Справа № 338/1853/23
Провадження № 11-кп/4808/227/25
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_6 , прокурорів ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , на вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2024 року у кримінальному провадженні №0000178, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в:

Вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Раковець Богородчанського (тепер Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , слюсаря з ремонту транспортних засобів СТО «Carro», з професійно-технічною освітою, не одруженого, раніше не судимого, громадянина України,-

визнаного винуватим та засудженого за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення експертиз на користь держави в сумі 7409 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.

ОСОБА_8 , близько 21 години 35 хвилин 14 серпня 2023 року, керуючи автомобілем марки BMW-525, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 101 км/год, що вдвічі перевищувало максимально-допустиму швидкість для населеного пункту, проїзною частиною автодороги сполученням «Богородчани Гута», P38, вулицею Степаняка у с. Дзвиняч Дзвиняцької територіальної громади Івано-Франківського району, та наближався до нерегульованого перехрестя з вулицями Івана Франка та Лесі Українки.

В цей час, у межах вказаного перехрестя, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, поза межами пішохідного переходу, перетинала проїзну частину вул. Степаняка похилого віку пішохід ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При наближенні до пішохода, водій ОСОБА_8 , рухаючись із перевищенням допустимої швидкості руху, сам поставив себе у такі умови, коли він не зміг зупинити керований ним автомобіль з моменту виникнення небезпеки для руху, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та вчинив наїзд на ОСОБА_11 .

При цьому, ОСОБА_8 порушив вимоги ПДР України, зокрема :

п. 1.7., згідно з яким усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до людей похилого віку;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1., згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., який зобов`язує водія, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу;

п. 12.4., відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України, відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої ОСОБА_11 померла від поєднаної закритої тупої травми грудної клітки, грудного відділу хребта, із розривом внутрішніх органів, переломами ребер, 8-го грудного хребця, яка в подальшому призвела до розриву грудного відділу аорти та масивної внутрішньої крововтрати.

З вироком суду не погодився захисник та подав апеляційну скаргу.

Вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим в частині призначення покарання внаслідок суворості.

Зазначає, що суд першої інстанції призначаючи його підзахисному покарання належним чином не врахував всі обставини, які мають суттєве значення по даному кримінальному провадженню, а саме те, що ОСОБА_8 визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду потерпілому, є особою надто молодого віку, веде здоровий спосіб життя. Закінчив середню освіту, вступив до Надвірнянського автотранспортного коледжу, отримавши спеціальність влаштувався на роботу на станцію техобслуговування автомобілів в Івано-Франківську. На роботі себе зарекомендував, як здібний та відповідальний працівник. Займається ремонтом техніки для ЗСУ, за що неодноразово отримував подяки.

Окрім цього, судом не враховано думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати та не призначати йому покарання у виді позбавлення волі.

Просить вирок в частині покарання змінити, застосувавши положення ст. 75 КК України, звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та не позбавляти права керувати транспортними засобами.

Крім того, захисник подав клопотання командування Військової частини НОМЕР_2 , в якому є звернення до суду не застосовувати до ОСОБА_8 таку міру покарання, як позбавлення волі, оскільки обвинувачений на постійній основі здійснює безкоштовний ремонт та обслуговування транспорту для потреб ЗСУ та допомагає державі Україна у боротьбі зі збройною агресією російської федерації проти України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання ;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання в повній мірі дотримався.

Доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для застосування ст.75 КК України, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму ВСУ та призначив покарання достатнє та необхідне задля досягнення мети передбаченої ст.50 КК України.

При цьому суд належним чином врахував, конкретні обставин кримінального провадження, характер вчиненого злочину та його наслідки, згідно яких обвинувачений значно перевищив швидкість в населеному пункті, чим наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху. Його дії призвели до смерті потерпілої, що неможливо виправити шляхом відшкодування шкоди її родичам.

Всі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд належно врахував, а тому призначив покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, у виді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Апеляційний суд погоджується з таким покаранням, оскільки воно буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Що стосується апеляційних вимог про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням вони не підлягають задоволенню, оскільки у такому випадку не буде досягнута мета покарання передбачена ст.50 КК України. Зокрема воно не буде дієвим для запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Таку ж позицію прямо висловив Верховний Суд у постанові від 18 березня 2025 року у даному кримінальному провадженні (а.с.172-178)

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновків, що вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Вирок Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_5

ОСОБА_4