ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2565/25 Справа № 229/5627/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції)

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Покровського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 296, ч.4 ст. 404, ч.4 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Покровського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року, обвинуваченому ОСОБА_8 ,продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 05 вересня 2025 року включно, визначивши альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 ( сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків передбаченого п.п. 1,2,3,4, ч.1 ст. 177 КПК, які враховувалися судом при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цей час не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати.

Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_6 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді взяття на поруки військовою частиною НОМЕР_1 або обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування свої вимог зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції в своєму рішенні не враховано особу обвинуваченого, не обґрунтовано необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не проаналізував можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та не прийняв до уваги долучені до матеріалів справи документі, якими військова частина підтверджує готовність взяти обвинуваченого на поруки та контролювати його поведінку.

Вказує, що сама тяжкість обвинувачення не може бути єдиною підставою для продовження тримання під вартою.

Прокурором не доведено ризики, передбачені ст. 177 КПК та не надано нових доказів, які б свідчили про зміну обставин чи посилення ризиків порівняно з попереднім судовим засіданням.

Зазначає, що обвинувачений тримається під вартою понад два роки, що говорить про надмірну тривалість обвинуваченого під вартою, яка порушує принцип розумного строку.

Крім того сторона захисту наголошує, що кримінальне провадження тричі змінювало підсудність, затримки в розгляді справи по суті викликані організаційними питаннями та неявкою свідків не можуть бути поставленні у вину обвинуваченому, оскільки саме він зазнає негативних наслідків через тривале тримання під вартою.

На підставі викладено сторона просить змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язані з триманням під вартою.

Позиції сторін в суді :

В судовому засідання захисник підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

Прокурор в судовому засіданні просив ухвалу суду 1-ї інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Обвинувачений про дату, час та місце апеляційного перегляду був повідомлений належним чином, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило, учасники кримінального провадження не заперечували проти розгляду справи без участі обвинуваченого у зв`язку з чим, розгляд апеляційної скарги було проведено у його відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Покровського районного суду м. Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 296, ч.4 ст. 404, ч.4 ст. 408 КК України.

Колегією суддів встановлено, що старший солдат ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 , діючи групою осіб, відкрив вогонь із застосуванням ввіреного йому для службового користування ручного кулемета Калашникова заводський номер НОМЕР_2 у напрямку командира 2 стрілецької НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_4 молодшого лейтенанта ОСОБА_10 та інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_4 , які були поряд, тим самим відкрито та зухвало втрутившись у службову діяльність командира 2 стрілецької роти НОМЕР_5 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_4 молодшого лейтенанта ОСОБА_10 з підтримання військового порядку у ввіреному йому підрозділі 2 стрілецької роти вказаної військової частини та намагаючись протиправно припинити її, доки його дії та дії ОСОБА_9 не було припинено, тобто старший солдат ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 404 КК України, тобто у вчиненні опору начальникові, вчиненому групою осіб, із застосуванням зброї, вчиненого в умовах воєнного стану.

Також старший солдат ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді кулеметника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_5 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_4 , 18 серпня 2022 року не з`явився вчасно на службу, без поважних причин до тимчасового місця розташування 2 стрілецької роти НОМЕР_5 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_4 , яка дислокувалась поблизу АДРЕСА_1 , після відпустки та продовжив ухилятись від військової служби до 02 вересня 2022 року, до моменту самостійного прибуття до тимчасового місця розташування тилового пункту управління військової частини НОМЕР_4 поблизу АДРЕСА_1 . Тим самим старший солдат ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

13 вересня 2022 року ОСОБА_8 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, спільно з ОСОБА_9 , діючи групою осіб дістав вірений йому для службового користування ручний кулемет Калашникова заводський номер НОМЕР_2 із приєднаним магазином з бойовими припасами, з яких кожний з них здійснив не менше п`яти пострілів хаотичної стрільби, із вікна займаного будинку, грубо порушивши громадський порядок, чим самим вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжуються особливою зухвалістю, із застосуванням вогнепальної зброї, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 296 КК України.

Крім того 21 вересня 2022 року ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді кулеметника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_5 окремого стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_4 , не з`явився з лікування до місця тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_4 поблизу АДРЕСА_1 з метою ухилення від військової служби. Однак протиправні дії обвинуваченого були припинені при його затримані в порядку 207 КПК України. Таким чином вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 408 КК України.

29 травня 2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська відносно підозрюваного ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 27 липня 2023 року включно, визначивши альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн.

15 червня 2023 року Дніпровським апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано та змінено підозрюваному ОСОБА_8 розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави до 300 (триста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 805200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) грн.

22 червня 2023 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська підозрюваному ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 серпня 2023 року зменшивши розмір застави до 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 268400 (двісті шістдесят вісім тисяч чотириста) грн..

05 липня 2024 року Дружківським міським судом Донецької області обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 вересня 2024 року зменшивши розмір застави до 80 (вісімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн..

02 жовтня 2024 року Дружківським міським судом Донецької області обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30 листопада 2024 року, зменшивши розмір застави до 60 (шістдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 175200 (сто сімдесят п`ять тисяч двісті ) грн..

29 листопада 2024 року Дружківським міським судом Донецької області обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27 січня 2025 року, зменшивши розмір застави до 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста ) грн., який в подальшому було продовжено.

08 липня 2025 року Покровським районним судом м. Кривого Рогу обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05 вересня 2025 року, визначивши розмір застав 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста ) грн.

Судом першої інстанції урахувавши зміст та обсяг обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_8 , де в разі доведення його винуватості, передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, дає суду достатні підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як він може переховуватись від суду, впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, продовжувати вчиняти інші злочини, що є беззаперечною підставою для продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того суд вважає, що ризики, які враховувалися судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цей час не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого останньому обвинувачення, а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправного діяння, в якому він обвинувачуються, його особистості, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу. З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, тому апеляційні доводи сторони захисту в цій частині вважає необґрунтованими.

Надаючи оцінку наявним ризикам, тим обставинам, що на теперішній час триває збройна агресія з боку російської федерації та воєнний стан в Україні, вказане ускладнює контроль за виконанням більш м`якого запобіжного заходу, а й відповідно надає можливість для переховування від суду, враховуючи специфіку інкримінованого злочину, ОСОБА_8 може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а тому беззаперечно існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до відповідних дій, які перешкоджатимуть подальшому судовому розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжких за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та особливо тяжких злочинів за які передбачено покарання до 12 років позбавлення волі у зв`язку з чим обвинувачений розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винним може переховуватись від суду з метою уникнення покарання.

Крім того, суд врахував, що тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, тому апеляційні доводи сторони захисту в цій частині вважає необґрунтованими.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкриміновані злочини, які не зменшились, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_8 під вартою, суду не надано.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення, щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_8 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку колегії суддів, в даному випадку є неможливим, оскільки враховуючи інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, частина з яких була вчинена та території військової частини під час несення обвинуваченим військової служби та обвинувачення останнього у вчиненні дезертирства в умовах воєнного стану свідчить про небажання ОСОБА_8 продовжувати проходження військової служби та основною метою є ухилення його від проходження військової служби тому, обрання запобіжного заходу у виді особистої поруки не зможе запобігти ризикам передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України та не буде ефективним порівняно з дією запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Твердження апелянта про недоведеність прокурором ризиків передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, оскільки прокурором доведено наявність ризиків. Крім того ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1,2,3,4 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Колегія суддів наголошує, що наразі правослухняна поведінка обвинуваченого зумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не високими моральними якостями.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику.

Крім того колегії суддів вважає, що обвинувачений перебуваючи на волі та маючи певну підтримку серед військовослужбовців, може незаконно впливати на свідків з метою примушення їх до зміни своїх показань.

Враховуючи дані про обвинуваченого, той факт, що він раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, є військовослужбовцем, має зареєстроване місце проживання, одружений, приймаються судом до уваги, однак колегія суддів зауважує, що зазначені відомості не були дійовим стимулюючим фактором для обвинуваченого при вчиненні низки кримінальних правопорушень та не виключають ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Твердження сторони захисту, щодо порушення розумних строків при розгляді кримінального провадження не спростовує необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити, а саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Крім того значна тривалість розгляду зазначеного кримінального провадження зумовлена збройною агресією з боку російської федерації та введенням воєнного стану на території України, під час якого кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 ст. 296, ч.4 ст. 404, ч.4 ст. 408 КК України, тричі змінювало підсудність та в результаті чого судовий розгляд починався з початку. У зв`язку з чим колегія суддів не вбачає порушення розумних строків під час розгляду зазначеного кримінального провадження та вважає за доцільне на даному етапі застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, пов`язаний з триманням під вартою.

Суд першої інстанції залишаючи без змін раніше визначений розмір застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченого.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про необхідність продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження права обвинуваченого на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Покровського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч.4 с. 296, ч.4 ст. 404, ч.4 ст. 408 КК України - залишити без змін.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає.

Судді: