Провадження №: 1-в/336/21/2025
УХВАЛА

Іменем України

02 липня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника органу пробації ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області щодо скасування звільнення від покарання та направлення для відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2024 року за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з застосуванням ст. 75, 104 КК України з випробуванням терміном на 1 рік,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2024 року ОСОБА_6 засуджений за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з застосуванням ст. 75, 104 КК України з випробуванням терміном на 1 рік з покладенням обов?язків періодичної явки для реєстрації до органу пробації, повідомлення органу пробації про зміну місця проживання, роботи.

Начальник Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області звернулась до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання та направлення засудженого для відбування покарання у зв`язку з невиконанням обов`язків щодо реєстрації в органі пробації.

Представник органу пробації в судовому засіданні подання підтримала, вказавши, що після надходження вироку на виконання представник органу пробації неодноразово зв`язувалась із засудженим та його захисником. Засудженому роз`яснювалось про необхідність явки для реєстрації до органів пробації, також ОСОБА_6 зазначали, що для виконання обов`язків, покладених на нього судом, він може прибути не до м. Запоріжжя, а до іншої більш безпечної частини України, натомість засуджений відмовився повертатись на територію України.

Прокурор в судовому засіданні вказувала про наявність підстав для задоволення подання, оскільки засудженим не виконані обов`язки, покладені на нього судом.

Захисник в судовому засіданні проти подання заперечував, вказуючи, що ОСОБА_6 виїхав за межі України через повномасштабне вторгнення, водночас не скоїв нових злочинів на території України, тому немає підстав для скасування звільнення його від відбування покарання. Також захисник вказував, що ОСОБА_6 не було належним чином викликано до органу пробації.

Засуджений в судове засідання не з`явився, з наявних у матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_6 перебуває за межами України, будь-якими належними документами з перекладом українською мовою місце його фактичного перебування не підтверджено.

Як вбачається з матеріалів особові справи, після отримання вироку суду на виконання представником органу пробації неодноразово направлялись виклики на адресу проживання ОСОБА_6 , а після з`ясування засобів зв`язку із ним працівником пробації направляли йому виклики та спілкувались телефоном.

Натомість ОСОБА_6 відмовився повертатись на територію України.

При вирішенні подання суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 78 КК України, умовою звільнення засудженого від призначеного покарання є виконання ним обов`язків та не вчинення нового злочину. Як вказує ст. 166 ч. 2, 3 КВК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання і направлення засудженого для відбування покарання. Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.

Таким чином, суд, звільняючи засуджених від покарання з застосуванням ст. 75 КК України, в особі держави у такий спосіб надає засудженим можливість довести здатність жити у суспільстві, дотримуючись суспільних норм поведінки та не порушуючи закон, при цьому з метою перевірки того в який саме спосіб засуджений використовує таку можливість і покладає на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В період терміну випробування для успішного його проходження та для отримання можливості після його закінчення бути звільненим від відбування покарання остаточно засуджений має не допустити жодного порушення обов`язків, покладених на нього судом, а також своєю поведінкою довести, що він здатен вести спосіб життя, притаманний законослухняному громадянину.

В даному випадку ОСОБА_6 на час ухвалення судом вироку вже перебував поза межами України, про що свідчить довідка щодо його виїзду з території України у лютому 2024 року.

Безумовно розуміючи, що за вироком суду на нього покладені певні обов`язки, дотримання яких є обов`язковою умовою для звільнення від відбування покарання, ОСОБА_6 з вироком суду погодився, адже не оскаржував його в установленому законом порядку, а відтак погодився і з необхідністю виконання обов`язків, покладених на нього судом, зокрема із обов`язком періодичної реєстрації в уповноваженому органі з питань пробації.

Посилання захисника на те, що орган пробації не викликав ОСОБА_6 належним чином, суд оцінює критично, адже ОСОБА_6 безумовно був обізнаний із умовами вироку суду, а працівником органу пробації вжито всіх заходів для його виклику та повідомлення про необхідність прибуття до органу пробації, роз`яснено наслідки невиконання обов`язків.

Перебування ОСОБА_6 за межами України унеможливило отримання ним виклику засобами пошти, водночас такий виклик був направлений месенджером Телеграм на номер телефону ОСОБА_6 , був ним отриманий та, враховуючи відповідь ОСОБА_6 про те, що він не має наміру повертатись на територію України, умисно проігнорований.

Суд також враховує і те, що виконання засудженим обов`язків, покладених судом, було можливо не лише на території м. Запоріжжя, а і в будь-якому місці на території України за умови повернення ОСОБА_6 на територію України, водночас ОСОБА_6 відмовився від повернення на територію України, а відтак і умисно не виконував обов`язки щодо періодичної реєстрації в уповноваженому органі з питань пробації.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що засуджений розумів сутність вироку, погодився з обов`язками, покладеними на нього судом, що підтверджується тим, що він вирок суду в частині покладених обов`язків не оскаржував, а отже усвідомлював необхідність неухильного виконання таких обов`язків, водночас навмисно ухилявся від їх виконання, розуміючи можливі негативні наслідки у разі такого невиконання, у зв`язку з чим вбачає підстави для задоволення подання та направлення засудженого для відбування покарання за вироком суду.

Керуючись ст. 78 КК України, ст. 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області щодо скасування звільнення від покарання та направлення для відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2024 року за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з застосуванням ст. 75, 104 КК України з випробуванням терміном на 1 рік, задовольнити.

Направити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбування покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2024 року за ст. 121 ч. 1 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя ОСОБА_1