Справа № 461/390/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/219/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0003474 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2025 року, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого: вироком Галицького районного суду м. Львова від 28.03.2016 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі; вироком Франківського районного суду м. Львова від 15.12.2017 за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.04.2019 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ст.395, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 04.01.2023 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

встановила:

Обвинувачений подав апеляційну скаргу на вирок Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2025, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.7 ст.72 КК України у строк покарання, призначеного ОСОБА_6 зараховано строк тримання останнього під цілодобовим домашнім арештом з 15.01.2025, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді цілодобового домашнього арешту, до вступу вироку у законну силу - залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахується з моменту звернення вироку до виконання.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та направити справу на новий судовий розгляд і надати йому можливі представити всі необхідні докази та довідки щодо порушення досудового розслідування стосовно нього.

Судом першої інстанції при винесені вироку не були враховані пом`якшуючі обставини, а саме стан його здоров`я. Не надано час для представлення висновків лікарів про захворювання гепатитом та туберкульозом.

Судом першої інстанції у вироку зазначено, що ОСОБА_6 03.10.2024 приблизно о 21.56 год., перебуваючи у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із касового апарату вказаного магазину готівкові кошти на загальну суму 8002 грн, які належали ФОП ОСОБА_8 .

Своїми умисними діями, ОСОБА_6 заподіяв матеріальну шкоду ФОП ОСОБА_8 на загальну суму 8002 гривні.

Обвинувачений ОСОБА_6 скерував до суду апеляційної інстанції клопотання про найшвидший розгляд справи по суті та залишенні вироку суду першої інстанції без змін, оскільки він бажає піти служити в ЗСУ.

Заслухавши доповідача, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, але також просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, що рішення набуло законної сили і він зміг піти служити в ЗСУ, думку прокурора ОСОБА_7 про залишення без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 , за ч.4 ст. 185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна(крадіжки), вчинене повторно, у період дії воєнного стану.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зазначені вище вимоги судом першої інстанції були враховані та дотримано принципів призначення покарання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та обвинуваченому ОСОБА_6 обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким корисливим злочином; обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, будучи звільненим з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став і за спливом невеликого проміжку часу знову вчинив тяжкий корисливий злочин, відтак суд виключив можливість застосування до нього положень ст.75 КК України у даному випадку, у зв`язку із чим, призначене судом покарання він має відбувати реально. Підстав для застосування вимог ст.69 КК України судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнав його щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання - судом не встановлено.

З врахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку, що призначена міра покарання у виді реального позбавлення волі є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Відтак у суді апеляційної інстанції встановлено, що апеляційні вимоги обвинуваченого, про неврахування по відношенню до нього інших пом`якшуючих обставин, є необґрунтованими і підтвердження покликань не були надані суду апеляційної інстанції. Відповідно таких даних не було і в суді першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2025 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою з моменту вручення копії рішення.

Головуючий:

Судді: