Справа № 128/1108/25
ВИРОК

Іменем України

07 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000188, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.03.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Урожайне, Тиврівського району, Вінницької області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи обізнаною у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та триває по даний час, востаннє Указом президента України від 14.01.2025 № 26/2025 « Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, скоїла інкримінований їй злочин за таких обставин.

Так, ОСОБА_6 , 02.03.2025, близько о 23:30, перебуваючи у будинку ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_2 , побачила у спальній кімнаті грошові кошти у сумі 5 000 гривень, які належали потерпілому, після чого у неї виник злочинний умисел на їх викрадення.

У подальшому, цього ж дня, реалізуючи свій злочинний прямий умисел, спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , не маючи ані дійсного, ані уявного права на власність потерпілого, з метою власного незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, діючи поза волею власника майна, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, зі спальної кімнати будинку ОСОБА_4 вчинила крадіжку грошових коштів в сумі 5000 гривень.

Таємно вилучивши майно потерпілого, ОСОБА_6 , не маючи на меті повертати викрадене, оплачувати його вартість чи відшкодовувати її будь-яким еквівалентом, непомітно для власника покинула з ним приміщення будинку та згодом реально розпорядилась як своїм власним, використавши на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 завдала майнової шкоди потерпілому ОСОБА_4 на загальну суму 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень).

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Так, 21.03.2025 між обвинуваченою ОСОБА_6 та прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до зазначеної угоди, прокурор та обвинувачена ОСОБА_6 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, обвинувачена ОСОБА_6 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 185 КК України, за вищевказаних обставин та за вказаною правовою кваліфікацією. Крім цього, сторони досягли згоди щодо покладення на обвинувачену ОСОБА_6 зазначених в угоді обов`язків.

Також вказаною угодою сторони погодили покарання ОСОБА_6 у виді 5 років позбавлення волі зі звільненням її від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК України з іспитовим строком та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, та дійшли згоди на його призначення, ОСОБА_6 роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.ст. 473, 474 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України та умисного невиконання угоди про визнання винуватості.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні пояснив, що вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання. В разі затвердженої укладеної угоди про визнання винуватості також просив вирішити долю речових доказів, а саме повернуті обвинуваченому грошові кошти залишти у його власності, зазначив, що судові витрати в справі відсутні.

Потерпілий ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримав прокурора та просив затвердити укладену прокурором з обвинуваченою угоду. Пояснив, що дійсно надавав згоду на її укладення під час досудового розслідування. Обвинувачена повернула йому викрадені кошти, в тому числі ті, якими встигла розпорядитися, а визнані речовим доказом грошові кошти, якими розпорядитися не встигла, були визнані речовим доказом та йому повернуті, а тому просить залишити їх в його власності.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 зазначила, що вона цілком розуміє характер обвинувачення, яке їй пред`явлено. Визнала себе винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК Українив повному обсязі, визнала фактичні обставини кримінального провадження, встановлені досудовим розслідуванням та викладені в угоді про визнання винуватості. Крім того зазначила, що вона розуміє надані їй законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, дала згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та пояснила, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди обов`язки та не має наміру ухилятися від їх виконання. Просила угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченої угоду про визнання винуватості підтримала, просила її затвердити.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, в тому числі, щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

У ст. 472 КПК України визначені основні вимоги до змісту угоди про визнання винуватості. Згідно з вимогами ст. 474 КПК України, якщо угоду досягнуто, обвинувальний акт із підписаною між сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язковою участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.

Аналізуючи та оцінюючи зазначені обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Так, кримінальне правопорушення, яке вчинила обвинувачена ОСОБА_6 , відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, та він відповідає ч. 4 ст. 469 КПК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що взяті обвинуваченою на себе за угодою про визнання винуватості обов`язки є такими, що очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 21.03.2025 в кримінальному провадженні № 0000188 між прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_6 та призначення останній узгодженої сторонами кримінального провадження міри покарання.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченої на даний час не застосовуються, підстав для їх застосування суд не вбачає, судові витрати по справі відсутні.

В частині вирішення питання про речові докази, суд враховує надані суду матеріали кримінального провадження, а тому враховуючи постанову про визнання вилучених речей речовими доказами від 06.03.2025, ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2025 про накладення арешту на речові докази, на підставі ст.ст. 100, 174 КПК України, слід скасувати арешт, накладений на речові докази, а саме: грошові кошти номіналом 1000 грн (однією купюрою), серія ЕБ 7330627, яку передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 , та залишити їх у власності потерпілого.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 174, 373, 374, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 21.03.2025 про визнання винуватості, укладену між прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_6 у кримінальному проваджені № 0000188, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

Визнати винною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 :

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2025 на речові докази, а саме: грошові кошти номіналом 1000 грн (однією купюрою), серія ЕБ 7330627, що передані на відповідальне зберігання потерпілому, та залишити їх у власності потерпілого ОСОБА_4 .

Вирок суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя: