печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання директора ТОВ «АГРОЗЕМКУРС», ОСОБА_3 , про скасування арешту майна,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад доводів клопотання

До слідчого судді надійшло клопотання директора ТОВ «АГРОЗЕМКУРС» ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.09.2023 у справі № 757/42146/23-к на земельну ділянку загальною площею 0,1631 га, кадастровий номер :01:001:0282, яка розташована на території смт Нові Білярі, що належить на праві приватної власності ТОВ «АГРОЗЕМКУРС».

В обґрунтування скарги вказано, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.09.2023 по справі № 757/42146/23-к накладено арешт на майно, що перебувало в користуванні ТОВ «АГРОЗЕМКУРС», а саме: земельну ділянку загальною площею 0,1631 га, кадастровий номер :01:001:0282, яка розташована на території смт Нові Білярі, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 52126006 від 16.10.2023.

Вказана земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ «АГРОЗЕМКУРС» відповідно до договору оренди від 28.10.2020, запис про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 02.11.2020 № 39021883.

ТОВ «АГРОЗЕМКУРС» не є стороною кримінального провадження, а земельна ділянка не має жодного відношення до обставин кримінального провадження, викладених в ухвалі про накладення арешту на майно.

Крім того, ТОВ «АГРОЗЕМКУРС» уклало договір купівлі-продажу земельної ділянки з Южненською міською радою Одеського району Одеської області від 10.10.2023 (реєстр. № 1309). Виконання зобов`язання зі сплати договірної ціни підтверджується відповідними платіжними документами (платіжні інструкції від 17.10.2023 № 231 та від 26.12.2022 № 159).

Водночас, згідно з п. 6.3 Договору, акт прийому-передачі та документ про сплату вартості землі є підставою для державної реєстрації права власності. Проте накладення арешту на земельну ділянку перешкоджає державній реєстрації права власності, що створює серйозні правові та фінансові труднощі, ускладнюючи господарську діяльність товариства.

Представник ТОВ «АГРОЗЕМКУРС» ОСОБА_3 наголосив на тому, що право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0282

у ТОВ «АГРОЗЕМКУРС» виникло за інших обставин, аніж ті, що вказані у фабулі кримінального провадження, а саме: земельна ділянка не була виділена у власність за рішенням керівника регіонального підрозділу Держгеокадастру, а передана в оренду на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

З огляду на це, подальше існування арешту, накладеного на земельну ділянку заявника. не відповідає фабулі кримінального провадження, не переслідує цілі кримінального провадження, встановлені КПК України, натомість є безпідставним та протиправним втручанням у право власності заявника.

Також представник ТОВ «АГРОЗЕМКУРС» ОСОБА_3 повідомив, що протягом всього періоду досудового розслідування заявник жодного разу не викликався та не запрошувався до участі у проведенні будь-яких слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000044.

Про існування арешту, накладеного на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0282, заявник дізнався випадково при завантаженні документів для отримання містобудівних умов та обмежень, що і стало підставою для звернення до суду зі скаргою.

Явка сторін кримінального провадження

Представник ТОВ «АГРОЗЕМКУРС» ОСОБА_3 подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Подане клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор у судове засідання 30.05.2025 не з`явився. Слідчим судде був наданий час для підготовки та подачі заперечень, однак, орган досудового розслідування не скористався своїм правом.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Згідно з частиною четвертою статті 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Обставини, встановлені слідчим суддею

Судовим розглядом встановлено, що органом досудового розслідування - Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000044 від 26 березня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364 КК України.

У межах кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2023 року у справі № 757/42146/23-к було накладено арешт на низку земельних ділянок, в тому числі - на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0282.

04.04.2024 постановою прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурором другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 винесено постанову про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень № 0000044 від 26.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364 КК України, та

№ 0000003 від 22.01.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Основний номер визначено № 0000003.

За договором оренди від 28.10.2020 ТОВ «АГРОЗЕМКУРС» отримало від Новобілярської селищної ради Лиманського району Одеської області земельну ділянку :01:001:0282 на строк 49 років, тобто до 28.10.2069.

За договором купівлі-продажу від 10.10.2023 ТОВ «АГРОЗЕМКУРС» придбало в Южненської міської ради територіальної громади Одеської району Одеської області земельну ділянку :01:001:0282. На виконання вимог даного договору покупцем сплачено кошти в сумі 10 000 грн (авансовий внесок, квитанція № 159 від 26.12.2022) та 278 410,00 грн (квитанція № 231 від 17.10.2023).

Норми права, які підлягають до застосування

Процесуальні правовідносини регулюються главою 17 «Арешт майна» розділу ІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження» КПК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 ПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Мотиви слідчого судді

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

При цьому, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на земельні ділянки прокурор зазначав, що на флеш-нахопичувачі «Transcend» в корпусі білого кольору ємністю 4 Гб виявлено файли із назвою «КиевДевочка» та «Одеская». Файл «КиевДевочка» містить таблицю з двох листів, на яких вказані земельні ділянки з кадастровими номерами, які розташовані на території Київської області. Файл «Одеская» містить таблицю, яка складається із п`яти аркушів, на яких вказані земельні ділянки з кадастровими номерами, які розташовані на території Одеської області

Задовольняючи клопотання прокурора та накладаючи арешт на земельні ділянки, суд першої інстанції дійшов висновку, що низка земельних ділянок, які встановлені за результатами проведення огляду флеш-накопичувача «Transcend» в корпусі білого кольору ємністю 4 Гб файлів, а саме містяться в файлах із назвою «КиевДевочка» та «Одеские», отримані теперішніми власниками кримінально-протиправним шляхом та внаслідок вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень, відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, такі додаткові доводи щодо необхідності продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, прокурором не наведено.

Що стосується того, що в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 21.09.2023 по справі № 757/42146/23-к вказана земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0282 зазначена як така, що відповідає критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України, визнана постановою речовим доказом, та наявні правові підстави, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України для її арешту, то прокурор повинний був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, як вбачається із ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21.09.2023, метою арешту майна, є збереження речових доказів.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, як вбачається із наданих суду матеріалів, відсутні підстави вважати, що арештоване майно, а саме земельна ділянка загальною площею 0,1631 га, кадастровий номер :01:001:0282, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення, що розслідується.

Так, предметом досудового розслідування є відведення земельних ділянок у власність за рішенням керівника ГУ Держгеокадаструу Чернігівській області протягом 2019-2021 років.

Натомість, земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0282 була передана ТОВ «АГРОЗЕМКУРС» Новобілярською селищною радою Лиманського району Одеської області за договором оренди від 28.10.2020.

Прокурором не доведено зворотного, а відтак посилання на наявність правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, відсутні.

При цьому підозра посадовим особам ТОВ «АГРОЗЕМКУРС» не пред`являлась, що в свою чергу вказує на безпідставність такого обмеження права власника на мирне володіння та користування своїм майном.

Також, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСі проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. 169, 174, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.09.2023 по справі № 757/42146/23-к, на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0282, загальною площею 0,1631 га, яка розташована на території смт Нові Білярі та належить на праві власності ТОВ «АГРОЗЕМКУРС».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5