Справа № 638/3728/25
Провадження № 1-кп/638/1418/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000161 від 31.07.2023 року, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків, українки, громадянки України, з середньою освітою, не працевлаштована, незаміжня, малолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судима, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У 2015 році більш точного часу не встановлено, в частині району Олексіївського лугопарку координатами 50,0386683, 36,1845952, який розташований уздовж річки Лопань на захід від перехрестя провулку Букового і проїзду Букового у Шевченківському районі міста Харків невстановлена особа, матеріали досудового розслідування стосовно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, на самовільно зайнятій земельній ділянці в водоохоронній зоні та прибережній захисній смузі, водного об?єкту, який розташований на березі річки Лопань здійснила самовільне встановлення споруд у вигляді Будиночків дерев?яних у кількості 3 (трьох) одиниць, площею 0,0009 га, 0,0009 га, 00066 га відповідно, загальною площею 0,0084 га, Альтанок дерев?яних закритих у кількості 6 (шести) одиниць, площею 0,0031 га, 0,0030 га, 0,0032 га, 0,0026 га, 0,0029 га, 0.0062 га відповідно, загальною площею, 0,0210 га та Альтанок дерев?яних відкритих у кількості 3 (трьох) одиниць, площею 0,0006 га, 0,0007 га, 0,0007 га відповідно, загальною площею 0,0020 га, що використовуються для відпочинку та у подальшому, у липні 2024 року, більш точного часу не встановлено, запропонувала ОСОБА_4 спільно вчиняти дії з корисливих мотивів із надання громадянам в оренду для відпочинку вказаних встановлених споруд за грошові кошти, тим самим вчиняти дії з самовільного зайняття земельної ділянки щодо земель в охоронних зонах, на що остання добровільно надала свою згоду.

Так, ОСОБА_4 , у період з липня 2024 року до 30.08.2024, більш точного часу не встановлено, діючи умисно, у групі із вказаною невстановленою особою, матеріали досудового розслідування стосовно якої виділені в окреме провадження, в супереч вимогам ст. ст. 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу їй у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також ст. ст. 60, 61 Земельного Кодексу України, в порушення ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», та у порушення ст. ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, а також вказаними статтями передбачений правовий порядок користування землями водного фонду, самовільно зайняла шляхом незаконного користування земельну ділянку загальною площею 0,0314 га, що становить 314 м. кв. у водоохоронній зоні та прибережній захисній смузі водного об?єкту, який розташований на березі річки Лопань, що знаходиться в частині району Олексіївського лугопарку за координатами 50,0386683, 36,1845952, на захід від перехрестя провулку Букового і проїзду Букового у Шевченківському районі міста Харків, а саме в межах 50 м. від дзеркала водойми, де в прибережній захисній смузі на даній земельній ділянці розміщено вказані споруди у вигляді Будиночків дерев`яних у кількості 3 (трьох) одиниць, площею 0,0009 га, 0,0009 га, 00066 га відповідно, загальною площею 0,0084 га, Альтанок дерев?яних закритих у кількості 6 (шести) одиниць, площею 0,0031 га, 0,0030 га, 0,0032 га, 0,0026 га, 0,0029 га, 0,0062 га відповідно, загальною плошею, 0.0210 га та Альтанок дерев?яних відкритих у кількості 3 (трьох) одиниць, площею 0,0006 га, 0,0007 га, 0,0007 га відповідно, загальною площею 0,0020 га, які ОСОБА_4 у групі з невстановленою особою, матеріали досудового розслідування стосовно якої виділені в окреме провадження, надавала громадянам в оренду для відпочинку за грошові кошти, за відсутності відповідного рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність або передання у користування (оренду), за відсутності вчиненого правочину щодо неї та державної реєстраці, чим ОСОБА_4 порушила вимоги ст. ст. 60, 61 Земельного кодексу України щодо обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг навколо водойм.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 2 ст. 197-1 КК України, тобто самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене групою осіб щодо земель в охоронних зонах.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 повідомив суд, що 25.04.2025 року між прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, екземпляр якої, підписаний всіма учасниками кримінального провадження, надав суду.

При цьому сторони при затвердженні угоди узгодили беззастережне визнання обвинуваченою ОСОБА_4 своєї винуватості, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України у повному обсязі пред`явленого обвинувачення. Також, сторони узгодили, що враховуючи те, що зазначене кримінальне правопорушення відноситься до нетяжких злочинів, враховуючи беззастережне визнання обвинуваченою своєї провини, щиросердне розкаяння у вчиненому, відсутність тяжких наслідків, сторони вважають за можливе призначити ОСОБА_4 покарання за вчинене кримінальне правопорушення у вигляді 1 року позбавлення волі, та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням визначених судом обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заслухавши думку учасників справи, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, дослідивши наявні матеріали судової справи та кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступних обставин.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

За змістом ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно з ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_4 визнала себе винуватою, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, є нетяжким злочином.

Отже, в даному кримінальному провадженні можливе укладання угоди про визнання винуватості.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю визнала вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та погодилася на призначення узгодженого покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та закону, зокрема ст. ст. 58, 63, 65, 69, 402 КК України. Правова кваліфікація злочину є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Отже, судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_4 своїми діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме: самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене групою осіб щодо земель в охоронних зонах.

При вирішенні питання про затвердження угоди, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харків, українка, громадянка України, з середньою освітою, не працевлаштована, незаміжня, малолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судима, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України, є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує, що скоєне нею кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, однак обставин, що обтяжують її покарання згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Щире каяття ОСОБА_4 визнається судом обставиною, що пом`якшує її покарання, а тому суд, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, особи обвинуваченої ОСОБА_4 , відсутності заподіяної матеріальної шкоди та обставин, які обтяжують покарання, вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 25.04.2025 та призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 197-1 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Такий вид покарання, на переконання суду, не суперечить інтересам суспільства, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину та даним про особу обвинуваченої, відповідають загальним засадам призначення покарання.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25.04.2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000161 від 31.07.2023 року, укладену між прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засуджену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за виконанням вироку покласти на місцеві органи пробації.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, протягом того ж строку з дня вручення йому копії судового рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Роз`яснити обвинуваченій право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1