Справа № 309/3807/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/6/25 за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.11.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, одружений, несудимий, засуджений:

- за ст. 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят) годин.

Згідно вироку ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, систематично, усвідомлюючи протиправність та караність своїх діянь, у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на ґрунті неприязних відносин, вчиняв психологічне насильство відносно своєї дружини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої, із супроводженням відчуття глибокого душевного страждання, поєднаного з формуванням внутрішнього психологічного конфлікту.

24.03.2024 приблизно о 20 год ОСОБА_8 по місцю проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив психологічне відносно своєї дружини ОСОБА_10 , а саме умисно висловлював погрози образи в сторону, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї, за що 02.04.2024 був притягнений Хустським районним судом Закарпатської області до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

10.04.2024 приблизно о 21 год ОСОБА_8 по місцю проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинив психологічне відносно своєї дружини ОСОБА_10 , а саме виражався в її сторону нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї, за що 23.04.2024 був притягнений Хустським районним судом Закарпатської області до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

-2-

18.04.2024 приблизно о 20 год ОСОБА_8 по місцю проживання за адресою АДРЕСА_1 , затіяв сварку та продовжуючи вчиняти протиправні дії, умисно, усвідомлюючи протиправність карність та суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно небезпечних наслідків, не реагуючи на численні звернення потерпілої ОСОБА_10 до правоохоронних органів з приводу вчинення ним домашнього насильства, принижуючи честь та гідність, виражався нецензурними та образливими словами в сторону потерпілої ОСОБА_10 , у зв`язку з чим вчинив психологічне насильство в сім`ї.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 змінити та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 01 (один) рік, а в решті вирок суду залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час ухвалення вироку був особою пенсійного віку, а відповідно до вимог ч. 3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, які досягли пенсійного віку.

У зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок щодо ОСОБА_8 змінити та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України направити ОСОБА_8 для проходження програми для кривдників. Вказує на те, що ті факти, що ОСОБА_8 визнав вину, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, дають підстави для застосування щодо нього положень ст. 69 КК України та призначення йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із направленням останнього для проходження програми для кривдників.

Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_10 , неявка яких, з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що обвинувачений та потерпіла належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення судового засідання на інший термін та відомості про поважність причин їхньої неявки. Відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, думку прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів уважає, що змінена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції,

-3-

виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, та апеляційного суду, який перевіряє доводи апеляційної скарги та оскаржувані судові рішення.

Зміст зміненої апеляційної скарги свідчить про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 в умисному систематичному вчиненні психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах кримінального провадження доказах.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів також враховує те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин кримінального провадження допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

-4-

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів зміненої апеляційної скарги про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність у частині призначення обвинуваченому покарання.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на момент вчинення кримінального правопорушення та на момент призначення йому покарання, йому виповнилося 60 років, що свідчить про те, що він є особою пенсійного віку.

У той же час, за змістом ч. 3 ст. 55 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особою пенсійного віку є особа, яка досягла 60 років, незалежно від того чи отримує вона пенсійні виплати.

Указані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що безумовно свідчить про те, що суд першої інстанції при призначення обвинуваченому покарання допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке не підлягало призначенню відповідно до вимог ч. 3 ст. 55 КК України.

Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

При вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання апеляційний суд бере до уваги наступне.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та від 07.11.2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

-5-

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Санкцією ст. 126-1 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, будь-які претензії до нього з боку потерпілої відсутні, обставин, які обтяжують покарання, відсутні.

Відповідно до досудової доповіді органу пробації виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк є можливим та не становить небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за можливе застосувати положення ст. 69 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`який вид покарання, не зазначений у санкції ст. 126-1 КК України, а саме штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, про призначення якого ставиться питання у зміненій апеляційній скарзі сторони обвинувачення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_8 кримінально-караних діянь, так і особі обвинуваченого, та сприятиме досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до

-6-

правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, у тому числі й попередження вчинення ним аналогічних кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а отже і відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи.

При цьому, вимоги зміненої апеляційної скарги про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, та направлення його для проходження програми для кривдників, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що судом першої інстанції не було застосовано щодо ОСОБА_8 обмежувальних заходів, у тому числі передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України.

Порушуючи в зміненій апеляційній скарзі питання про застосування щодо обвинуваченого такого обмежувального заходу, прокурор фактично ставить питання про погіршення становища обвинуваченого, наслідком чого може бути ухвалення апеляційним судом нового вироку в цій частині.

У той же час, як у первинній апеляційній скарзі, так і у зміненій, ставиться вимога про зміну вироку щодо ОСОБА_8 .

При цьому, апеляційний суд бере до уваги вимоги ч. 4 ст. 403 КПК України, відповідно до якої внесення до апеляційної скарги змін, які тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.

Тому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості застосувати щодо ОСОБА_8 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а тому вимоги зміненої апеляційної скарги в цій частині не можуть бути задоволені, оскільки з урахуванням наведених обставин це суперечитиме принципу заборони погіршення становища обвинуваченого при перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що за змістом ч. 1 ст. 91-1 КК України покладення на особу, яка вчинила домашнє насильство, обмежувальних заходів є правом суду, а не обов`язком.

При цьому, окрім наведених вище обставин, у зміненій апеляційній скарзі взагалі відсутні переконливі мотиви та посилання на обставини, у тому числі відомості про особу обвинуваченого, наявність щодо останнього претензій з боку потерпілої тощо, на підставі яких сторона обвинувачення ставить питання про застосування щодо ОСОБА_8 обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, що додатково свідчить про безпідставність і необґрунтованість доводів та вимог апеляційної скарги в цій частині.

За таких обставин, змінена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Змінену апеляційну скаргу прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.11.2024 щодо ОСОБА_11 в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_12 за ст. 126-1 КК України покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

-7-

У решті вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 26.11.2024 щодо ОСОБА_11 залишити без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді