ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8686/25
провадження № 1-кп/753/1673/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представник потерпілої ОСОБА_6 ,

потерпіла ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0000883 від 08.03.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 30 квітня 2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000883 від 08.03.2025, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до висунутого обвинувачення, яке суд визнає доведеним, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він 08 березня 2025 року, приблизно о 13 год. 14 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху по пр-ту М. Бажана зі сторони пр-та П. Григоренка , у напрямку вул. Л. Руденко, навпроти буд. № 2, що на вул. О. Мішуги у м. Києві, допустив порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху.

Порушення вказаної вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_9 виразилось у тому, що він керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по пр-ту М. Бажана у першій смузі для руху, з наявних чотирьох, неподалік повороту праворуч на вул. Л. Руденко, не врахував швидкість для руху, а також дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу внаслідок чого здійснив зіткнення у задню частину попереднього автомобіля марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який у цей час рухався в заторі попутного напрямку. Після цього зіткнення некерований автомобіль марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , відкинуло ліворуч, де він продовжив рух горизонтально та у подальшому подолавши другу та третю смуги, виїхав у четверту смугу попутного напрямку для руху, де здійснив вдруге зіткнення з передньою правою частиною автомобіля марки «Dodge Challenger», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 . Внаслідок цього зіткнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке виразилось у вигляді закритої травми правої гомілки: перелом медіального виростку правої великогомілкової кістки.

Порушення пункту 13.1 Правил дорожнього руху ОСОБА_9 знаходяться у причиново-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе за ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 08 березня 2025 року, приблизно о 13 год. 14 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху по пр-ту М. Бажана зі сторони пр-та П. Григоренка , у напрямку вул. Л. Руденко, не врахував швидкість для руху, а також дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу внаслідок чого здійснив зіткнення у задню частину попереднього автомобіля марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який у цей час рухався в заторі попутного напрямку. Після цього зіткнення його некерований автомобіль відкинуло ліворуч, де він продовжив рух горизонтально та у подальшому подолавши другу та третю смуги, виїхав у четверту смугу попутного напрямку для руху, де здійснив вдруге зіткнення з передньою правою частиною автомобіля марки «Dodge Challenger», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 . Внаслідок цього зіткнення потерпіла ОСОБА_7 отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке виразилось у вигляді закритої травми правої гомілки: перелом медіального виростку правої великогомілкової кістки. Щиро розкаюється у вчиненому.

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат тощо.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Суд, при обранні виду та міри покарання, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, щиро каявся), особу обвинуваченого, а саме: молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з вищою освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2019 р.н., працює різноробочим, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає домірним та справедливим призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в мінімальних межах санкції статті.

При цьому суд має призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимально передбачений законом строк з урахуванням наслідків від порушення ним правил безпеки дорожнього руху та того, що водій керував технічно справним автомобілем при гарних погодних умовах, у денний час доби, тому позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімально встановлений строк законодавцем не буде домірним вчиненому.

Заявлені цивільні позови

Заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, та із застосуванням норм ЦПК України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом положень ст. 129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпіла ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання подала цивільний позов про стягнення завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди на загальну суму 237 386,13 грн та моральної шкоди у розмірі 500 000 грн, а також витрати на правову допомогу на у сумі 40 000 грн, загалом на 777 386,13 грн, що був прийнятий судом.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненому кримінальному правопорушенні, то суд переходить до розгляду питання щодо вказаного цивільного позову.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди

Цивільний позов пред`явлено до відповідача обвинуваченого ОСОБА_9 та відповідача ПАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС».

Так, під час судового розгляду встановлено, що цивільно-правова відповідальність автомобіля «Volkswagen caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_9 (цивільний відповідач) була застрахована в ПАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 1194 ЦК України унормовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до положень статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування має відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на наведені норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Статтею 23 Закону № 1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 24.1 статті 24 Закону № 1961-IV визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я, що неодноразово зазначав Верховний Суд.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08.03.2025 за участю ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що виразилися у вигляді закритої травми правої гомілки, перелому медіального виростку правої великогомілкової кістки, що підтверджується висновками судово-медичної експертизи та медичною документацією, долученою до справи.

Як встановив суд, з дня дорожньо-транспортної пригоди (08.03.2025 року) і до кінця травня 2025 року потерпіла ОСОБА_7 проходила тривалий курс лікування, який продовжується і на час розгляду цього кримінального провадження, що підтверджується численними медичними документами, зокрема оглядами та висновками ортопеда-травматолога, консультативними висновками фахівців, протоколами діагностичних обстежень, актами наданих медичних послуг, оглядами вертебролога тощо.

Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_7 надала значний обсяг підтверджуючих документів, у тому числі понад сотню фіскальних чеків та квитанцій за надані медичні послуги та придбані лікарські засоби в медичному центрі «Добробут», із конкретним зазначенням дат, найменувань послуг і препаратів, а також їх вартості. Вказані витрати, на загальну суму 237?386,13 грн, безпосередньо пов`язані з лікуванням від травм, отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Отже, заявлена до відшкодування сума 237?386,13 грн не перевищує встановленого законом ліміту відповідальності страховика і підлягає відшкодуванню за рахунок ПАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС».

Суд критично оцінює заперечення представника цивільного відповідача ПАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС», оскільки досліджені чеки та медичні документи підтверджують як факт надання відповідних медичних послуг і придбання лікарських засобів, так і їх безпосередній зв`язок із лікуванням ушкоджень, отриманих у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на наведене, суд вважає доведеним, що всі заявлені до відшкодування витрати є необхідними та пов`язаними з лікуванням потерпілої ОСОБА_7 після отриманих травм у ДТП.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_7 у частині стягнення з ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» матеріальної шкоди у розмірі 237?386,13 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо відшкодування моральної шкоди

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Слід урахувати, що загально відомим фактом, який не потребує доказуванню, є те, що будь-яке тілесне ушкодження супроводжується болем. При цьому установлені в потерпілого тілесні ушкодження в момент заподіяння, та з моменту заподіяння до моменту відновлення цілісності частини тіла та загоєння ран, людина відчуває біль та дискомфорт, зміни в сталому образі життя, через вимушеність отримувати лікування, відвідування лікарів, а також ураховуючи частину тіла, яка отримала пошкодження (у цьому випадку травмування кісток тазу) - вимушені зміни в житті через неможливість пересуватися як у господарських справах (особистих), так і пов`язаних із трудовою діяльністю та самозабезпечення.

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним завданій шкоді.

Оцінюючи вимоги потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у сумі 500 000 грн, слід виходити з того, що в судовому засіданні було встановлено факт заподіяння обвинуваченим, потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Зазначене дає підстави вважати, що потерпіла ОСОБА_7 безсумнівно отримала моральні страждання, які мають бути відшкодованими в порядку та розмірі встановленому законом.

Зі свого боку обвинувачений ОСОБА_9 у частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди визнав лише 10 000 грн.

Так, суд бере до уваги обставини, викладені позивачкою, зокрема фізичні страждання внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, проходження складного і тривалого лікування, проведення операцій із використанням імплантів, обмеження у рухах, втрату працездатності, зміни звичного ритму життя, а також виражену емоційну реакцію у вигляді постійної тривожності, страху та психологічної дестабілізації.

Суд також враховує, що попри визнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 , протягом більш як через 05 місяців після вчинення дорожньо-транспортної пригоди жодних дій для добровільного відшкодування шкоди ані матеріальної, ані моральної ним вчинено не було. Судом надавався додатковий час для примирення сторін, однак обвинувачений не скористався цією можливістю, що свідчить про відсутність реального прагнення компенсувати завдану шкоду. Ця обставина є додатковим аргументом на користь задоволення позову потерпілої у розумних межах. Водночас перед зверненням до суду з останнім словом підтвердив відшкодування напередодні цього засцдання у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

При вирішенні цивільного позову в цій частині суд враховує принцип співмірності розміру моральної шкоди фактичним наслідкам, а також часткове визнання цивільного позову обвинуваченим. У зв`язку з цим суд вважає, що заявлена сума в розмірі 500 000 грн є завищеною, але сам факт заподіяння моральної шкоди безсумнівно підтверджений.

З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованим часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди - у розмірі 490 000 грн, з урахуванням сплаченої частини у розмірі 10 000 грн, що відповідає характеру і тривалості страждань, а також усталеній судовій практиці.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Від початку у цивільному позові щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач (потерпіла) просила про стягнення з цивільного відповідача (обвинуваченого) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 грн, зазначаючи, що саме такий розмір витрат очікує понести до завершення розгляду справи.

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено Верховним Судом, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до практики ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження надання потерпілій, себто цивільному позивачу ОСОБА_7 правничої допомоги адвокатом ОСОБА_6 відбувалося на підставі ордера. Упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво її інтересів.

У судовому засіданні представник ОСОБА_6 повідомив, що витрати на правничу допомогу будуть уточнені та надані додатково після ухвалення судового рішення, з метою вирішення цього питання шляхом постановлення судом додаткового рішення.

Разом із тим, варто зазначати, що суд оцінює заявлений цивільний позов у межах наданих на час розгляду кримінального провадження матеріалів, а заявлені на час момент витрати на правничу допомогу підлягають розгляду разом із іншими вимогами позову. Оскільки додаткових доказів щодо понесення інших витрат адвокатом не надано, суд вирішує питання про компенсацію правничої допомоги виходячи з наданих матеріалів і зазначеної в позові суми, без відкладення вирішення цього питання на ухвалення додаткового рішення.

Суд встановив, що цей адвокат, як представник потерпілої та цивільного позивача, підготував позовну заяву, яка була подана до суду про відшкодування шкоди, у тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу в розмірі 40 000 грн.

Разом з цим, ані потерпілої, ані її представниками, не надано суду жодного доказу на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, із урахуванням тих вимог, про які йшлося вище у цьому вироку, у зв`язку з чим у стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити за недоведеністю, що їх було понесено та у якому розмірі.

Щодо цивільного позову цивільного позивача ОСОБА_14 .

Під час підготовчого судового засідання адвокатом ОСОБА_6 подано цивільний позов в інтересах ОСОБА_14 до обвинуваченого ОСОБА_9 та ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 08 березня 2025 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Dodge Challenger» отримав значні механічні пошкодження та був визнаний фізично знищеним, що підтверджується відповідним експертним звітом. Як зазначає позивач, згідно зі звітом про оцінку № 30525, ринкова вартість автомобіля позивачки на момент ДТП становила 835?619,00 грн.

Для встановлення цієї вартості позивачка понесла витрати на оплату послуг експерта в розмірі 6?500 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 на момент скоєння ДТП була застрахована у ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» за полісом ОСЦПВ № 224045476, який передбачає ліміт відшкодування за шкоду, завдану майну потерпілого, в розмірі 160?000 грн. З урахуванням цього позивачка просить стягнути з ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» на її користь 160?000 грн у межах страхової суми; стягнути з ОСОБА_9 решту вартості автомобіля в розмірі 553?985 грн, а також 6?500 грн витрат на оцінку, стягнути з ОСОБА_9 у розмірі 20?000 грн витрати на правничу допомогу.

До позовної заяви долучено звіт про оцінку №?30525 від 26.05.2025, виконаний суб`єктом оціночної діяльності, відповідно до якого розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Dodge Challenger», державний номерний знак НОМЕР_3 , унаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 08.03.2025, становить 835?619,40 грн. Додано фототаблицю пошкодженого автомобіля, що містить зображення транспортного засобу «Dodge Challenger» з різних ракурсів.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить з такого.

Щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу

Відповідно до ст. 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено судом, відповідно до звіту про оцінку №?30525 від 26.05.2025, підготовленим суб`єктом оціночної діяльності «ФОП ОСОБА_15 », ринкова вартість транспортного засобу «Dodge Challenger», державний номерний знак НОМЕР_3 , який належав цивільному позивачу ( ОСОБА_14 ), становить 835?619,40 грн. Разом із тим, вартість відновлювального ремонту цього автомобіля без урахування зносу деталей і агрегатів становить 1?045?090,26 грн, а з урахуванням фізичного зносу 713?485,09 грн, що свідчить про економічну недоцільність ремонту та підтверджує фізичне знищення транспортного засобу.

Отже, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначається у сумі 713?485,09 грн, що відповідає залишковій вартості транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу.

Цивільно-правова відповідальність відповідача (обвинуваченого) ОСОБА_9 на момент вчинення ДТП була застрахована у ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» за полісом ОСЦПВ №?224045476.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» на користь позивачки 160?000 грн у межах ліміту страхової виплати.

Решта шкоди у сумі 553?485,09 грн (713?485,09 грн - 160?000 грн) підлягає стягненню безпосередньо з обвинуваченого ОСОБА_9 . Крім того, позивачкою понесені витрати на проведення незалежної оцінки розміру завданої шкоди в сумі 6?500 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у частині стягнення з ПрАТ «СК «ІНТЕР-ПОЛІС» на користь позивачки 160?000 грн та у частині стягнення з ОСОБА_9 на користь позивачки 559?985,09 грн (у тому числі вартість проведення оцінки).

Відповідно до усталеної судової практики у справах за позовами про відшкодування шкоди, суд, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23), у випадку економічної необґрунтованості ремонту транспортного засобу він вважається фізично знищеним, а відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися в порядку, визначеному у ст. 30 Закону № 1961-IV, за яким позивач має передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, що відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, що відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

З урахуванням установлених обставин, позаяк у цьому кримінальному провадження частина шкоди відшкодовується винуватцем ДТП ОСОБА_9 , суд вирішує передати йому залишки транспортного засобу «Dodge Challenger», державний номерний знак НОМЕР_3 .

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Від початку у цивільному позові щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач (потерпіла) просила про стягнення з цивільного відповідача (обвинуваченого) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, зазначаючи, що саме такий розмір витрат очікує понести до завершення розгляду справи.

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено Верховним Судом, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до практики ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження надання цивільному позивачу ОСОБА_14 правничої допомоги адвокатом ОСОБА_6 відбувалося на підставі ордера. Упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво її інтересів у суді.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 повідомив, що витрати на правничу допомогу будуть уточнені та надані додатково після ухвалення судового рішення, з метою вирішення цього питання шляхом постановлення судом додаткового рішення.

Разом із тим, варто зазначати, що суд оцінює поданий цивільний позов у межах наданих на час розгляду кримінального провадження матеріалів, а заявлені на час момент витрати на правничу допомогу підлягають розгляду разом із іншими вимогами позову. Оскільки додаткових доказів щодо понесення інших витрат адвокатом не надано, суд вирішує питання про компенсацію правничої допомоги виходячи з наданих матеріалів і зазначеної в позові суми, без відкладення вирішення цього питання на ухвалення додаткового рішення.

Суд встановив, що цей адвокат, як представник цивільного позивача, підготував позовну заяву, яка була подана до суду про відшкодування шкоди, у тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.

Суд зазначає, що ані цивільнем позивачем, ані її представниками, не надано суду жодного доказу на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, із урахуванням тих вимог, про які йшлося вище у цьому вироку, у зв`язку з чим у стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити за недоведеністю, що їх було понесено та у якому дійсно розмірі.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

1. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

2. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 під час досудового розслідування та судового розгляду не обирався.

3. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілої у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 490 000 грн. Стягнути зі страхової компанії ПАТ «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» на користь потерпілої ОСОБА_7 у рахунок завданої матеріальної шкоди у розмірі 237 386,13 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

4. Цивільний позов ОСОБА_14 до обвинуваченого ОСОБА_9 та ПАТ «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» на користь ОСОБА_14 160?000 (сто шістдесят тисяч) грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 553?485 (п`ятсот п`ятдесят три тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн 09 коп. як відшкодування завданої матеріальної шкоди та 6?500 (шість тисяч п`ятсот) грн витрат на проведення оцінки вартості знищеного транспортного засобу.

Передати обвинуваченому ОСОБА_9 , як особі, відповідальній за шкоду, залишки транспортного засобу «Dodge Challenger», державний номерний знак НОМЕР_3 .

У решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати під час досудового розслідування на загальну суму 10 824,20 грн, а саме за проведення:

- судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта від 03 квітня 2025 року № СЕ-19/111-25/17288-ІТ) у розмірі 3 183,60 грн;

- судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта від 03 квітня 2025 року № СЕ-19/111-25/17289-ІТ) у розмірі 3 183,60 грн;

- судової інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта від 17 квітня 2025 року № СЕ-19/111-25/21891-ІТ) у розмірі 4 457 грн.

6. Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- оптичний носій із відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди зберігати у матеріалах кримінального провадження;

- транспортний засіб марки та моделі «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_4 , переданий під зберігальну розписку власнику залишити останньому за належністю;

- транспортний засіб марки та моделі «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_16 як власниці за належністю, скасувавши водночас накладений на цей автомобіль арешт ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року;

- транспортний засіб марки та моделі «Dodge Challenger», державний номерний знак НОМЕР_3 , передати обвинуваченому ОСОБА_9 , як особі, відповідальній за шкоду, залишки цього транспортного засобу, скасувавши водночас накладений на цей автомобіль арешт ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2025 року.

7. Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

8. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

9. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1