УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року

м. Київ

Справа № 161/15988/24

Провадження № 51-2644 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кряківка Луганської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 110 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна; за ч. 5 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності строком на 15 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 років.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватими і засуджено за те, що він у середині вересня 2022 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, добровільно погодився взяти участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території м. Луганськ Луганської області, мовою оригіналу - «референдум Луганской Народной Республики по вопросу о вхождении в состав Российской Федерации на правах субъекта Российской Федерации» (далі за текстом «незаконний референдум») як «председатель участковой избирательной комиссии избирательного участка № 209» (мовою оригіналу).

Після цього з метою представлення окупаційній владі своєї особистої прихильності, формування в населення м. Луганськ Луганської області думки невідворотності встановлення та утвердження російської окупації як єдиної законної влади на цій території, просуваючи ідеї проросійської спрямованості, перебуваючи на окупованій території м. Луганськ Луганської області, не пізніше 24.09.2022, більш точний час та місце досудовим розслідуванням не встановлені, публічно закликав до проведення вказаного незаконного референдуму на зазначеній тимчасово окупованій території України з метою дискредитації дій української влади, а також для подальшого встановлення у м. Луганськ Луганської області окупаційної влади, штучного створення у його мешканців хибних уявлень про благі наміри окупаційних військ та незворотного і стабільного існування на теренах вказаної області влади РФ.

Являючись так званим «председателем участковой избирательной комиссии избирательного участка № 209 ЛНР» (мовою оригіналу), ОСОБА_5 брав активну участь в організації та проведенні незаконного референдуму, шляхом видачі, збору бюлетенів та підрахунку голосів, а також публічно через ЗМІ коментував підсумки проведення т.зв. референдуму.

Крім того, ОСОБА_5 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, а відтак усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання; водночас підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у тому числі щодо подальшого розвитку України; виходячи з геополітичних інтересів Російської Федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, перебуваючи на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Луганськ Луганській області, вступив у злочинну змову для вчинення протиправних дій, спрямованих на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, з третіми особами, дії яких є предметом розслідування в інших кримінальних провадженнях.

Приблизно в середині вересня 2022 року, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, добровільно погодився взяти участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території України та в період з 23.09.2022 по 27.09.2022, діючи в якості так званого «председателя участковой избирательной комиссии избирательного участка № 209 Луганской народной республики» забезпечував та організовував його роботу з метою проведення в м. Луганськ Луганської області так званого «референдума Луганской Народной Республики по вопросу о вхождении в состав Российской Федерации на правах субъекта Российской Федерации», що проводився окупаційною владою держави-агресора на підставі «Постановления № 893-НС о назначении референдума Луганской Народной Республики по вопросу о вхождении в состав Российской Федерации на правах субъекта Российской Федерации», прийнятого 20.09.2022 псевдорганом «Народным Советом ЛНР» (мова оригіналу).

Надалі в період часу з 23.09.2022 по 27.09.2022 ОСОБА_5 , діючи з єдиною метою зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, перебуваючи на виборчій дільниці у м. Луганськ Луганської області, виконуючи відведену йому роль так званого «председателя участковой избирательной комиссии избирательного участка № 209 Луганской народной республики» (мовою оригіналу), діючи умисно, за попередньою змовою в групі з іншими особами, шляхом складання списків виборців, ідентифікації осіб, що прийшли на виборчу дільницю, видачі бюлетенів для голосування, в яких було запитання російською мовою: «Вы за вхождение Луганской Народной Республики в состав Российской Федерации?» (мовою оригіналу), здійснення підрахунку голосів та узагальнення результатів виборів, взяв участь в організації та проведенні незаконного референдуму з питання так званого «входження луганської народної республіки до складу РФ на правах суб`єкта Російської Федерації», чим посягнув на територіальну цілісність і недоторканність України, оскільки його дії спрямовані на зміну меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року вирок місцевого щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінальних правопорушень.

На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що суд позбавив обвинуваченого можливості висловлюватись щодо висунутих проти нього обвинувачень, належним чином здійснити свій захист, оскільки ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території України, він не був належним чином повідомлений про розгляд кримінального провадження щодо нього, а визначені у законі засоби повідомлення особи у разі проведення судового розгляду у відсутності обвинуваченого не є достатніми, тому було порушено його право на захист.

Суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, не було встановлено достатніх доказів, які поза розумним сумнівом доводять винуватість засудженого за ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Вказує, що не було доведено належними та допустимими доказами добровільності участі ОСОБА_5 в організації та проведенні незаконного референдуму на посаді голови дільничної виборчої комісії.

Суди попередніх інстанцій не взяли до уваги той факт, що обвинувачений міг діяти не з власної волі, а під впливом фізичного та/або психологічного примусу щодо нього або членів його сім`ї.

Обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 110 КК України є надуманими та ґрунтується виключно на публікаціях в окупаційних інтернет-ресурсах, які не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки вони могли бути створені та опубліковані країною-агресором з метою Інформаційно-психологічних операцій, а тому вважає, що в діях його підзахисного відсутній склад злочину.

Суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки вони висловили суб`єктивну думку щодо особи обвинуваченого та участі ОСОБА_5 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Суд, діючи з обвинувальним ухилом, не дослідив повно, всесторонньо, об`єктивно наявні докази та дав їм неправильну оцінку, помилково визнавши докази, надані стороною обвинувачення, належними та допустимими.

Вважає, що апеляційний суд формально погодився з висновками суду першої інстанції і належним чином доводи апеляційної скарги захисника не проаналізував, тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Як вбачається з долученої до касаційної скарги копії вироку місцевого суду, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України, та правильність кваліфікації його дій, суд зробив із додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК України, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_5 не був належним чином повідомлений про розгляд кримінального провадження стосовно нього, тому було порушено його право на захист, не вбачаються обґрунтованими.

Верховний суд неодноразово в своїх рішенням аналізував порядок спеціального досудового розслідування та судового провадження. Така процедура у кримінальному провадженні є специфічною, оскільки проводиться без участі обвинуваченого, а повідомлення особи здійснюється з дотриманням певних правил, передбачених процесуальним законом.

Законодавець врегулював здійснення процедури in absentia, зокрема, порядок повідомлення особи, яка переховується на тимчасово окупованій території України або на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Згідно з приписами абзацу 6 ч. 3 ст. 323 КПК України повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст. 297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Відповідно до змісту судових рішень у цьому кримінальному провадженні вимоги абз. 6 ч. 3 ст. 323 КПК України щодо здійснення заходів для повідомлення обвинуваченого про розгляд щодо нього кримінального провадження були дотримані.

Судом встановлено, що це кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Крім того, про час та дату всіх судових засідань ОСОБА_5 повідомлявся у передбачений законом спосіб шляхом публікації судової повістки про виклик в газеті «Урядовий кур`єр» та оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, тобто відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України він вважається таким, що належним чином повідомлений про виклик.

Зважаючи на специфіку судового провадження за процедурою in absentia, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій вжили передбачених кримінальним процесуальним законом заходів щодо інформування ОСОБА_5 про здійснення щодо нього кримінального провадження.

Верховний Суд не заперечує, що під час здійснення спеціального досудового розслідування та судового провадження можуть вживатися додаткові заходи, не визначені у статтях 297-5, 323 КПК України щодо повідомлення особи. Водночас нездійснення таких додаткових заходів за умови дотримання передбаченого процесуальним законодавством порядку здійснення повідомлення (виклику) особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження в порядку процедури in absentia, само по собі не може вважатися порушенням вимог КПК України.

Доводи сторони захисту про порушення права на захист ОСОБА_5 також не вбачаються обґрунтованими, виходячи з того, що вказане кримінальне провадження було проведено у спеціальній формі судового розгляду, де участь захисника є обов`язковою, а підзахисний може бути відсутній.

Як встановлено зі змісту судових рішень, у цьому кримінальному провадженні брав участь захисник ОСОБА_4 , до функцій якого належить здійснення захисту обвинуваченого, що й було зроблено.

Доводи касаційної скарги захисника про не встановлення достатніх доказів, які поза розумним сумнівом доводять винуватість засудженого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 110, ч. 5 ст. 111-1 КК України, не вбачаються обґрунтованими.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Цей стандарт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, суди, мотивуючи свої рішення, обґрунтовано послалися на безпосередньо досліджені докази, а саме на:

показання свідка ОСОБА_6 , який в судовому засіданні вказував, що до 2014 року він мешкав у м. Луганськ та проходив курси в Луганському державному університеті внутрішніх справ, де ОСОБА_5 працював на кафедрі оперативно-розшукової діяльності. Під час окупації м. Луганськ ОСОБА_5 залишився на тимчасово окупованій території. В 2022 році під час перегляду соціальних мереж, він побачив відеоматеріали, на яких був ОСОБА_5 , який займав посаду голови дільничної виборчої комісії № 209 в «ЛНР». Також від своїх знайомих йому стало відомо, що ОСОБА_5 працює на керівній посаді в юридичному університеті, так званому «Луганському державному університеті ім.Даля» й у вересні 2022 року займався організацією та проведенням референдуму у вказаному університеті на посаді голови дільничної виборчої комісії № 209;

показання свідка ОСОБА_7 , який зазначив, що до 2014 року він мешкав у м. Луганськ та навчався в Луганському державному університеті внутрішніх справ ім. Дідоренка, у якому працював на кафедрі оперативно-розшукової діяльності ОСОБА_5 . Під час окупації м. Луганськ ОСОБА_5 залишився на тимчасово окупованій території. Останній був проросійсько налаштований, підтримував окупацію м. Луганськ. В 2022 році від своїх знайомих та з соціальних мереж йому стало відомо, що ОСОБА_5 зайняв посаду заступника директора «Луганського державного університету ім. Даля» на тимчасово окупованій території в м. Луганськ та організовував проведення референдуму у вказаному університеті на посаді голови дільничної виборчої комісії № 209.

Крім того, висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин суд першої інстанції обґрунтував дослідженими в судовому засіданні доказами, які знайшли ґрунтовну оцінку в судовому рішенні, зокрема:

- протоколом огляду від 04 січня 2024 року та долученим до нього оптичним диском CD-R, де об`єктом огляду був відеозапис, де в кадрі відеоролика зображений ОСОБА_5 й міститься пояснювальний напис (мовою оригіналу) « ОСОБА_5 председатель избирательного участка №209». В ході вказаного інтерв`ю останній дає пояснення щодо настрою жителів «ЛНР», які приходили на референдум, пряма мова: «Как это было важно для тех людей, которые приходили, они встречали со слезами на глазах. Они, понимаете, они были удивлены, поражены, что они нужны нам, что это не лишние люди, что к ним пришли вот для того, чтобы получить их голос. Вот это я считаю самое важное, то чего мы добивались»;

-протоколом огляду від 05 січня 2024 року та долученим до нього оптичним диском CD-R, де об`єктом огляду була публікація, відповідно до якої з 23.09.2022 по 27.09.2022 у м. Луганськ Луганської області проводився так званий «референдум Луганской Народной Республики по вопросу о вхождении в состав Российской Федерации на правах субъекта Российской Федерации»;

- протоколом огляду від 29 травня 2024 року та долученими до нього оптичним диском DVD-R та додатками, де об`єктом огляду був сайт так званої «ЛНР» й розміщені на ньому нормативно-правові документи окупаційної влади так званої «ЛНР» - Закон 411-ІІІ «Про референдум ЛНР по питанню про входження в складу РФ на правах суб`єкта РФ». Оглядом указаного закону встановлено, що під час підготовки та проведення референдуму створюються дільничні виборчі комісії. Також здійснено огляд постанови від 20.09.2022 про призначення референдуму ЛНР по питанню входження в склад РФ на правах суб`єкта РФ. Указаною постановою визначні строки проведення референдуму з 23 по 27 вересня 2022 року;

-протоколом огляду від 19 липня 2024 року та долученим до нього оптичним диском DVD-R, де об`єктом огляду була мережа «Однокласники», у якій наявні відомості, якими підтверджується, що ОСОБА_5 займав посаду так званого «заместителя директора юридического института ГОУ ВПО «Луганского государственного университета им. В. Даля» на тимчасово окупованій території;

-протоколом огляду мережі Інтернет від 22 липня 2024 року та долученим до нього оптичним диском DVD-R, де об`єктом огляду був сайт, на якому наявні відомості, що ОСОБА_5 брав активну участь в організації псевдореферендума щодо приєднання тимчасово окупованих територій до складу країни-агресора, займаючи посаду так званого «председателя участковой избирательной комиссии избирательного участка № 209». Останній зокрема дав пояснення, пряма мова: «Для меня с референдумом больше всего изменится отношение к человеку. Я прожил на Украине не один десяток лет. Украинская пропаганда в основном говорила нам неправду. Жизненный уровень в России гораздо выше, чем на Украине, хотя нам говорили об обратном. Украина стремится в Европу лишь на словах, а Россия действительно повышает уровень жизни своих граждан. Это проявляется во всем - даже в самых, казалось бы, незначительных мелочах. Когда я пару лет назад ездил в Россию к своему брату в Тулу, то был удивлен тому, насколько далеко Россия ушла от Украины. Современные поезда, отличные дороги, удобные сервисы для решения различных проблем с документами. А главное - это люди. Нас там ждут, а на Украине готовы лишь проклинать и убивать», - говорит он.»;

- протоколом огляду від 20 липня 2024 року та долученим до нього оптичним диском DVD-R, де об`єктом огляду був сайт «ГОУ ВПО «Луганского государственного университета им. В.Даля», на якому розміщена інформація, що ОСОБА_5 є директором юридичного інституту;

- протоколом огляду від 23 липня 2024 року та долученим до нього оптичним диском DVD-R, де об`єктом огляду був сайт, на якому розміщена стаття щодо проведення референдуму на тимчасово окупованій території та проросійські висловлювання з цього приводу ОСОБА_5 , підтримка рішень та дій указаної незаконної влади;

- протоколом огляду від 24 липня 2024 року та долученим до нього оптичним диском DVD-R, де об`єктом огляду був відеозапис й у кадрі відеоролика зображений ОСОБА_5 , який брав активну участь в організації псевдореферендума щодо приєднання тимчасово окупованих території до складу країни-агресора, який проводився з 23 по 27 вересня 2022 року, займаючи посаду так званого «председателя участковой избирательной комиссии избирательного участка № 209»;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28 травня 2024 року, згідно з яким свідок ОСОБА_7 впізнав на фотознімку під № 2 ОСОБА_5 ;

- протоколом огляду матеріалів у мережі інтернет від 28 травня 2024 року й долученим до нього оптичним диском CD-R за участю свідка ОСОБА_7 , яким зафіксовано, що на сайті розміщено відеозапис на якому свідок ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_5 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28 травня 2024 року, згідно з яким свідок ОСОБА_6 впізнав на фотознімку під № 2 ОСОБА_5 ;

- відповідями на доручення ГВ ЗНД 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 30.07.2024, 02.08.2024, згідно з якими встановлено, що ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території в м. Луганськ Луганської області.

Суди дійшли обґрунтованого висновку, що показання указаних вище свідків є послідовними, логічними та узгоджуються між собою, а також з іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, не викликають сумнівів у їх достовірності. Об`єктивних підстав не довіряти показанням свідків та відомостям, що містяться в письмових доказах, у суду не було.

Верховний Суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що дослідженими в судовому засіданні показаннями свідків, а також протоколами огляду й іншими документами, підтверджується поза розумним сумнівом факт добровільної участі громадянина УкраїниОСОБА_5 , який проходив службу на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ та цивільного персоналу у Луганському державному університеті внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка, в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, а також публічних закликах до проведення такого незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, та у вчиненні умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб.

Як слушно зазначено в оскарженому вироку місцевого суду, відповідно до ч. 5 ст. 111-1 КК України умисні дії обвинуваченого полягають у добровільній участі в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території України. ОСОБА_5 усвідомлював, що бере участь у протиправних діях, спрямованих на легітимізацію окупаційного режиму та створення видимості законності анексії частини території України. Його активна діяльність у ролі голови так званої дільничної виборчої комісії виборчої дільниці № 209, включаючи організацію голосування, облік бюлетенів та коментування результатів у проросійських медіа, свідчить про цілеспрямованість і усвідомленість його дій. Він мав на меті сприяти закріпленню влади окупаційного режиму та створенню хибного уявлення серед населення щодо законності такого референдуму. Про умисний характер його дій свідчить також той факт, що обвинувачений діяв на підставі попереднього плану, узгодженого з представниками окупаційної влади, з метою реалізації спільного злочинного задуму.

За ч. 2 ст. 110 КК України умисні дії ОСОБА_5 полягають у тому, що він усвідомлено, діючи за попередньою змовою з іншими особами, брав участь у заходах, спрямованих на зміну меж території України на порушення Конституції України. Його дії, зокрема публічні заклики до проведення незаконного референдуму, коментування результатів та участь у фальсифікації волевиявлення громадян, були спрямовані на створення передумов для незаконної анексії частини території України державою-агресором. Всі ці дії свідчать про чітке розуміння обвинуваченим їх наслідків та спрямованість на підрив територіальної цілісності та недоторканності України. Крім того ОСОБА_5 здійснював активну агітацію за результати референдуму, що підтверджує його намір сприяти незаконній анексії.

Місцевий суд обґрунтовано відзначив, що з пояснень допитаних в судовому засіданні свідків, а також огляду відеороликів з інтерв`ю ОСОБА_5 , вбачається, що останній підтримав режим окупаційної влади добровільно, в ході інтерв`ю останній поводив себе зухвало, негативно висловлювався в бік України та пишався своєю «сумлінною працею». Зазначене є свідченням невимушеності його поведінки, відсутності будь-якого примусу щодо нього, тобто цілковитої добровільності його дій.

Окрім того, стороною захисту ні під час досудового розслідування, ні під час розгляду провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, не надано відомостей про те, що ОСОБА_5 будь-яким чином повідомляв компетентним органом України про здійснення на нього тиску з боку представників окупаційної влади тощо.

Колегія суддів констатує, що висновки судів обох інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_5 зроблені з дотриманням вимог ст. ст. 22, 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Вирок місцевого суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Переконливих доводів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з указаних вище мотивів, у касаційній скарзі захисника не наведено.

Враховуючи викладене, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для її задоволення, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2025 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3