Справа № 583/3943/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2025 р. Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальне провадження №0000294 від 08.05.2019 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Охтирка Сумської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, пенсіонера, раніше не судимого

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України,

установив:

08.05.2019 близько 18-ї години між ОСОБА_4 та його сусідом ОСОБА_6 поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з приводу побутових відносин, виникла словесна сварка. Під час сварки ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою спричинення фізичного болю та завдання невизначеної шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_6 , наніс останньому удар дерев`яним руків`ям садового інструменту, який тримав в своїх руках, в область правої потиличної частини голови ОСОБА_6 . Від даного удару потерпілий ОСОБА_6 втратив свідомість та впав обличчям на землю. Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_4 почав наносити удари ногами в область правої частини голови та правої частини тулубу ОСОБА_6 , який перебував лежачи на землі, завдавши при цьому щонайменше три удари ногами, після чого припинив свої злочинні дії та зайшов у двір свого власного господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

У результаті насильницьких дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 спричинені такі тілесні ушкодження: багато уламковий, вдавлений перелом тім`яної кістки справа з проникненням кісткових уламків, інтракраніально, інтрацеребрально. Церебро-субархноїдальний крововилив. Забійна інфікована ушита рана тім`яно-потиличної ділянки справа. Забійна ушита рана надбрівної ділянки справа. Садни правої половини обличчя, правого плечового суглобу. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень. Вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження не встановлено. Багатоуламковий, вдавлений перелом тім`яної кістки справа з проникнення кісткових уламків інтракраніально, інтрацеребрально. Церебро-субарахноїдальний крововилив за ознакою небезпеки для життя кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження (відповідно до пунктів 2.1.1.а), 2.1.2, 2.1.3.м) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995) Забійна інфікована ушита рана тім`яно-потиличної ділянки справа. Забійна ушита рана надбрівної ділянки справа по тривалості розладу здоров`я кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) (відповідно до пунктів 2.3.2.а), 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995). Садни правої половини обличчя, правого плечового суглобу по тривалістю розладу здоров`я кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, так як мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більш як шість днів (відповідно до пунктів 2.3.2б, 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 08.05.2019 у першій половині дня він привіз гравій до двору та через якийсь час до нього підійшов тесть потерпілого, який був в стані алкогольного сп`яніння, і почав висловлювати якісь претензії, на що він сказав йому «проспатися». 08.05.2019 ввечері вони з дружиною прибирали біля двору, у вухах у нього були навушники, він вивчав англійську мову. Коли він стояв з граблями біля гаражу, згрібав траву, його увага була прикута до того, що він слухав у навушниках, перед ним раптом виникла постать потерпілого, який нічого не кажучи, наніс йому 1-2 потужних удари по голові. Він відмахнувся граблями, які тримав у руці, але ОСОБА_6 на них наштовхувався. Можливо при цьому було завдано удар потерпілому. Його дії були рефлекторними на дії потерпілого. Після цього потерпілий упав головою у напрямку до нього, обличчям до низу. Він кричав до потерпілого: «Чому ти мене вдарив? Ти що не нормальний?», що чула його дружина та гадає, що це могли чути і сусіди. Коли ОСОБА_6 лежав на землі, він йому удари не наносив. Його дружина щось закричала, підбігла до нього і забрала його у двір. Чи підвівся потерпілий, коли він уходив, він не пам`ятає. Ніяких раптово виниклих неприязних відносин між ними не існувало, передумов для таких дій не було, конфліктів між ними не існувало. Єдиним свідком цієї події була його дружина, інших свідків не було. Сам конфлікт тривав кілька секунд. У нього (обвинуваченого) не було відкритих ран, але дуже боліла голова. Він не заперечує, що потерпілий зазнав травму голови. Але і у нього також дуже боліла голова після нанесених потерпілим йому ударів. До медичного закладу він не звернувся в той же день, бо боліла голова і він лежав, на голові була гематома. Наступного дня він почував себе краще, звернувся до лікаря, поліції. Лікарю сказав, що у нього болить голова від того, що його вдарили та йому рекомендували дотримуватися спокійного режиму. Після конфлікту він намагався залагодити ситуацію. Але вважає, що потерпілий сам винен у виниклій ситуації, за якої отримав травму, так як це є наслідком його протиправної поведінки по відношенню до нього (обвинуваченого), оскільки він спровокував конфлікт, нанісши йому удари по голові та внаслідок рефлекторних дій, спрямованих на захист від … потерпілому у було спричинено тілесні ушкодження. При цьому умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому він не мав та не бажав таких наслідків, тому вважає, що у його діях відсутній склад інкримінованого йому злочину. Зазначив, що ставить під сумнів висновок експерта щодо спричинення потерпілому не менше чотирьох ударів. Свідчення ОСОБА_7 вважає неправдивими, оскільки вона є подругою дружини потерпілого.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість підтверджується зібраними та дослідженими судом наступними доказами.

Так потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 08.05.2019 приїхав з дружиною додому та тесть йому розповів, що зробив ОСОБА_4 зауваження, на що останній виразився в його бік нецензурною лайкою. Його (потерпілого) це обурило, так як тесть є людиною похилого віку, переніс три інсульти, тому він пішов до обвинуваченого сваритися. Битися мети не мав, тому ніяких сторонніх предметів із собою не брав. Обвинувачений був з граблями, розрівнював на той час граблями глину на узбіччі, й вони почали сваритися, висловлюватися один до одного нецензурною лайкою. Словесний конфлікт тривав 1-2 хвилини. ОСОБА_4 стояв до нього обличчям, а не спиною, силу до обвинуваченого він не застосовував. Потім він побачив замах граблями, які обвинувачений тримав у руках за спиною, і повернувся головою у сторону, щоб ухилитися, але отримав удар у праву сторону голови, після чого нічого не пам`ятає. Удару він не очікував, оскільки його увага була зосереджена на словах обвинуваченого, якому він намагався пояснити, що не потрібно розкидати глину на дорогу, тому не звернув уваг, яким чином він саме робив замах, але відчув сильний удар в голову. Прийшов до тями вже у лікарні. У нього були забої обличчя, йому зашивали брів, по тілу були садна, футболка була уся в крові. Йому сказали, що його виявили без свідомості за 5 метрів від місця конфлікту. Під час події була присутня дружина обвинуваченого, яка стояла біля гаражу і все бачила. У ОСОБА_4 багато прихованих відеокамер і він міг би надати записи, щоб довести свою непричетність. Зі свідками ніяких стосунків не має, окрім сусідських. ОСОБА_8 , коли прийшов провідати його у лікарні, розповів, що бачив де ОСОБА_4 наносив йому удари ногами і руками, але це не те місце, де почався конфлікт. Обвинувачений до нього не звертався щоб примиритися, не спілкувався з ним, не цікавився його станом здоров`я, навіть не вітався. Лише після повідомлення йому про підозру через захисника висловив пропозицію про вирішення конфлікту мирним шляхом. Заяву про побиття писав у той же день у лікарні, хто викликав працівників поліції він не знає. 09.05.2019 під час допиту сказав, що не пам`ятає чим наносили удари, а потім пам`ять повернулася і він згадав, що граблями. Лікувався він за власні кошти, витратив близько 3000 дол. США по еквіваленту на той час у гривні. Цивільний позов не подавав, так як для нього це не має суттєвого значення, бажає лише щоб ОСОБА_4 відповів за свої дії та поніс справедливе покарання, яке на його думку має бути у виді реальної міри покарання.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка доводиться потерпілому дружиною, пояснила, що 08.05.2019 ОСОБА_4 біля гаражу щось загрібав. Її батько розповів, що ОСОБА_4 його образив. Чоловік пішов поговорити з ОСОБА_4 , а вона залишилася вдома. Потім їй зателефонувала сусідка ОСОБА_10 і сказала, що її чоловіка б`ють. Вона вибігла на вулицю й побачила, що ОСОБА_6 лежить на землі без свідомості, ОСОБА_4 стояв над ним, у нього в руках були граблі. Вибігла сусідка і вони разом підвели потерпілого і почали приводити його до тями. З голови ОСОБА_6 текла кров. В цей час дружина обвинуваченого завела його у двір. Подія відбулася по пров. Слов`янському біля гаражу ОСОБА_4 . Вона особисто відвезла чоловіка до лікарні, у нього була відкрита ЧМТ. Чоловік лікувався спочатку в Охтирській ЦРЛ, потім його оперували в м. Суми, мали ставити пластину, але почалася війна. Чоловік пізніше казав, що навіть не зрозумів, як це вийшло, як він втратив свідомість. До цього ніяких конфліктів з ОСОБА_4 не було. ОСОБА_7 їй розповідала, що у дзеркало автомобіля бачила, як її чоловік лежав, а ОСОБА_4 ногою його бив.

Свідок ОСОБА_11 , що працює лікарем-травматологом, суду пояснив, що у зв`язку зі спливом великого проміжку часу від дати події, не пам`ятає звернення до нього обвинуваченого ОСОБА_4 , але зазначив, що діагноз ЗЧМТ був поставлений останньому як попередній, а не заключний, за його скаргами. Такий діагноз ставиться при будь-якому ударі по голові. Якщо життю пацієнта щось загрожує, то рекомендують звернутися до профільного лікаря, якщо життю нічого не загрожує, то відправляють додому на амбулаторне лікування. Направлення на рентген видає черговий лікар. Якщо є скарга людини, яка говорить, що вдарилася головою, то навіть якщо не видно зовнішньо, направляють на рентген, але синці чи садна записують, збирають анамнез. Якщо травма внаслідок бійки, то викликають поліцію та видають довідку.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що подію 5-6 річної давнини він пам`ятає погано та раніше неодноразово надав показання слідчому, приймав участь у слідчому експерименті і на той час краще пам`ятав обставини тих подій. І обвинувачений і потерпілий проживають по сусідству. З обвинуваченим він не спілкується, так як про нього сусіди відгукуються як про конфліктну людину, хоча особисто з ним він не конфліктує. Разом з тим свідок суду повідомив, що приблизно 5-6 років тому, в теплу пору року, вони разом з дружиною ОСОБА_7 їхали на автомобілі додому, дружина сиділа спереду на пасажирському сидінні. Їхали приблизно о 18.20 год., у цей час доби видимість була доброю. Він їхав по вул. Чапаєва, повертав на пров. Слов`янський, а потім на пров. Сонячний у право, подія мала місце у ліво від них. Метрів за 15 побачив як ОСОБА_6 підходив до ОСОБА_4 , який щось розгрібав та був з якимось господарським інвентарем, чи з лопатою, чи з граблями. ОСОБА_6 йшов та щось говорив обвинуваченому, той був розвернутий обличчям до потерпілого, а останній обличчям до свідка. Приблизно через 4-5 секунд, за 5-10 метрів від місця події, він у дзеркало побачив замах держака лопати чи граблів, зверху вниз, після чого ОСОБА_6 впав. Під`їхавши до свого будинку дружина кудись телефонувала. Під час цієї події була ще присутня якась жінка.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що знає обвинуваченого та потерпілого як сусідів, з дружиною потерпілого навчалися разом у школі. У травні 2019 року чи 2020 року, близько 18.30 год. вона їхала на передньому пасажирському сидінні автомобіля з роботи, за кермом був її чоловік. Їхали по пров. Ульянова (Слов`янський) і при повороті на пров. Сонячний побачила ОСОБА_4 та його дружину, які прибирали біля двору. Видимість у той час була доброю, перешкод ніяких для видимості не було. Вона побачила через вікно автомобіля, що ОСОБА_4 був з граблями, до нього на зустріч йшов ОСОБА_6 , в цей час обвинувачений знаходився до нею спиною. Тоді їх автомобіль повернув та вона втратила обвинуваченого з потерпілим з поля зору, а коли обернулася назад, то побачила, що ОСОБА_6 вже лежить на землі, а ще через деякий час вона обернулася і побачила, що ОСОБА_4 штовхав ОСОБА_6 ногами, зробив 3-4 поштовхи, а останній просто лежав, супротиву не чинив, на рухи не реагував. В цей час дружина обвинуваченого стояла біля гаражу. Після цього свідок зателефонувала дружині потерпілого та повідомила, що її чоловіка б`ють. Коли ОСОБА_4 бив ОСОБА_6 ногами, то граблів вона у нього не бачила. Куди ОСОБА_4 наносив ОСОБА_6 удари ногами вона не пам`ятає. Доїхавши до двору, вона побачила, що підійшла дружина ОСОБА_6 з дочкою, ОСОБА_6 ще лежав на землі, після чого свідок зайшла у двір.

Свідок ОСОБА_13 , яка доводиться обвинуваченому дружиною, суду повідомила, що 08.05.2019 вони були з чоловіком вдома, займалися домашніми справами. В цей день привезли гравій, чоловік на вулиці біля гаражу розкидав його. Вона була поряд, щось згрібала, допомагала, однак більше спостерігала. Близько 20 метрів від цього знаходиться подвір`я тестя потерпілого. Через деякий час до сусіда приїхав зять ОСОБА_6 , а ще через деякий час вона побачила, що ОСОБА_6 прямує до них. В цей час ОСОБА_4 нахилився і працював, він був у навушниках, стояв чи спиною, чи боком до потерпілого, а вона стояла та дивилася. Вони не розмовляли, ОСОБА_6 відразу вдарив ОСОБА_4 кулаком по голові, від чого чоловік «відлетів» в одну сторону, а граблі в іншу. Після цього вона бачила, що ОСОБА_6 впав на землю, але чому, вона не роздивилася. Чоловік кричав: «За що ти мене вдарив? Що я тобі зробив?». Після цього вибігли сусіди і підійшли до лежачого ОСОБА_6 , а вона забрала чоловіка під руки і завела у двір. Чи був ОСОБА_6 у свідомості вона не звернула увагу, бо подія тривала близько однієї хвилини. Лежачому потерпілому її чоловік не наносив удари. Жодного удару її чоловік ОСОБА_6 не наносив, як останній опинився на землі вона не знає, чи була у потерпілого кров вона не звернула уваги. До цього ніяких конфліктів між ним не було. У момент конфлікту сторонніх осіб не було. Незабаром приїхали працівники поліції. Чоловік скаржився на головний біль, наступного дня пішов до медичного закладу. Чи був конфлікт із сусідом (тестем потерпілого) їй невідомо. Після цього випадку протягом шести років ніхто до них не звертався, претензій не висловлював. Зазначила, що у них дома дійсно є камери спостереження, які охоплюють лише двір, але про це знає краще її чоловік.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що проживає по сусідству з обвинуваченим та тестем потерпілого. В той день, коли мала місце зазначена подія, він працював на городі. У другій половині дня він почув чоловічий крик, був скандал. Потім ОСОБА_4 сказав: «Чого ти мене вдарив?», його дружина щось кричала. Він пішов, помив руки, вдягнувся та вийшов на вулицю, то вже нікого не було. Через два дні запитав у ОСОБА_4 , що відбулося і той сказав, що ОСОБА_6 його вдарив, а пізніше ОСОБА_4 приходив і просив надати йому характеристику для поліції. У ОСОБА_4 було відеоспостереження у двір, а ще куди свідок не знає.

Крім того, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується наступними письмовими доказами.

Даними протоколу огляду місця події від 08.05.2019, яким зафіксовано огляд ділянки місцевості, що розміщена посередині проїзної частини ґрунтової дороги по пров. Слов`янському, 5, м. Охтирка, під час якого встановлено, що поверхня дороги вкрита насипом землі з травою. В одному місці поряд також мається насип з трави. Слідів крові не виявлено (а.с. 27-29).

Даними висновку експерта №298 від 14.08.2019, відповідно до якого в хірургічному відділенні КЗ «Охтирська ЦРЛ» ОСОБА_6 встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма; забій речовини головного мозку; вдавлений перелом тім`яної та потиличної кісток з субарахноїдальним крововиливом; забійна рана тім`яно-потиличної ділянки і надбрівної дуги справа; садни правої половини обличчя. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень. Вказані ушкодження небезпечні для життя і за цією ознако., згідно з п. 2.1.1 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Ушкодження у вигляді садна правого плечового суглобу згідно з п. 2.3.5 судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вищеописані тілесні ушкодження могли утворитись не менше ніж від чотирьох-п`яти фізичних дій. Давність нанесення ушкоджень можу відповідати даті, зазначеній в ухвалі (08.05.2019), про що свідчать дані медичної документації (а.с. 36).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 12.11.2019, яким зафіксовано проведення слідчого експерименту за адресою: АДРЕСА_1 за участю потерпілого ОСОБА_6 , у присутності понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 розповів про події, які відбулися 08.05.2019, а саме про конфлікт між ним та його сусідом ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_6 на місці показав розташування учасників події. Також відтворив дії ОСОБА_4 , а саме: ОСОБА_4 тримає за спиною ліворуч граблі, потім піднімає їх обома руками вгору, замахується та завдає ОСОБА_6 удар по голові справа, після чого останній падає без свідомості. Опритомнівши, він лежав трохи далі від місця, де впав без свідомості, в кількох метрах, права брів у крові, тіло та обличчя в синцях. Після цього ОСОБА_6 знову втратив свідомість та опритомнів вже у лікарні (а.с. 37-39).

Даними висновку експерта №456 від 05.12.2019, відповідно до якого механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 , може відповідати механізму, показаному ним під час проведення слідчого експерименту (а.с. 42).

Даними висновку експерта №505 від 09.01.2024, відповідно до якого при експертизі ОСОБА_6 , згідно з наданою медичною документацією, виявлені такі тілесні ушкодження: багато уламковий, вдавлений перелом тім`яної кістки справа з проникненням кісткових уламків, інтракраніально, інтрацеребрально. Церебро-субарахноїдальний крововилив. Забійна інфікована ушита рана тім`яно-потиличної ділянки справа. Забійна ушита рана надбрівної ділянки справа. Садни правої половини обличчя, правого плечового суглобу. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень. Вид знаряддя чи засобу, яким могли бути спричинені ушкодження, не встановлено. Багатоуламковий, вдавлений перелом тім`яної кістки справа з проникненням кісткових уламків, інтракраніально, інтрацеребрально. Церебро-субарахноїдальний крововилив за ознакою небезпеки для життя кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження (відповідно до пунктів 2.1.1.а), 2.1.2. 2.1.3.м) Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.95 р.). Забійна інфікована ушита рана тім`яно-потиличної ділянки справа. Забійна ушита рана надбрівної ділянки справа по тривалості розладу здоров`я кваліфікується як летке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) (відповідно до пунктів 2.3.2.а),. 2,3.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.95 р.). Садни правої половини обличчя, правото плечового суглобу по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як леткі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, так як мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів (відповідно до пунктів 2.3.2.б, 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.95 р.). Вищевказані тілесні ушкодження могли бути отримані не менше ніж від чотирьох фізичних дій. Даність нанесення ушкоджень може відповідати даті, зазначеній в постанові (08.05.2019), про що свідчать дані наданої медичної документації. Не виключена можливість отримання вищевказаних тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних потерпілим ОСОБА_6 . Не виключена можливість отримання вищевказаних тілесних ушкоджень при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_7 (а.с. 46-48).

Даними висновку експерта №506 від 09.01.2024, відповідно до якого механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 може відповідати частково механізму, показаному ним під час проведення слідчого експерименту, а саме тілесні ушкодження в ділянці голови можуть бути отримані від удару по голові справа. Механізм інших тілесних ушкоджень не продемонстрований (а.с. 51).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 30.07.2024 з відеозаписом до нього, проведеного неподалік домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за участю свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого свідок пояснила, що 08.05.2019 близько 18-ї години вона їхала з чоловіком додому. Проїжджаючи перехрестя пров. Слов`янського зліва побачила сусіда ОСОБА_4 , який з жінкою греблися поблизу двору. Чоловік стояв з граблями в руках, зі сторони свого домоволодіння йшов ОСОБА_6 , який проживає у домоволодінні АДРЕСА_2 вона обернулася та в скло заднього та побачила, що ОСОБА_6 лежить на підлозі, а ОСОБА_4 наносить удари ногами у бік верхньої частини тулубу ОСОБА_6 . Останній був без свідомості. Точна кількість ударів їй невідома. Далі поїхали додому (а.с. 52-55).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25.07.2024 з відеозаписом до нього, яким зафіксовано проведення слідчого експерименту на території Охтирського РВП ГУНП в Сумській області за адресою: вул. Незалежності, 29, м. Охтирка Сумської області, за участю підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_4 розповів та показав, як 08.05.2019 на вулиці поблизу свого гаражу він прибирав опале листя, траву, згрібав їх граблями. У нього на голові кашкет, у вухах навушники, він слухав підкаст, був сконцентрований на тому, що слухає і не бачив, що відбувається навколо нього. У момент, коли він нахилився, раптово відчув потужний удар в голову, в яке місце не пам`ятає. Тримаючи граблі в руках, він відхилився назад та дерев`яною палицею від граблів (верхньою частиною) наніс удар по правій частині голови ОСОБА_6 . При цьому вони стояли навпроти один одного. Внаслідок удару ОСОБА_6 впав на землю, на правий бік. Більше ОСОБА_4 тілесних ушкоджень йому не завдавав (а.с. 56-60).

Даними висновку експерта №444 від 30.07.2024, відповідно до якого механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_6 може частково відповідати механізму, показаному підозрюваним під час проведення слідчого експерименту, а саме тілесні ушкодження в ділянці голови можуть бути отримані від удару по голові справа. Механізм інших тілесних ушкоджень не продемонстрований (а.с. 65).

Даними висновку експерта №103 від 04.03.2024, відповідно до якого при експертизі ОСОБА_4 згідно з наданою медичною документацією тілесних ушкоджень не виявлено. Діагноз ЗЧМТ встановлений на основі суб`єктивних факторів, не підтверджується об`єктивними відомостями і згідно з п. 4.6 Привид судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень при оцінці ступеня тяжкості не враховуються (а.с. 79).

Оцінивши досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає їх належними та допустимими, а у сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Суд вважає доведеною поза розумним сумнівом вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та такі його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження.

При цьому суд не бере до уваги доводи захисту щодо недопустимості висновків судово-медичних експертиз потерпілого з підстав проведення їх за медичною документацією, без огляду потерпілого. У даному випадку суд вважає за необхідне зауважити, що суб`єктами збирання доказів зі сторони обвинувачення є слідчий, дізнавач, прокурор, а у випадках отримання доручення в порядку частини 2 статті 41 КПК, - оперативні підрозділи.

Частиною 2 статті 93 КПК визначені способи збирання доказів стороною обвинувачення, до яких належать проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, згідно із частиною 4 статті 69 КПК, експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи.

З висновків судово-медичної експертизи № 298 від 14.08.2019 та № 505 від 18.12.2023 вбачається, що вони проведена на підставі ухвали слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області та постанови слідчого СВ Охтирського РВП ГУНП в Сумській області від 15.12.2023, при цьому експертами використовувалися дані матеріалів кримінального провадження та медичної документації потерпілого, зокрема, медична карта стаціонарного хворого №6598 КНП СОР «Сумська обласна клінічна лікарня», історія хвороби хірургічного відділення КЗ «Охтирська ЦРЛ» № 4321, які отримані слідчим на підставі ухвали слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11.06.2019.

Згідно з п.п. 4.1,4.4 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6, судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості. При проведенні судово-медичної експертизи експерт повинен використовувати оригінали медичних документів. У виняткових випадках дозволяється використання копій і виписок, за умови відображення в останніх вичерпних відомостей про ушкодження та їх клінічний перебіг. Ці документи мають бути засвідчені підписом лікаря і печаткою лікувального закладу.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Згідно ч.7 цієї статті висновок експерта надається в письмовій формі, але кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку.

Аналізуючи дану ситуацію з точки зору дотримання процесуальної форми збирання доказів, суд вважає, що хоча експертами не було проведено безпосереднього огляду потерпілого ОСОБА_6 , проте, перевіряючи правильність оцінки зазначених висновків експертиз з точки зору допустимості, суд виходить з того, що висновки експертів є самостійним джерелом доказів (частина 2 статті 84 КПК), залучення експертів для проведення експертиз відбувалися на підставі постанов слідчих в порядку, передбаченому статтею 243 КПК; експерти є належними суб`єктами для проведення цього виду експертних досліджень і відповідають вимогам, що висуваються частинами 1, 2 статті 69 КПК та Законом України «Про судову експертизу»; експерти не здійснювали за власною ініціативою збирання матеріалів для проведення експертизи; проведення ними експертиз за матеріалами медичної документації потерпілого не призвело до істотного порушення прав та свобод людини, а також не вплинуло на достовірність отриманих висновків.

У судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_17 підтвердила надані нею висновки експертизи, що дійсно проводила експертизу за наданою їй медичною документацією, у тому числі рентгеноскопії кісток черепа. При цьому експерт пояснила, що цієї інформації їй було достатньо для проведення експертизи та потреби у обстеженні потерпілого не було, оскільки обстеження можуть бути проведені за необхідності, у разі відсутності об`єктивних даних та лише за наявності скарг людини. Експерт зауважила, що у даному випадку небезпечним для життя є саме удавлений перелом кісток черепа, оцінку якому було надано нею у висновку. При цьому експерт на питання захисту повідомила, що можливість отримання такого тілесного ушкодження не виключається і у випадку падіння навзнак на виступаючий предмет.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для визнання недопустимими зазначених вище висновків судово-медичних експертиз.

Крім того захист під час судового розгляду не був позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до оригіналів медичних документів та проведення повторних чи додаткових експертиз. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст. 22 вказаного Кодексу слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися таким правом, що свідчить про свідому добровільну мовчазну відмову сторони захисту від реалізації права заявляти відповідні клопотання та автоматично не ставить під сумнів допустимість висновків експертів.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № №552/1884/20 та постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 754/14281/17.

Не бере до уваги суд і доводи захисту щодо можливості отримання тілесного ушкодження голови потерпілим під час його падіння на певний виступаючий предмет, оскільки таких обставин не було встановлено під час досудового розслідування та судового розгляду справи. Крім того, у судовому засіданні сам обвинувачений повідомив, що ОСОБА_6 після удару впав на землю обличчям, що не відповідає локалізації тілесного ушкодження, зазначеного у висновках експертів (вдавлений перелом тім`яної кістки справа).

Не є прийнятною і версія захисту стосовно наявності у діях обвинуваченого необхідної або уявної оборони, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Частиною 2 цієї статті передбачено, що кожен має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади для захисту.

Згідно зі ст. 37 КК уявною обороною визнаються дії, пов`язані із заподіянням шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, і особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Особливістю необхідної оборони є специфіка мотиву діяння, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.

Таким чином, для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Зазначене узгоджується з рішенням, наведеним у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 липня 2021 року (справа №663/2520/16-к, провадження № 51-1449км21).

Суд вважає, що у даному випадку визначальним у поведінці ОСОБА_4 , який наніс потерпілому ОСОБА_6 близько п`яти ударів, один з яких дерев`яним держаком граблів по голові, що призвело до спричинення тяжкого тілесного ушкодження останньому, є свідченням не відвернення нападу, а саме бажанням заподіяти шкоду потерпілому, оскільки при обстеженні обвинуваченого у нього не виявлено тілесних ушкоджень, отже відомостей щодо спричинення чи загрози спричинення обвинуваченому зі сторони потерпілого шкоди, зокрема, заподіяння тілесних ушкоджень, у тому числі із застосуванням чи загрозою застосування додаткових засобів у вигляді кастету, палиці тощо, матеріали справи не містять та судом такі не встановлені. Про спрямованість умислу обвинуваченого на спричинення шкоди потерпілому свідчить, зокрема, заподіяння потерпілому ударів неодноразово. Відповідні висновки надані експертами, за результатами проведення судово-медичних експертиз потерпілого та це узгоджується з показаннями свідків, а також самого потерпілого, наданих у суді.

При цьому суд зважає і на те, що потерпілий був один, без будь-яких додаткових засобів захисту, та обвинувачений завдавав йому тілесні ушкодження застосовуючи сільськогосподарський інвентар - граблі, що є не співмірним способу захисту чи відверненню шкоди.

Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. У даному випадку відсутні докази які б доводили «поза розумним сумнівом», що обвинувачений ОСОБА_4 діяв у стані необхідної оборони.

Врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема спосіб, знаряддя злочину, характер і локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілого, причини припинення злочинних дій, що потерпілий після удару по голові втратив свідомість та впав, після чого до нього підбігла дружина та почала надавати допомогу, а також поведінку обвинуваченого після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, що він не намагався допомогти потерпілому, привести його до тями, а покинув місце події зайшовши до двору свого домоволодіння, суд дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу у ОСОБА_4 саме на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Також суд не знаходить підстав вважати, що ОСОБА_4 перебував у стані уявної оборони, оскільки встановлені фактичні обставини справи та досліджені судом докази не вказують на дії зі сторони потерпілого ОСОБА_6 , які обвинувачений помилково міг розцінити як реальне суспільно небезпечне посягання.

При цьому покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з приводу нанесення обвинуваченому удару потерпілим ОСОБА_6 суд оцінює критично, так як такі не узгоджуються з матеріалами справи, зокрема, з висновком експерта щодо відсутності у обвинуваченого тілесних ушкоджень. Так свідок ОСОБА_13 зазначила, що у той день біля двору, поряд з чоловіком щось згрібала, допомагала, однак більше спостерігала, дивилася, бачила як потерпілий наніс її чоловіку удар у голову, але як і чому впав на землю ОСОБА_6 вона не знає, не звернула на це увагу, що ставить під сумнів об`єктивність її показань.

Разом з тим суд приймає до уваги на підтвердження винуватості ОСОБА_4 показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , оскільки вони є послідовними, логічними, узгоджуються з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає їх достовірними, будь-яких сумнівів у їх правдивості у суду не виникає.

Доводи захисту про те, що свідки не могли бачити події та їх покази можуть бути недостовірними, направленими на сприяння потерпілому у доведенні перед судом свого бачення події, з причин того, що ОСОБА_7 є однокласницею дружини потерпілого, суд вважає неспроможними, оскільки не доводять заінтересованість зазначених свідків у вирішенні справи та на думку суду є необґрунтованими, а свідчать про обрану стратегію захисту, направлену на створення сумнівів у винуватості обвинуваченого.

Щодо доводів захисника стосовно недопустимості протоколу слідчого експерименту, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

З наведеного вбачається, що фіксування такої слідчої дії як слідчий експеримент не є обов`язковим, а отже і не є підставою для визнання протоколу слідчого експерименту за відсутності відеозапису недопустимим доказом.

Разом з тим у протоколі слідчого експерименту зазначено, що він проведений за участю потерпілого, двох понятих, спеціаліста, із застосуванням технічних засобів фіксації Canon SX200IS. У протоколі зафіксовано як потерпілий ОСОБА_6 на місці події розповів про обставини вчиненого відносно нього кримінального правопорушення та показав про розташування учасників події, дії обвинуваченого відносно нього, що призвели до спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень. При цьому показання, надані потерпілим у судовому засіданні під присягою, відповідають змісту протоколу про проведення слідчого експерименту за його участю.

Доводи захисту на ствердження своєї позиції щодо недопустимість протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 через відсутність під час цієї слідчої дії обвинуваченого, який був ініціатором її проведення, суд відхиляє, з огляду на відсутність правового обґрунтування таких доводів з посиланням на те, до яких істотних порушень прав обвинуваченого вони призвели, чи вплинуло таке порушення на загальну справедливість судового розгляду за критеріями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), практики ЄСПЛ та національного законодавства, чи спричинило це порушення прояву обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії.

При цьому, відповідно до протоколу слідчого експерименту від 30.07.2024 зі свідком ОСОБА_18 він проводився за участі статиста, на підставі п.7 ст. 223 КПК України із застосуванням безперервного відеозапису, тобто з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства. Крім того суд зважає, що свідок ОСОБА_10 допитувалася у судовому засіданні під присягою, її показання відповідають даним, зафіксованим у протоколі слідчого експерименту з її участю та обвинувачений не був позбавлений права на перехресний допит.

Також спростовуються матеріалами справи і доводи захисту щодо проведення досудового розслідування у цій кримінальній справі поза межами строків досудового розслідування, зокрема, у матеріалах справи наявні ухвали слідчих суддів Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.05.2020, 09.11.2020, 28.04.2021, 05.11.2021 до 08.05.2022.

Відповідно до положень ч.8 ст. 615 КПК України, що діяла станом на час закінчення строку досудового розслідування, у кримінальних провадженнях, в яких жодній особі не було повідомлено про підозру на дату введення воєнного стану, строк від зазначеної дати до дати припинення чи скасування воєнного стану не зараховується до загальних строків, передбачених статтею 219 цього Кодексу.

На підставі Закону України № 3509-ІХ від 08.12.2023 ч.8 ст. 615 КПК виключено. Та цим же Законом внесено зміни до ст. 219 КПК України, відповідно до якої строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом і становить 2 місяці з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Враховуючи, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 121 КК України 06.07.2024, а обвинувальний акт надійшов до суду 01.08.2024, тобто у межах строку досудового розслідування доводи захисника про проведення досудового розслідування у цій кримінальній справі поза межами строків досудового розслідування не знайшли свого підтвердження.

При призначенні покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

За приписами ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора», правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Такепокарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання, призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Крім того відповідно до практики Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 року у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За статтею 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одружений, має постійне місце проживання, є пенсіонером, позитивно характеризується за місцем проживання, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки.

Судом не встановлено обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України.

При призначенні покарання суд, у відповідності до ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступіньтяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за яке може бути призначене покарання до восьми років позбавлення волі, характер, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного у виді спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому в область голови, тобто в область тіла, де розташовані життєво важливі органи людини, відсутність каяття у вчиненому, що свідчить про відсутність критичного ставлення до вчиненого ним протиправного діяння та відсутність співчуття до потерпілого, якого жодного разу він не навідав у лікарні, не намагався виправити ситуацію, залагодити конфлікт, надати допомогу у лікуванні потерпілому, а навпаки одразу після вчиненого покинув місце події, у судовому засіданні у зверхній формі неодноразово наголошував, що потерпілий сам винен у тому, що сталося та за словами потерпілого навіть перестав з ним вітатися. Таким чином ОСОБА_4 з 2019 року і по цей час не поніс жодного юридичного наслідку за вчинене на противагу наслідкам, які зазнав потерпілий і які можуть мати негативний вплив у подальшому на стан його здоров`я.

Також суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також позицію потерпілого, який наполягав на реальній мірі покарання для обвинуваченого з огляду на відсутність у останнього каяття та прокурора, який вважав можливим виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, що враховується судом у сукупності з обставинами, передбаченими ст.ст.65-67, і не має над ними пріоритету.

При цьому суд приймає до уваги вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. З урахуванням даних обставин суд керуючись принципом індивідуалізації покарання та справедливості, вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у межах санкції статті інкримінованого йому злочину у виді позбавлення волі.

Суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК, або ж застосування ст. 69 КК до обвинуваченого, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані. Тому, призначення будь-якого іншого виду покарання, в цій ситуації, в ключі характеристик особи, характеру вчиненого ним кримінального правопорушення та наслідків, до яких воно призвело, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на не можливість досягнення мети, регламентованої ст. 50, 65 КК України.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Така міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили не надійшло.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому за цим законом покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного його затримання після набрання вироком законної сили.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_1