Справа № 930/2610/22
Провадження №11-кп/801/74/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 ОСОБА_7

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_10 та апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_11 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Могилів-Подільський Вінницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_9 - задоволено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 133000 (сто тридцять три тисячі) грн. та 1740 євро завданої матеріальної шкоди та 2 500 грн. витрат на правничу допомогу.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який Указом Президента №133/2022 від 14.03.2022 продовжено до 25.04.2022, Указом Президента №259/2022 від 18.04.2022 продовжено до 25.05.2022, Указом Президента №341/2022 від17.05.2022 продовжено до 25.08.2022, Указом Президента №573/2022 від 12.08.2022 продовжено до 20.11.2022, Указом Президента №757/2022 від 07.11.2022 продовжено на 90 діб, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, 17.11.2022 здійснюючи перевезення вантажу на автомобілі марки «MAN» моделі «TGX 18.480» д.н.з. НОМЕР_1 із прикріпленим до нього напівпричепом марки «CHEREAU» моделі «SR-34 GN» д.н.з. НОМЕР_2 з м. Дніпро Дніпропетровської області до м. Вінниця Вінницької області, близько 17:00 год. здійснив зупинку біля стаціонарного посту поліції по вул. Горького у м. Немирів Вінницького району Вінницької області.

У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , переконавшись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, діючи таємно, умисно, з корисливим мотивом, перебуваючи у салоні вищевказаного вантажного автомобіля, шляхом вільного доступу, взяв грошові кошти у сумі 133 000 грн. та 1740 євро готівкою, які помістив до ранцю чорного кольору, після чого покинув салон вантажного автомобіля, викравши таким чином вказані грошові кошти належні ФОП ОСОБА_11 . Після цього, ОСОБА_9 з місця події зник, розпорядившись викраденими коштами на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 спричинив ФОП ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 133 000 грн. та 1740 євро.

Не погоджуючись із даним вироком суду, прокурор Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу з доповненнями, у якій ставить питання про скасування вирока Немирівського районного суду Вінницької області від 23.04.2024 щодо ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості. Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з моменту його затримання на виконання вироку суду.

Вимоги обґрунтовує тим, що суд, ухваливши рішення про звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував те, що останній вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким. Також, своїми умисними діями ОСОБА_9 здійснив посягання на найцінніше соціальне благо - право власності особи, яке гарантується Конституцією України та Законами України. Майже за півтора року, що минув з часу вчинення крадіжки, матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 не відшкодував та навіть не намагався цього зробити, хоча б частинами.

Суд у повній мірі не врахував суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення та той факт, що на території України введений воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень, серед інших, викликає значний суспільний резонанс, у зв`язку з чим призначене судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України не сприятиме його меті - виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, судом не взято до уваги те, що ОСОБА_9 викрав грошові кошти виключно для власних потреб, не витративши їх на утримання своїх дітей. На підставі вищенаведеного та враховуючи суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, вважаю, що ОСОБА_9 заслуговує на більш суворе покарання, а ніж на те, що призначено судом.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначає, про порушення кримінального процесуального закону судом при ухваленні вироку щодо ОСОБА_9 , а саме судом не визначено початок іспитового строку, на який звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Потерпілий ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати частково вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року та ухвалити новий вирок у частині покарання та стягнення процесуальних витрат. Призначити покарання ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 39900 гривень витрат на правничу допомогу.

??В решті вирок залишити без змін.

Вимоги мотивує тим, що викрадення ОСОБА_9 значної суми коштів поставило в скрутне становище діяльність підприємства, належного потерпілому.

Поряд з тим, що обвинувачений сприяв розкриттю злочину, суд дійшов помилкового висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без реального позбавлення волі. Із поведінки обвинуваченого під час судового слідства суд мав можливість упевнитися, що ОСОБА_9 не усвідомив тяжкість скоєного злочину, жодним чином не розкаявся у скоєному, проявляв повну неповагу як до суду, так і до потерпілого.

Так, 22.06.2023 року ОСОБА_9 був належним чином повідомлений про час судового засідання, однак не прибув у судове засідання 22.06.2023 р., та 17.08.2023 року суд застосовував примусовий привід обвинуваченого; 12.03.2024р. суд також застосовував примусовий привід; 01.02.2024 та 12.03.2024 року обвинувачений знову не з`явився в суд, внаслідок чого суд знову змушений був застосувати до нього примусовий привід до суду. Ніякого відшкодування спричиненої крадіжкою шкоди обвинувачений не здійснив і навіть не збирався цього робити.

???Заслухавши доповідь головуючого судді, виступ прокурора на підтримку апеляційних скарг, думку представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні скарги потерпілого та прокурора з доповненннями; думку обвинуваченого, який заперечив проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій, ніким з учасників не оспорюються, а тому апеляційним судом, у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Порушень вимог КПК України при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено.

Поряд з цим колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг прокурора та потерпілого про необґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 основного покарання, з огляду на наступні обставини.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, умисну форму вини, особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2008 року народження, 2015 року народження, позитивно характеризується, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, а саме активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, на підставі чого прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Проте, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував конкретні обставини провадження та його наслідки, що як наслідок вказує на необґрунтованість висновків суду про наявність підстав для застосування до ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України.

Так, обвинувачений вину визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочину, що судом було визнано, як обставину, яка пом`якшують його покарання.

Разом з тим, вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, наслідки якого він не виправив, шкоду потерпілому не відшкодував, навіть не намагався відшкодувати шкоду, вибачення не просив. Часу на вчинення таких дій у обвинуваченого було достатньо , при умові ,що обвинувачений заявляє про наміри відшкодування шкоди, разом з тим на протязі трьох років, як повідомив представник потерпілого, жодної гривні не відшкодував.

Враховує колегія суддів і думку потерпілого, який наполягав на суворій мірі покарання. Думка потерпілого є чіткою та послідовною, а саме про наявність претензій матеріального змісту та призначення реальної міри покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 наголосив, що «…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Тож, виходячи із завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення ,має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також приймаючи до уваги всі вищезазначені дані про особу ОСОБА_9 та конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та потерпілого з приводу того, що спів мірним з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та даними про особу обвинуваченого буде покарання у виді позбавлення волі, на строк п`ять років позбавлення волі.

Щодо вирішення цивільного позову.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 витрат на правову допомогу, колегія суддів виходить з положень ст. 15, 133, 137 ЦПК, згідно яких учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

За правилами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно п.1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До суду на підтвердження витрат на правничу допомогу потерпілим було надано такі документи, як договір про надання правничої допомоги від 28.11.2023 (а. к. п. №71); квитанцію від 29.09.2023 про одержання адвокатом ОСОБА_8 від ОСОБА_11 2500 грн. за складання позовної заяви (а. к. п. №37), платіжку інструкцію від 28.11.2023 про оплату гонорару адвокату ОСОБА_8 за договором про надання правничої допомоги (а. к. п. №72),яку ОСОБА_11 просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 , тому підлягають стягненню з обвинуваченого витрати на правничу допомогу в сумі 39900 грн.

У зв`язку з цим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та вирішення питання з процесуальними витратами з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, а апеляційна скарга з доповненнями прокурора та апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_11 -підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_10 та апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 , - задовольнити.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року відносно ОСОБА_9 ,- скасувати в частині призначення покарання та стягнення процесуальних витрат.

Ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з дня фактичного його затримання на виконання вироку Апеляційного суду.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 витрати на правничу допомогу в розмірі 39 900 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня його проголошення.

Копію вироку вручити учасникам судового засідання, засудженому -негайно.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

помічник судді ОСОБА_12

17.06.2025

Згідно з оригіналом.