Справа №705/2749/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гудзівка Звенигородського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має малолітню дитину, працюючого продавцем у ФОП ОСОБА_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 12 квітня 2024 року близько 10 години 30 хвилин, перебуваючи на автодорозі близько с. Сушківка, Уманського району, Черкаської області, в ході конфлікту із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, наніс останньому два удари кулаком правої руки в обличчя, в результаті чого згідно висновку судово-медичного експерта № 05-7-01/1980 від 29.04.2024 спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижній повіках лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та травматичний багатоуламковий перелом лівого виличного комплексу зі зміщенням уламків, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, щиро покаявся і надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним обставинам вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що 12 квітня 2024 року в першій половині дня рухався разом із сім`єю по автодорозі поблизу с. Сушківка, де між ним та водієм іншого авто ОСОБА_8 сталося непорозуміння під час керування в дорожній обстановці, в зв`язку з чим він вимушений був зупинитися та при спілкуванні з ОСОБА_8 , який поводився нахабно, між ними виникла сварка, що призвела до конфлікту, під час якого він наніс потерпілому кілька ударів рукою в область голови від чого останній впав на землю. Явних тілесних ушкоджень візуально він не бачив, оскільки ОСОБА_8 підвівся та поїхав у справах, про медичну допомогу не прохав. Оскільки після цих подій він дізнався, що внаслідок їх конфлікту потерпілий отримав травми та лікувався, він добровільно оплатив лікування потерпілого згідно тих рахунків, які той йому надсилав на телефон через додаток «VIBER», та за вимогою потерпілого та його дружини пересилав їм інші кошти в загальному розмірі близько 100 тис. грн. Розуміє тяжкість вчиненого, щиро розкаюється та просить суд суворо його не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, його покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють та не оспорюють зміст обставин вчинених кримінальних правопорушень, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, повністю підтверджується доказами, добутими на досудовому розслідуванні та перевіреними в суді у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, що перевірені та оцінені судом у відповідності до вимог КПК України, суд приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані, що характеризують особу винного, обставини, які пом`якшують та які обтяжують покарання.

Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 має вік 29 років, осудний, одружений, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_9 , 2021 року народження, працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується формально позитивно, за місцем роботи - позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та не має судимості.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, враховуючи дані про особу обвинуваченого, виходячи з принципів розумності покарання, суд вважає за необхідне у вказаному випадку призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, що, на думку суду, є справедливим, та буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого, позицію потерпілої сторони, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування покарання та без його ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Визначене покарання, на переконання суду, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався та під час судового розгляду сторонами кримінального провадження відповідні клопотання не заявлялись, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_8 був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В подальшому на адресу суду надійшла заява представника потерпілого про залишення позову без розгляду, яку в судовому засіданні представник потерпілого підтримала.

Згідно ч. 1 ст. 128 КК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведені приписи закону, суд вважає, що заявлений потерпілим позов слід залишити без розгляду.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368-370, 373, 374, 393 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_8 - залишити без розгляду.

Речові докази: три диски з відеозаписами та комп`ютерною томографією - залишити при матеріалах справи.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1