним планом розробленим разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зателефонував ОСОБА_10 , з якою познайомився на початку лютого 2024 на інтернет сайті знайомств. В подальшому, ОСОБА_9 усвідомлюючи, що остання перебуває в уразливому стані, внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин, достеменно знаючи її вік, повідомив їй про можливість працевлаштування повією.

На наступний день ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 під`їхав до ОСОБА_10 за її місцем проживання та під час розмови між ними трьома ОСОБА_10 було запропоновано роботу, яка полягала в наданні сексуальних послуг чоловікам за грошову винагороду, при цьому від неї приховали дійсні відомості про вид та характер майбутньої діяльності, пов`язаної із наданням послуг сексуального характеру. При цьому ОСОБА_11 було обіцяно високі прибутки та забезпечення безкоштовним житлом для проживання та надання в ньому сексуальних послуг.

Слідчий зазначає, що в подальшому ОСОБА_8 сказала, щоб ОСОБА_9 відвіз їх до квартири, яка розташована по АДРЕСА_1 , де під час спілкування між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , остання, діючи згідно заздалегідь розробленому плану спільно із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , домоглася згоди ОСОБА_10 на вказану роботу, чим здійснила вербування з використанням обману та уразливого стану (вік потерпілої, скрутне матеріальне становище, вимушене переселення, збіг тяжких особистих, сімейних та інших обставин) з метою її сексуальної експлуатації.

Після чого, а саме, отримання згоди ОСОБА_10 , ОСОБА_9 перемістив її автомобілем до орендованої квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з метою подальшої сексуальної експлуатації.

В подальшому, реалізуючи свій злочинний намір на сексуальну експлуатацію, приблизно в середині липня 2024 року, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виконуючи вказівку останніх, на автомобілі, привіз ОСОБА_10 до буд. АДРЕСА_3 , в якому знаходились ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які у цей час вживали спиртні напої та надалі, використовуючи погрози та примус, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 сказали ОСОБА_10 надати послуги сексуального характеру ОСОБА_14 безоплатно у вигляді «подарунку», на що ОСОБА_10 , почувши погрози від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , у зв`язку з побоюванням за своє життя та здоров`я, вимушена була погодитись та надала сексуальну послугу ОСОБА_14 безоплатно.

З огляду на наведене, слідчий зазначає, що для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у слідства виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної строком на 60 діб з визначенням застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме тим, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року, застосовано до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на два місяці.

Мотивуючи вказане рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину, проте стороною обвинувачення не доведено не достатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, а тому застосування щодо нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

На вказану ухвалу слідчого судді захисником ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді триманні під вартою підозрюваному ОСОБА_7 . Вважає, що відсутні ризики, на які посилається слідчий в своєму клопотанні.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, прокурора ОСОБА_15 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В силу ст. 183 КПК України, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча би один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, перевіряючи законність і обґрунтованість клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухав думку учасників процесу, дослідив фактичні обставини та матеріали кримінального провадження.

Виходячи зі змісту ст. 177 ч. 2 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст. 177 ч. 1 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення, обґрунтовано підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що існує ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що наразі існує ризик незаконного впливу на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний вчинював злочини поєднані із насиллям над людиною, та робив це не одноразово, що вбачається з матеріалів кримінального провадження. ОСОБА_7 має мотив та можливість внаслідок підтримання дружніх стосунків із військовослужбовцями, вплинути на свідків та їх свідчення. Свідки у даному кримінальному провадженні надали покази з приводу обставин вчинення підозрюваним ОСОБА_7 інкримінованих йому злочинів, у зв`язку з чим їх покази є основоположними для доведення винуватості останнього перед судом. Однак, підозрюваний ОСОБА_7 з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості перед судом, може почати спроби незаконного впливу на свідків, зокрема шляхом вмовляння, підкупу або погроз, що може призвести до зміни їх показів у судовому провадженні, а це, у свою чергу може призвести до уникнення підозрюваним законного справедливого покарання. З огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), судом будуть братись до уваги саме ті покази свідків, які будуть вивчені безпосередньо судом, а не які надані слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов до правильного висновку, що існує перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як колишній військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків. Імовірність впливу на свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що ризик вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження здійснювати кримінальні правопорушення в яких підозрюється, підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , вчиняючи вказані злочини в умовах воєнного стану, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування, існує реальна можливість вчинення останнім злочинів направлених на продовження злочинної діяльності.

Крім того, слідчим суддею враховані документи, які свідчать про наявність стійких соціальних зв`язків у підозрюваного ОСОБА_7 , а саме підозрюваний одружений, має на утриманні малолітнього сина, має постійне місце проживання, що в свою чергу, має стримуючи вплив на підозрюваного.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.02.2025 року до підозрюванго ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000356 від 01.05.2024 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці та покладено наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця постійного проживання; не залишати місце постійного проживання цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора або суду. Контроль за виконанням ухвали покладено на старшого слідчого СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_16 .

Згідно постанови прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_15 від 19.03.2025 року з кримінального провадження № 0000356 від 01.05.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 303, ч. 2 ст. 149 КК України, у зв`язку із виниклою необхідністю, виділено матеріали кримінального провадження, що стосується вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 149 КК України та 19.03.2025 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000201.

29.03.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

31.03.2025 року Дніпровським апеляційним судом постановлено ухвалу про залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.02.2025, якою підозрюваному ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000356 від 01.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту та ухвалу слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.02.2025 року залишено без змін.

Під час розгляду даного клопотання слідчого, стороною обвинувачення не надано відомостей, які могли б свідчити про порушення підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.02.2025 року.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби; ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Крім того, для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави:

1.Ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (Рішення у справі «Шьегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 р., серія А, № 9, п.15);

2.Ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (Рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 р., серія А, № 7, п.14);

3.Вчинення ним подальших правопорушень (Рішення у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 р., серія А, № 10 п.9);

4.Або спричинення ним порушень громадського порядку (Рішення у справі «Летельєр проти Франції» від 16 червня 1991 р., серія А, № 207, п.51).

Таким чином, ризики вказані прокурором про переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку; це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість підозрюваного, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (рішення у справі «W. Проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року, серія А, № 254-А, п.33.).

Колегія суддів зазначає, що крім вищезазначеного, статтею 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами), передбачено застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ як джерела права.

Доводи апеляційної скарги захисника, що ОСОБА_7 вже обирався запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, нібито, по даному кримінальному провадження, не відповідають дійсності, оскільки запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 обирався в рамках кримінального провадження № 0000356 від 01.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України, а дане кримінальне провадженняза ч. 2 ст. 149 КК України виділено з кримінального провадження № 0000356 за ч. 3 ст. 303 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку, належну поведінку ОСОБА_7 можливо забезпечити шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а саме у виді цілодобового домашнього арешту, а тому, зазначені в апеляційної скарги доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді - не обґрунтовані.

На думку колегії суддів, немає підстав вважати, що слідчим суддею допущені якісь порушення норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 184, 194, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 квітня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: