Справа №587/1804/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/723/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Домашнє насильство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 21 січня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясенок, Краснопільського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 відповідно якої, остання просить вирок Сумського районного суду Сумської області від 21 січня 2025 року змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт строком 150 годин.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним за ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 02 роки.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Строк відбування покарання обвинуваченому відповідно до ст. 58 КВК України рахувати з дня його прибуття та постановки на облік у виправному центрі за місцем відбування покарання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 911 КК України застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 обмежувальний захід, а саме: покладено на ОСОБА_8 обов`язок проходження програми для кривдників строком на один місяць.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 зазначає про те, що суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому покарання у виді обмеження волі не врахував обставини, які пом`якшують покарання, ставлення останнього до скоєного злочину, повне визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, ставлення до своєї протиправної поведінки, бажання виправитися, вибачення перед потерпілою.

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчиняв домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , яка внаслідок неправомірних дій обвинуваченого перебуває в стані сталої психоемоційної напруги, що супроводжується підвищеною тривожністю, погіршенням настроєм, острахом за майбутнє. Злочинні дії обвинуваченого були виражені у словесних образах, погрозах, нецензурних висловлюваннях на її адресу, приниженні та залякуванні, чим ОСОБА_10 викликав у ОСОБА_9 побоювання та очікування постійних конфліктів з ОСОБА_8 , що зумовило порушення її нормальної життєдіяльності та відпочинку, погіршення умов повсякденного функціонування, наявність постійних конфліктних умов, необхідність систематичного залучення додаткових ресурсів для відновлення самовладання, чим істотно знижується загальна якість життя ОСОБА_9 , ушкоджується їх соціальне функціонування.

Так, 29 квітня 2023 року ОСОБА_8 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , а саме: кричав, вчинив сварку, ображав, погрожував фізичною розправою, висловлювався нецензурною лайкою, чим спричинив на потерпілу психологічний тиск.

У зв`язку з цими діями відносно ОСОБА_8 складено адміністративний протокол та постановою Сумського районного суду від 19 травня 2023 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб.

21 червня 2023 року ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно матері ОСОБА_9 , а саме: ображав, виражався словами нецензурної лайки, кричав, погрожував, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.

У зв`язку з цими діями відносно ОСОБА_8 складено адміністративний протокол та постановою Сумського районного суду від 10 липня 2023 року, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 05 діб.

27 вересня 2023 року ОСОБА_8 за адресою мешкання: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно матері ОСОБА_9 , а саме: ображав, виражався словами нецензурної лайки, кричав, погрожував, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.

У зв`язку з цими діями відносно ОСОБА_8 складено адміністративний протокол та постановою Сумського районного суду від 17 жовтня 2023 року, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 05 діб.

Незважаючи на неодноразове накладення стягнень за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із вчиненням насильства у сім`ї, ОСОБА_8 продовжив вчиняти протиправні дії стосовно своєї матері ОСОБА_9 .

Так, 26 листопада 2023 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, вчинив сімейну сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою, ображав її, та погрожував фізичною розправою, завдавши шкоди її психологічному здоров`ю.

Згідно висновку судово-психологічної експертизи № 864 від 25 грудня 2023 року, встановлений у ОСОБА_9 , 1958 року народження, емоційний стан (сталої психоемоційної напруги) зумовлений (перебуває у причинно - наслідковому зв`язку) протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_8 , які полягали у застосуванні насильства. Конфліктна поведінка ОСОБА_8 постає для ОСОБА_9 психотравмуючою та викликає формування й фіксацію негативних психоемоційних змін досліджуваної.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як умисне, систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Про призначення даного провадження до апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 був повідомлений у передбачений законом спосіб, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, із проставленим особистим підписом останнього.

При вирішенні питання щодо можливості здійснення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Пономарьов проти України» та «Трух проти України»).

У рішенні в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є преюдиційною, також встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_8 , знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває апеляційна скарга подана його захисником, в судове засідання за викликом не з`явився, ніяких клопотань чи заяв не надсилав, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 21 січня 2025 року у відсутність останнього, і у даному випадку його права на доступ до правосуддя не є порушеним, враховуючи, також, і те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого та в судовому засіданні бере участь захисник ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , котрий заперечував щодо поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 ніким не оспорюються і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Твердження апелянта про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку вказаних вимог було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини в повному обсязі, щире розкаяння, наявність хронічних захворювань, відсутність матеріальної шкоди та цивільного позову, обставини, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення відносно матері, яка є особою похилого віку, рецидив кримінальних правопорушень.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов правильного переконання про не можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та вважав за доцільне визначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 02 роки, оскільки таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі.

Активне сприяння ОСОБА_8 розкриттю кримінального правопорушення не знайшло свого відображення в матеріалах кримінального провадження, а надання ним визнавальних показань, не може оцінюватись судом, як активне сприяння розкриттю злочину.

Щодо тверджень апелянта про бажання обвинуваченого ОСОБА_8 виправитися, колегія суддів не бере до уваги, оскільки останній будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, не зробив належних висновків, продовжував вчиняти протиправні дії відносно матері ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що визначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 у виді 02 років обмеження волі відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За змістом ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається із оскаржуваного судового рішення вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Під час перегляду вироку, колегія суддів, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, характеру та обставин вчинення кримінального правопорушення, дійшов висновку, що суд першої інстанції на законних підставах призначив обвинуваченому покарання в межах санкції статті кримінального закону, яке останній повинен відбувати реально.

Не може впливати на призначене покарання й наведена захисником обставина, така як вибачення обвинуваченого перед потерпілою, оскільки вказана обставина не знайшла свого підтвердження, зважаючи на систематичне, умисне вчинення ОСОБА_8 домашнього насильства відносно матері похилого віку, яка позбавлена можливості чинити опір.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 02 роки через його суворість, в апеляційній скарзі не міститься.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які були б підставою для зміни вироку при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 21 січня 2025 року відносно ОСОБА_8 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4