У Х В А Л А

23 липня 2025 року м. Біла Церква

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000120 від, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2023, стосовно підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, маючої на утриманні двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , непрацюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , підозрювана ОСОБА_4 ,

У С Т А Н О В И В:

Прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання стосовно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України.

На обгрунтування клопотання зазначає, що слідчим відділом Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000120 від 23.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 362 КК України.

Згідно пункту 1 наказу Міністерства юстиції України №1059/5 від 25.06.2015 року «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України» в редакції станом на 04.08.2017, Державне підприємство «Національні інформаційні системи» є адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України. Адміністратор Єдиних та Державних реєстрів здійснює заходи зі створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення реєстрів, відповідає за їх технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, здійснює технічні та технологічні заходи з надання, блокування та анулювання доступу до цих реєстрів, а також інші заходи (дії), передбачені законодавством.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах», власник системи надає користувачеві відомості про правила і режим роботи системи та забезпечує йому доступ до інформації в системі відповідно до визначеного порядку доступу.

Державним підприємством «Національні інформаційні системи» державному реєстратору Сквирської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_4 надано ідентифікатор доступу до Єдиних та Державних реєстрів, зокрема до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 2 частини 1, пункту 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) від 01.07.2004, в редакції станом на 25.10.2021, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження; реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.

Згідно статті 1 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах» від 05.07.1994, в редакції станом на 25.10.2021, інформаційна (автоматизована) система - організаційно-технічна система, в якій реалізується технологія обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів. Порядок доступу до інформації в системі - умови отримання користувачем можливості обробляти в системі та правила обробки цієї інформації.

Пунктом 1 частиною 1 статті 3 Закону встановлені загальні засади державної реєстрації, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону, державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав.

Відповідно до частини 3 статті 10 Закону Державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи;

Відповідно до статті 11 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до частини 8 статті 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 18 Закону, під час проведення державної реєстрації державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

Відповідно до статті 23 Закону, розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Пунктами 3, 4, 5 частини 1 статті 24 Закону, передбачено підстави для відмови в державній реєстрації прав, серед іншого: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Згідно пункту 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 (далі Порядок № 1127) у разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви. Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення щодо зупинення розгляду заяви виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, а також у разі коли державним реєстратором протягом 30 робочих днів з моменту прийняття відповідного рішення на запит отримано документи та/або інформацію, необхідні для державної реєстрації прав, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора щодо відновлення розгляду заяви. У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог або неотримання на запит документів та/або інформації, необхідних для державної реєстрації прав, у строк, встановлений в абзаці другому цього пункту, державний реєстратор приймає рішення щодо відмови в державній реєстрації прав.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 82 Земельного кодексу України юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; в) прийняття спадщини; г) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до статей 125 та 126 Земельного кодекс України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є:

а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;

б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності;

в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Встановлено що, 11.09.2018 до Сквирської районної державної адміністрації Київської області, надійшла заява №30061292, складена від імені директора ТОВ «ЧУБИНЕЦЬКИЙ КОЛОС» () ОСОБА_9 , про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0001 з додатками: договір купівлі-продажу, серія та номер:-, виданий 24.05.2018, видавник: СПІЛКА ГРОМАДЯН-СПІВВЛАСНИКІВ МАЙНОВИХ ПАЇВ РЕОРГАНІЗОВАНОГО КОЛЕКТИВНОГО СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ПІДПРИЄМСТВА «ХЛІБОРОБ»; ПРОТОКОЛ, серія та номер:3, виданий 16.11.2011, видавник: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЧУБИНЕЦЬКИЙ КОЛОС»; витяг з Державного земельного кадастру, серія та номер: НВ-018, виданий 23.08.2018, видавник: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ У КИЇВСЬКІЙ ОБЛАСТІ.

Державним реєстратором ОСОБА_4 вказану заяву за №30061292 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.09.2018 о 16 годині 37 хвилин та сформовано друковану форму заяви, розпочато її розгляд.

У подальшому, 13.09.2018 державний реєстратор Сквирської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_4 , маючи доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, всупереч вимогам ст.ст. 3, 10, 18, 22, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, пункту 12 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015, пунктів 20, 21 «Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого Постановою КМУ № 1141 від 26.10.2011, будучи достовірно обізнаною про порядок здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, без належних для того законних підстав прийняла рішення №42975683 щодо заяви №30061292 від 11.09.2018 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та несанкціоновано змінила інформацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відкрила розділ та внесла відомості про речові права на нерухоме майно у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а саме запис №27891231 про реєстрацію за ТОВ «ЧУБИНЕЦЬКИЙ КОЛОС» () права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0001, з присвоєнням реєстраційного номеру об`єкту нерухомого майна №240.

За таких обставин, ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (ком`ютерах), автоматизованих системах, вчинена особою, яка має право доступу до неї, що заподіяло значну шкоду тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, у зв`язку з чим 15.07.2025 їй вручено відповідне письмове повідомлення про підозру.

Обґрунтованість підозри підозрюваної ОСОБА_4 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення - повністю підтверджується зібраними по провадженню доказами, а саме: наказом Міністерства юстиції України про проведення камеральної перевірки державного реєстратора Сквирської районної державної адміністрації ОСОБА_4 №2608/7 від 24.10.2024; наказом Міністерства юстиції України про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Сквирської районної державної адміністрації ОСОБА_4 №3271/5 від 13.11.2024; актом за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Сквирської районної державної адміністрації ОСОБА_4 №5726/19.1.1/24 від 13.11.2024; відповідю на лист слідчого від Міністерства юстиції України №61430/57691-11-25/33.3 від 30.04.2025; відповідю на запит слідчого від ДП «НАІС» 5948/19.2-17 від 11.12.2024 з додатками; протоколом тимчасового доступу до документів від 26.02.2025 з додатком; протоколом огляду документів від 04.03.2025 з додатками; відповіддю на лист слідчого від Сквирської міської ради №03-1960 від 05.05.2025; заявою від Сквирської міської ради №03-3172 від 14.07.2025; протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_10 від 07.05.2025; висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-земельної експертизи №С2100/06-2025 від 06.06.2025.

Під час досудового розслідування встановлена наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який обгрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років, не працевлаштована, не має постійного джерела доходів. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих для ОСОБА_4 наслідків спонукатиме її змінювати місце проживання та уникати орган досудового розслідування, суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. При оцінці переховування від правосуддя може братися до уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, так у параграфі рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» № 31315/96 від 25.04.2000 Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських суддів, що у свою чергу прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що підозрюваному загрожувало відносно суворе покарання.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, з метою попередження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, і для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків у провадженні, є обґрунтована необхідність у застосуванні щодо неї запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання із покладенням на неї строком на два місяці наступних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора чи суду залежно від стадії кримінального провадження за кожним викликом; повідомляти слідчого, прокурора чи суду залежно від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу Державної міграційної служби України паспорти громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з території України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 підтримав доводи клопотання, просив застосувати до підозрюваної запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Вважає, що саме цей запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Підозрювана ОСОБА_4 при вирішенні клопотання прокурора послалася на розсуду суду.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

15.07.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 362 КК України.

Прокурорм у клопотанні викладені та в суді доведені обставини, що дають підстави на час розгляду клопотання обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 362 КК України, а у матеріалах клопотання містяться відповідні докази, на які посилається прокурор у клопотанні.

Встановлюючи, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до клопотання підставами застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання є наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Злочин, про підозру у вчиненні якого повідомлено ОСОБА_4 , згідно з ст. 12 КК України класифікується як тяжкий, так як санкція ч. 3 ст. 362 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У ході судового засідання, слідчим суддею встановлено, що підозрювана раніше не судима, заміжня, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, непрацююча, має постійне місце реєстрації та проживання.

Оцінюючи ризик переховування підозрюваної ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя зазначає, що останній обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку (кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 362 КК України відносяться до тяжких злочинів, за які передбачено покарання до шести років позбавлення волі).

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно до ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 , а також те, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрювана може уникати слідства та суду.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Для запобігання цьому ризику, слідчий суддя вважає достатнім застосувати до підозрюваної найбільш м`який запобіжний захід - особисте зобов`язання у межах строку досудового розслідування із покладенням на підозрювану обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора чи суду залежно від стадії кримінального провадження за кожним викликом; повідомляти слідчого, прокурора чи суду залежно від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу Державної міграційної служби України паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з території України.

Таким чином, клопотання органу досудового розслідування є обґрунтованим, доводи прокурора знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, в зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 177, 179, 193, 194, 196, 202, 205, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000120 від, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2023, про застосування стосовно підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Обрати стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання у межах строку досудового розслідування, тобто до 15.09.2025 та покласти на неї, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки, зокрема:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду залежно від стадії кримінального провадження за кожним викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суду залежно від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу Державної міграційної служби України паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з території України.

Підозрюваній ОСОБА_4 письмово під розпис повідомити покладені на неї обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням покладених на підозрюваного обов`язків покласти на слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області, якщо справа перебуває у провадженні суду - на прокурора.

Строк дії ухвали до 15.09.2025 включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1