Справа № 755/8887/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" липня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

за участю захисника: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000003 від 04.01.2023 року, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь АР Крим, РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

Громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи та достовірно знаючи про факт окупації Автономної Республіки Крим збройними силами рф та заборону здійснення будь-якої господарської діяльності у співпраці з державою-агресором, умисно та протиправно, 16.10.2014 зареєстрував відповідно до законодавства рф Товариство з обмеженою відповідальністю «Кримінфоком» (ОГРН рф 896, ИНН рф , КПП рф 910201001), за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Тургенєва, буд. 20, оф. 2.

Так, ОСОБА_5 , знаходячись на посаді директора ТОВ «Кримінфоком» (рос. - ООО «Крыминфоком»), відповідно до діючого статуту підприємства та маючи право діяти без довіреності від імені юридичної особи, розуміючи факт окупації Автономної Республіки Крим збройними силами рф, усвідомлюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи їх настання діючи з прямим умислом, здійснив провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та незаконними органами влади створеними на тимчасово окупованій території, а саме: ОСОБА_5 , будучи обізнаним про необхідність реєстрації на порталі рф щодо державних закупівель відповідно до Федерального закону рф від 05.04.2013 № 44-Ф3 «О контрактной системе в сфере закупок товаров, работ, услуг для обеспечения государственных и муниципальных нужд» здійснив реєстрацію, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ТОВ «Кримінфоком» на «Официальном сайте единой информационной системы в сфере закупок в информационной-телекоммуникационной сети интернет» http://zakupki.gov.ru, а також на сайті https://www.rts-tender.ru/ РТС-тендер - электронная торговая площадка для государственных и муниципальных закупок (rts-tender.ru).

В подальшому, ОСОБА_5 усвідомлюючи, що контрагентами у таких договорах будуть бюджетні підприємства, установи та організації країни-агресора - рф та маючи прямий умисел на укладання таких договорів, уклав та підписав електронним підписом «государственний контракт» №30868/ 5982 від 11.04.2022 з т.зв. «федеральною казенною установою «Центр господарського та сервісного забезпечення Міністерства внутрішніх справ по Республіці Крим» на предмет здійснення послуг по ремонту обладнання, що входить до складу ІМТС ІСОД МВС росії, яке використовується в МВС по Республіці Крим в рамках державного оборонного замовлення на 2022 рік на загальну суму 1 000 000 російських рублів.

Особливістю даних «государственных контрактов» згідно Федерального закону рф від 05.04.2013 року №44-Ф3 «О контрактной системе в сфере закупок товаров, работ, услуг для обеспечения государственных и муниципальных нужд» є те, що дані контракти відповідно до «Статьи 51. Заключение контракта по результатам электронной процедуры», а саме п. 3 «Не позднее пяти рабочих дней, следующих за днем размещения заказчиком в соответствии с частью 2 настоящей статьи проекта контракта, участник закупки, с которым заключается контракт, осуществляет одно из следующих действий:

- подписывает усиленной электронной подписью лица, имеющего право действовать от имени участника закупки, проект контракта и одновременно размещает на электронной площадке подписанный проект контракта, а также документ, подтверждающий предоставление обеспечения исполнения контракта в соответствии с настоящим Федеральным законом (за исключением случаев, предусмотренных настоящим Федеральным законом)».

Відповідно до технічного завдання, що є невід`ємним додатком до контракту №30868/ 5982 від 11.04.2022, укладеного між ТОВ «Кримінфоком» в особі ОСОБА_5 та т.зв. «федеральною казенною установою «Центр господарського та сервісного забезпечення Міністерства внутрішніх справ по Республіці Крим», в особі начальника ОСОБА_6 , зобов`язання щодо надання послуг з ремонту обладнання, що входить до складу ІМТС ІСОД МВС росії, яке використовується в МВС по Республіці Крим у строк до 10.12.2022.

Таким чином, згідно платіжних доручень № 290573 від 08.06.2022 року, №650111 від 13.07.2022 року, №876257 від 15.08.2022 року, №372352 від 10.10.2022 року, №670054 від 21.11.2022 року, №853556 від 13.12.2022 року, №865273 від 14.12.2022 року, в яких міститься інформація щодо оплати «государственного контракта» №30868/ 5982 від 11.04.2022 умови вказаного контракту ТОВ «Кримінфоком» в особі ОСОБА_5 на даний час виконані.

Отже, ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території України, у м.Сімферополь, здійснив провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором та незаконними органами влади, а саме т.зв. «федеральною казенною установою «Центр господарського та сервісного забезпечення Міністерства внутрішніх справ по Республіці Крим», створеним на тимчасово окупованій території, а саме ОСОБА_5 , будучи засновником і знаходячись на посаді директора ТОВ «Кримінфоком», маючи право діяти від імені юридичної особи, згідно вищевказаних документів здійснив послуги з надання послуг з ремонту обладнання, що входить до складу ІМТС ІСОД МВС росії, яке використовується в МВС по Республіці Крим в рамках державного оборонного замовлення на 2022 рік на загальну суму 1 000 000,00 російських рублів, що підтверджується наявністю інформації викладеної «официальным сайтом единой информационной системы в сфере закупок в информационной-телекоммуникационной сети интернет предназначен для обеспечения свободного доступа к полной и достоверной информации о контрактной системе закупок и закупках товаров, работ, услуг отдельными видами юридических лиц, а так же для формирования, обработки и хранения такой информации. Порядок размещения информации на Официальном ЕИС и ее содержание регламентируется Федеральным законом от 05.04.2013 № 44-Ф3 «О контрактной системе в сфере закупок товаров, работ, услуг для обеспечения государственных и муниципальных нужд» и федеральним законом рф від 18.07.2011 № 223-Ф3 «О закупках товаров, работ, услуг отдельными видами юридических лиц», а так же существующими подзаконными актами (http://zakupki.gov.ru)», чим довів свій злочинний умисел, направлений на провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, до кінця.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України - колабораційна діяльність, тобто у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні обставини, зазначенні в обвинувальному акті підтримала у повному обсязі, в обґрунтування винуватості обвинуваченого зазначила, що подані сторонною обвинувачення докази підтверджують протиправність злочинних дій ОСОБА_5 , а кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, що свідчить про доведенність винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом.

А тому, прокурор просила суд визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із державною службою і місцевим самоврядуванням та займатися господарською діяльністю на строк десять років з конфіскацією усього належного майна.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 , просив врахувати відсутність обтяжуючих обставин по справі, те що, ОСОБА_5 раніше не судимий, а тому просив суд призначити останньому.

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим про розгляд кримінального провадження відносно нього, відповідно до вимог ст.323 КПК України, в судові засідання не з`явився, заяв чи клопотань не подавав, показання суду не надавав, у зв`язку з чим, судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Так, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 26 квітня 2024 року було задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні №0000003 від 04.01.2023 року відносно ОСОБА_5 за ч.4 ст.111-1 КК України.

Розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом, та не суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, згідно з рішенням якого від 24 травня 2007 року у справі «Да Лус Домингеш Ферейра проти Бельгії» судове засідання за відсутності підсудного не суперечить вимогам ст.6 Конвенції, якщо останній зможе згодом домогтися нового судового рішення за його участю, в якому містилася б оцінка висунутих проти нього обвинувачень за фактичними і юридичними обставинами справи.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про те, що обвинувачений був обізнаний та усвідомлював, що проти нього розпочато кримінальне провадження, останній отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним з усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; мати достатній час і можливості для підготовки до свого захисту, обрати самостійно захисника; бути присутнім під час судовго розгляду і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безоплатно. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Обвинувачений ОСОБА_5 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього. Вказані висновки ґрунтуються на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справи «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року, та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені всі можливі, передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення.

Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя, змагальності сторін та свободи в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань.

Так, стороною обвинувачення під час досудового розслідування вжито заходів для повідомлення ОСОБА_5 про здійснення щодо нього кримінального провадження, шляхом публікування повідомлень на офіційному веб-сайті Офісу Генеральної прокуратури та у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме газеті «Урядовий кур`єр», та направлення всіх документів захиснику обвинуваченого.

Також з матеріалів справи вбачається, що суд повідомляв ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи шляхом опублікування оголошень у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному веб-сайті Дніпровського районного суду міста Києва.

З огляду на наявні матеріали кримінального провадження, суд не вбачає будь-яких інших можливостей, які могли б бути використані для повідомлення обвинуваченого ОСОБА_5 .

За час спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 мав можливість визначитися з провадженням проти нього, усвідомлюючи, що у нього виник юридичний обов`язок постати перед судом, не змінив свою процесуальну поведінку та продовжив подальше ухилення від виконання своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про відмову ОСОБА_5 від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

Водночас, це кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві.

Під час підготовчого судового засідання та проведення подальшого судового розгляду даного кримінального провадження, судом у повному обсязі забезпечено участь захисника обвинуваченого.

Захиснику обвинуваченого надано достатньо часу для належного забезпечення права на захист ОСОБА_5 , судовий розгляд відбувався тривалий час.

Положеннями ст.62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За правилами ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до змісту статті 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна встановити об`єктивну істину та на неї покладається обов`язок доказування, доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.04.2018 у справі № 658/1658/16-к зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад злочину це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільне небезпечне діяння, як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом.

Об`єктивними ознаками злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б однієї з цих ознак складу злочину не утворюють.

Відповідно до ч.4 ст.111-1 КК України передача матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора, та/або провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора - караються штрафом до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна.

Згідно зі ст.4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 17 Конституції України прямо зазначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Систему адміністративно-територіального устрою України складають: АР Крим, області, зокрема Донецька та Луганська, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченго ОСОБА_5 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine заява № 39598/03) від 21.10.2011, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom) від 18.01.1978 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» («Avsar v. Turkey»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд, провівши розгляд в межах висунутого обвинувачення у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, дослідивши докази сторони обвинувачення, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, за встановлених судом обставин, що підтверджується сукупністю зібраних доказів, досліджених та перевірених в судовому засіданні, а саме:

- даними рапорту про виявлення кримінального правопорушення, відповідно до якого встановлено, що 11.04.2022 року директором ТОВ «Кримінфоком», в особі громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та службовими особами т.зв. «Федерального казенного учереждения «Центр хозяйственного и сервисного обеспечения Министерства внутренних дел по Республике Крым» (ІПН/КПП /910201001, місце знаходження: Україна, тимчасово окупована територія АР Крим, м.Сімферополь, вул. Лізи Чайкіної, буд.13/166) укладено державний контракт на надання послуг з ремонту (ремонту з модернізацією) обладнання, що входить до складу ІМТС ІСОД МВС росії, що використовується в МВС по Республіці Крим №30868/ 5982, останнім. Контракт укладено в рамках державного обронного замовлення з метою забезпечення державної програми озброєння на 2022 рік. Разом з тим, ОСОБА_5 маючи громадянство України, з метою налагодження сталих господарських відносин з органами окупаційної влади на тимчасово окупованій території АР Крим, отримав ідентифікаційний код платника податків 05 та громадянство російської федерації, що свідчить про наявність, в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України («Колабораційна діяльність») (Т.2.а.с.22);

- даними протоколу огляду інтернет-сайту від 30 березня 2023 року, який розміщений на веб-сайті єдиної інформаційної системи в сфері закупівель російської федерації, за URLадресою: https://zakupki.gov.ru/epz/order/notice/ea20/view/common-info.html? regNumber=522000007, з якого вбачається, що він укладений між «виконавцем» «ООО "КРЫМИНФОКОМ"» в особі директора ОСОБА_5 із «замовником» «ФЕДЕРАЛЬНОЕ КАЗЕННОЕ УЧРЕЖДЕНИЕ «ЦЕНТР ХОЗЯЙСТВЕННОГО И СЕРВИСНОГО ОБЕСПЕЧЕНИЯ МИНИСТЕРСТВА ВНУТРЕННИХ ДЕЛ ПО РЕСПУБЛИКЕ КРЫМ» в особі директора ОСОБА_7 , на суму 1 000 000 російських рублів (Т.2.а.с.95-103);

- даними додатку до протоколу огляду від 30.03.2023 року, государствений контракт №30868/5982 (Т.2.а.с.103-119);

- даними відеозапису, який міститься на диску, що є додатком до вказаного протоколу огляду від 30.03.2023 року (т.2 а.с.171).

- даними листа ГУ «І» ДЗНД СБ України в АР Крим від 14 березня 2023 року (вих. № 5/7-5/1-7215), відповідно до якого, встановлено що громадянин України ОСОБА_5 , за наявними оперативними даними постійно знаходиться на території тимчасово окупованого АР Крим та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (Т.2.а.с.174);

- даним листа з Офісу Президента України від 20.04.2023 року №45-01/368, відповідного до якого, матеріали щодо припинення громадянства України ОСОБА_5 згідно із поданою ним заявою або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили (Т.2а.а.180);

- даними листа з ДПС України від 28.03.2023 року №76/14/91-1361 від 28.03.2023 року, відповідно до якого встановлено, що в період часу з 08.11.2017 по 13.04.2023 громадянин України ОСОБА_5 перетинав державний кордон України в КПВВ «Каланчак», який розташований біля лінії розмежування з тимчасово окупованою територією АР Крим (в`їзд 21.09.2019 року, виїзд 21.09.2019 року, в`їзд 15.11.2019 року, виїзд 15.11.2019 року, в`їзд 16.12.2019 року, виїзд 16.12.2019 року) (Т.2.а.с.181).

Аналізуючи вищевказані письмові докази, надані стороною обвинувачення, що були дослідженні судом під час судового розгляду, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.4 ст.111-1 КК, серед іншого, передбачена відповідальність за провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Окупаційна адміністрація російської федерації це сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Судом визнано загальновідомими і такими, що не потребують доказування в межах цього провадження викладені у обвинуваченні факти про те, що російська федерація тимчасово окупувала частину території України.

Крім того, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії російської федерації з 20.02.2014.

Відповідно до прийнятого 18.01.2018 року Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про введення військового стану в Україні» №2002-ІХ від 24.02.2022 року, при цьому строк дії якого продовжено.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджений той факт, що ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території України, у м.Севастополь, здійснив провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, умисно та протиправно, зокрема 16.10.2014 року зареєстрував та займає посаду директора відповідно до законодавства рф Товариство з обмеженою відповідальністю «Кримінфоком» (ОГРН рф 896, ИНН рф , КПП рф 910201001), за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Тургенєва, буд. 20, оф. 2.

Громадянство України обвинуваченого підтверджено документами дослідженими судом, відповідно до яких ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянинам України, має паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Київським РВ Сімферопольського МУ ГУМВС України в Криму 11.12.1998 року. Крім того, обвинувачений має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданий Суворовським відділом у місті Херсон Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, який дійсний до 02.12.2029 року.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.

Враховуючи приписи ст.4 Конституції України, статей 2, 17 - 20 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_5 по теперішній час залишається громадянином України незалежно від місця його проживання. У разі примусового автоматичного набуття ним як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною, а тому не може бути підставою для втрати ним громадянства України.

Крім того, відповідно до даних листа заступника керівника Офісу Президента України від 20.04.2023 року 45-01/368 вбачається, що матеріали стосовно припинення громадянства України ОСОБА_5 , згідно із поданою ним заявою або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили.

У суду не виникає сумніву в тому, що ОСОБА_5 безумовно усвідомлював факт окупації та агресії з боку рф та створення окупаційною владою незаконних органів. Так, маючи достатній рівень освіти, життєвого досвіду, ОСОБА_5 , будучи підприємцем, не міг не розуміти незаконності вчинених ним дій та їх наслідків.

Аналізуючи, чи наявна у діях обвинуваченого ОСОБА_5 ознака добровільності, суд враховує постанову Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31.01.2024 року по справі №638/5446/22, у якій зазначено, що у кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_5 перебував під фізичним та/або психічним примусом з боку осіб, які представляли іноземну державу - рф.

Сукупність зазначених обставин дає підстави стверджувати про добровільність дій обвинуваченого, його свідомий вибір та власне волевиявлення.

Важливо зазначити, що вибір ОСОБА_5 залишитися та проживати на тимчасово окупованій території України, не розглядається, ані судом, ані стороною обвинувачення, як підстава для кримінального переслідування.

Враховуючи вищевикладене, досліджені в суді докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, а саме у вчиненні колабораційної діяльності, тобто у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Суд належно проаналізував наявні в матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_5 до слідчого (прокурора) та суду, направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження та приходить до обґрунтованого висновку, що наведене свідчить про те, що ОСОБА_5 був обізнаний та усвідомлював, що проти нього розпочато кримінальне провадження, останній отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним з усіма своїми правами, у тому числі, на захист та доступ до правосуддя.

Держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самому захисника; в) приймати участь в судових засіданнях та захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безоплатно.

За таких обставин, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд, оцінивши кожний доказ та сукупність зібраних доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що ОСОБА_5 своїми умисними протиправними діями, явчинив колабораційну діяльність, тобто провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, та кваліфікує його дії за ч.4 ст.111-1 КК України.

Джерела інформації надані прокурором у судовому засіданні суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані задокументовані дані достовірними доказами обвинувачення, на підставі яких суд приймає рішення у справі.

Жодної із передбачених законом обставин для визнання зазначених доказів недопустимими судом не констатовано та в ході кримінального провадження не встановлено, як і порушень фундаментальних прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_5 , гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, при проведенні досудового розслідування та збиранні і оформленні доказів стороною обвинувачення.

Також досліджено процесуальні документи, які хоча не є доказами, але приймаються судом, як такі, що свідчать про дотримання вимог процесуального закону як щодо підстав розпочати досудове розслідування, так і дотримання вимог щодо його проведення, жодна із сторін не заявила про недотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства при їх отриманні на стадії досудового розслідування, про їх недопустимість чи неналежність.

У судовому засіданні судом забезпечено дотримання вимог ст. ст. 22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені усі докази, надані сторонами.

При призначенні ОСОБА_5 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.111-1 КК України, суд враховує вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, та те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Обставин, які б, відповідно до вимог ст.ст. 66-67 КК України, пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії нетяжких злочинів, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, відомості про його перебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра відсутні, проживає на тимчасово окупованій території України.

З огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність кількох обставин, передбачених ст.66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимим, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій із застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, що належить йому на праві власності.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій з конфіскацією усього особистого майна, суд враховує, що ОСОБА_5 вчинив злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України, тобто обвинувачений під час воєнного стану здійснює підприємницьку діяльність у взаємодії з державою-агресором.

Згідно з положеннями ст. 55 КК України у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК України передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Такий висновок зробила об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у кримінальному провадженні у Постанові від 04.09.2023 року у справі № 404/2081/22 (провадження № 51-130кмо23).

Отже, саме вищезазначене визначене покарання стосовно ОСОБА_5 на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень (злочинів, кримінальних проступків).

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту фактичного його затримання у даному кримінальному провадженні.

При цьому строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 2, 7, 349, 368 - 371, 373, 374, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із державною службою і місцевим самоврядуванням та займатись господарською діяльністю на строк 10 (десять) років, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_5 , слід обрахувати з моменту його фактичного затримання для поміщення під варту на виконання цього вироку.

Строк відбуття додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади у пов`язані із державною службою і місцевим самоврядуванням та займатись господарською діяльністю, слід обраховувати з моменту відбуття ОСОБА_5 основного покарання.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Майно обвинуваченого ОСОБА_5 , на яке ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 05.06.2023 (справа №755/7257/23) накладено арешт із забороною його розпорядження та користування ним, у тому числі шляхом застосування заборони на проведення реєстраційних дій, саме:

- автомобіль марки «DAEWOO NUBIRA», номерний знак НОМЕР_5 , дата реєстрації 23.06.2006 року, VIN: НОМЕР_6 , залишити під арештом з метою виконання вироку в частині кофіскації майна.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку, яка підлягає врученню обвинуваченому, вручити захиснику, а інформацію про ухвалений вирок, опублікувати в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також на офіційному сайті Дніпровського районного суду м.Києва - ..

Головуючий суддя