Номер провадження: 11-кп/813/2086/25
Справа № 522/8590/13
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції виділені матеріали кримінального провадження № 0000664 від 09 грудня 2012року за апеляційною скаргою прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 24.06.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; пунктами 1), 5), 7) ч.2 ст.115; ст.358КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

На розгляді Хаджибейського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000664 від 09 грудня 2012року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; пунктами 1), 5), 7) ч.2 ст.115; ст.358КК України КК України.

Ухвалою місцевого суду частково задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, строком до 23.08.2025 року із визначенням застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень) гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на наступне:

- суд не в повній мірі врахував той факт, що ризики, заявлені у клопотанні прокурора не зменшились, а тому підстави для визначення розміру застави відсутні;

- суд не прийняв до уваги той факт, що обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , свідчать про те, що заявлені ризики виправдовують тримання його під вартою, а більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, з визначенням розміру застави, буде недостатнім для запобігання цим ризикам.

- приймаючи рішення про надання обвинуваченому право на внесення застави, поза увагою суду залишились обставини вчинення злочинів, більшість з яких відноситься до злочинів проти життя та здоров`я особи.

Також прокурор зазначає, що поза увагою суду залишилось і те, що обвинувачений постійного місця проживання у м. Одесі та Одеській області немає, що у разі внесення ним застави, маже не з`являтись у судові засідання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала вимоги апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечували проти апеляційної скарги прокурора і просили залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Хаджибейському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадженнях №0000664 від 09 грудня 2012 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; пунктами 1), 5), 7) ч.2 ст.115; ст.358 КК України КК України.

Відповідно доп.13)ч.1ст.3КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Питання обґрунтованості обвинувачення на стадії перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованих злочинів, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, яке мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 за ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; пунктами 1), 5), 7) ч.2 ст.115; ст.358 КК України КК України.

Оскарженою ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 24.06.2025 року

обвинуваченому ОСОБА_7 був продовжений строк тримання під вартою до 23 серпня 2025 року. Разом з цим суд першої інстанції визначив в якості альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_7 заставу в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що вищевказана ухвала в частині визначення розміру застави винесена з істотним порушенням норм Кримінального процесуального кодексу України та містить невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Застава у даному випадку є альтернативним запобіжним заходом, визначеним поряд з основним запобіжним заходом у виді тримання під вартою.

Судом не було належним чином аргументовано доцільність застосування до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

При цьому, під час судового розгляду кримінального провадження суд неодноразово продовжував ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Останньою оскарженою ухвалою від 24 червня 2025 року суд продовживши ОСОБА_7 строк тримання під вартою, визначив йому розмір застави. При цьому свій висновок в цій частині суд належним чином не мотивував та не зазначив про нові обставини, які спонукали суд застосувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід.

Відповідно до пунктів 1 та 4 ч.1 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Так, судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 не має постійного місця проживання на території м. Одеси та Одеської області, не має постійного місця роботи та утриманців, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Крім того, як на цьому обґрунтовано зауважує прокурор, судовий розгляд кримінального провадження №0000664 ще триває та на теперішній час судом ще не були допитані свідки та потерпілі.

Згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою актуальність підвищеної суспільної небезпеки злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , а також обставини цих злочинів. Зокрема згідно обвинувального акту, останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; ст.358 КК України, в тому числі пунктами 1), 5), 7) ч.2 ст.115 КК України, які, згідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Обвинувачений був затриманий після вчинення злочину працівниками поліції, за інкриміновані за пунктами 1), 5), 7) ч.2 ст.115 КК України злочини передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічного позбавлення волі, що у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість можливого переховування обвинуваченого від суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати оскаржену ухвалу в частині продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою із визначенням застави та постановити в цій частині нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 діб.

Відповідно до п.2) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 24.06.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; пунктами 1), 5), 7) ч.2 ст.115; ст.358 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 23 серпня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4