Справа № 405/3898/25
провадження № 1-кс/405/1710/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025 м. Кропивницький

слідчий суддя Подільського районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника - адвоката ОСОБА_3 , представників ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_6 , на незаконне затримання

ВСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду міста Кропивницького зі скаргою, в порядку ст. 206 КПК України, в інтересах ОСОБА_6 звернувся - адвокат ОСОБА_3 , який просив звільнити з-під варти ОСОБА_6 , що перебуває у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні адвокат в обґрунтування скарги надав пояснення, відповідно до яких вимоги скарги уточнив, вказавши на незаконне затримання ОСОБА_6 , у зв`язку з чим просив звільнити його.

Представники ІНФОРМАЦІЯ_1 у судовому засіданні кожен окремо надали пояснення, згідно з якими з доводами викладеними в скарзі адвоката не погодилися.

Заслухавши адвоката, представників ІНФОРМАЦІЯ_1 , вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, допитавши свідка, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Перелік повноважень ТЦК та СП затверджено постановою Кабінету міністрів №154 від 23 лютого 2022 року "Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки". Окремі повноваження ТЦК та СП визначені постановою КМУ №560 від 16 травня 2024 року "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період".

Серед головних завдань та повноважень ТЦК та СП: проведення оповіщення громадян (зокрема мова йде про вручення повісток); ознайомлення громадян України з їх правами та обов`язками; призов громадян на військову службу; проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць; ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів; оформлення та видача військово-облікових документів; перевірка військово-облікових документів (у період проведення мобілізації);проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом; участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві ЗСУ; підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів; забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні та спеціальні збори до ЗСУ, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з-поміж військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей; розгляд звернень військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян із питань, що належать до компетенції ТЦК та СП; участь у військово-патріотичному вихованні громадян.

Так, встановлено, що 23.06.2025 року у м. Кропивницькому по вулиці Бобринецький шлях, біля магазину «Файно маркет» працівниками поліції та ІНФОРМАЦІЯ_3 був зупинений автобус по маршруту 116, у якому зазначеними вище особами проводилася перевірка документів осіб чоловічої статті, у тому числі й документів у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до отриманих у судовому засіданні пояснень представника ІНФОРМАЦІЯ_1 це були заходи оповіщення, які відпрацьовувалися службовцями ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з поліцією, з метою перевірки документів, які посвідчують особу громадян чоловічої статі, відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Повістка ОСОБА_6 для явки до ТЦК та СП не видавалася.

Отже не зважаючи на те, що ТЦК та СП наділене правом вручення повісток, у тому числі для явки до ТЦК та СП для уточнення облікових даних, проведення ВЛК та мобілізації, за наслідками такої перевірки ОСОБА_6 не було видано повістки або будь-якого мобілізаційного розпорядження, у яких би зазначався строк для явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у судовому засіданні не заперечувалося представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас слідчим суддею відмічається, що ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» вказує на те, що транспортні засоби можуть зупинятися поліцейськими виключно у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Крім того, ч. 2 зазначеної статті Закону України «Про національну поліцію» містить підстави стосовно обов`язку поліцейського щодо зупинки транспортних засобів, а саме:

1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»).

Беручи до уваги положення ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», слідчим суддею відмічається, що прийняття будь-якої участі службовцями ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з поліцією у зупинці транспортних засобів, законом не передбачено, а тому службовці ІНФОРМАЦІЯ_3 не мали законного права на прийняття участі у зазначених заходах оповіщення та звертатися до громадян - осіб чоловічої статі, у даному випадку до ОСОБА_6 з питання перевірки його документів.

Отже встановлені обставини у зазначеній вище частині дають слідчому судді підстави для висновку про те, що доставку ОСОБА_6 з вказаного вище громадського транспортного засобу до ІНФОРМАЦІЯ_1 було здійснено примусово та протиправно.

Таким чином, враховуючи те, що однією з підстав скарги є протиправне затримання ОСОБА_6 у зазначеному вище громадському транспортному засобі та протиправне доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де він перебував з 11.30 год. до 15.30 год. 23.06.2025 року, на що вказував свідок ОСОБА_7 , та не доведеність представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , що ОСОБА_6 з`явився до територіального центру комплектування добровільно, слідчий суддя вважає доведеними доводи представника заявника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_3 , який на обґрунтування поданої скарги, в порядку ст. 206 КПК України повідомив, що саме примусово, а не добровільно ОСОБА_6 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зважаючи на встановлені обставини, слідчим суддею відмічається, що таке прийняття службовцями ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з поліцією участі з названих заходах оповіщення, в ході яких здійснювалася перевірка у громадян документів, у даному випадку у громадському транспорті, є створенням штучних приводів та умов для доставки осіб чоловічої статті до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з метою подальшого вжиття заходів мобілізаційного характеру щодо них. А тому слідчий суддя дійшов переконливої думки, що ОСОБА_6 , 23.06.2025 року, саме у такий спосіб, примусово, без виписки повістки, тобто незаконно затримано та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Більш того, у судовому засіданні представники ІНФОРМАЦІЯ_1 правових підстав для позбавлення волі ОСОБА_6 не довели.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у судовому засіданні уточнив, що відносно ОСОБА_6 , який знаходився на прийомі у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки проводилася бесіда виключно щодо його облікових даних, але проаналізувавши спосіб, у який ОСОБА_6 потрапив до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також причини його перебування у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на протязі 4-х годин, слідчим суддею відзначається, що мета такого затримання та перебування ОСОБА_6 у приміщенні, а також дії МТЦК та СП були спрямовані виключно на вжиття оперативних заходів мобілізаційного характеру щодо нього.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надав суду показання, згідно з якими суду показав, що 23.06.2025 року, близько 11.30 год. ОСОБА_6 було прийнято у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час прийому ОСОБА_6 , вивчалося питання щодо уточнення його облікових даних та було встановлено, що його дані на протязі певного часу не були уточнені. З даного приводу уповноваженою особою складено відповідний протокол, після чого, знаючи про те, що в обліковій картці військового квитка серії НОМЕР_1 , належного ОСОБА_6 зроблено запис, що ОСОБА_6 не служив, проходив альтернативну (невійськову службу), в цей же проміжок часу, тобто під час перебування ОСОБА_6 у МТЦК та СП йому було сформоване електронне направлення на проходження військової лікарської комісії, яку він був вимушений пройти у місті ІНФОРМАЦІЯ_5 , який знаходиться за іншою адресою на значній відстані від ІНФОРМАЦІЯ_1 , куди ОСОБА_6 іздив самостійно. Щодо можливості ОСОБА_6 вільно пересуватися по приміщенню МТЦК та СП, вільно залишити це приміщення або отримати відмітку про дозвіл на вихід з приміщення, у тому числі й з метою проходження військово лікарської комісії, яка знаходиться в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 , розташованого на значній відстані від МТЦК та СП, свідок пояснити не зміг та повідомив, що цього не памятає. В подальшому, всупереч наданих вище показань, свідок суду показав, що при формуванні ОСОБА_6 електронного направлення на ВЛК, на запис у обліковій картці військового квитка ОСОБА_6 про те, що він не служив, проходив альтернативну (невійськову службу), уваги ніхто не звертав. На запитання головуючого про те чи бралося до уваги повідомлення ОСОБА_6 про те, що він є охрещеним свідком ОСОБА_8 і не може брати до рук зброю, у зв`язку з чим не відмовляючись від служби просив надати йому можливість альтернативної служби, свідок суду показав, що такі заяви ОСОБА_6 до уваги взагалі не бралися, оскільки вони підшиті у нарядах і додатково не вивчалися, проте ОСОБА_6 їм повідомляв, що є віруючою особою, але таке повідомлення було залишено поза увагою.

Надаючи оцінку показанням свідка, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, слідчим суддею відмічається, що показання свідка не є узгодженими, є не щирими, не логічними, не послідовними, суперечливими між собою та такими, що спрямовані на приховування від слідчого судді об`єктивної істини.

Таким чином, внаслідок незаконного затримання ОСОБА_6 та його утримання в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки у період часу з 11.30 год. до 15.30 год. 23.06.2025 року слідчий суддя вбачає порушення права ОСОБА_6 на свободу та його особисту недоторканність, гарантоване статтею 29 Конституції України та статтею 5 Європейської конвенції з прав людини.

Іншою підставою для визнання ОСОБА_6 таким, що затриманий не законно, адвокат у скарзі зазначив про те, що ОСОБА_6 є охрещеним свідком Єгови, про що свідчить довідка № 10362 від 04.06.2024 року, а також письмова заява ОСОБА_6 , яка ним направлялася ще в лютому 2025 року рекомендованою поштовою кореспонденцією до ТЦК та СП.

Так, у відповідності до з`ясованих у судовому засіданні обставин встановлено, що ще у лютому 2025 року ОСОБА_6 , звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про направлення його на альтернативну (невійськову) службу, згідно з якою повідомляв, що він є охрещеним свідком Єгови, дотримується біблійних законів та має релігійні переконання, що християни не повинні брати в руки зброю, вчитись воювати і вбивати інших людей. Посилався на Постанову КМУ № 2066 від 10.11.1999 року, відповідно до якої Релігійна організація Свідків Єгови внесена до «Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користуватися зброєю. Вказував, що ч. 4 ст. 35 Конституції України гарантує його право на заміну військової служби на альтернативну (невійськову) службу. З урахуванням зазначеної заяви, ОСОБА_6 просив направити його на альтернативну службу, не пов`язану з будь-якою військовою справою. До цієї заяви додав довідку, що він є ОСОБА_9 .

Проте, не беручи до уваги будь-які доводи ОСОБА_6 , в цей же день, 23.06.2025 року видано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 № 681 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період», згідно з яким ОСОБА_6 , 1990 року народження, призвано на військову службу та відправлено до військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином, слідчий суддя доходить переконливої думки, шо залишивши поза увагою факт порушення права ОСОБА_6 на свободу та його особисту недоторканність, гарантоване статтею 29 Конституції України та статтею 5 Європейської конвенції з прав людини, усі дії ІНФОРМАЦІЯ_1 були спрямовані на незаконне затримання ОСОБА_6 та невідкладну його мобілізацію.

Крім того, вирішуючи питання щодо мобілізації ОСОБА_6 на військову службу не були взяті до уваги його щирі релігійні переконання, несумісні із проходженням військової служби, проігноровано відповідні документи, які свідчать про його належність до релігійної організації Свідків Єгови в Україні, не враховано усталену практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово визнавав, що віровчення Свідків Єгови забороняє проходження будь-якої військової служби.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно.

Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод

Поряд з цим, Європейський Суд сформував орієнтири, за якими відмова від військової служби є переконанням, що досягає достатнього ступеня сили, серйозності, послідовності та важливості, щоб на нього поширювалися встановлені статтею 9 ЄКПЛ гарантії, у випадках, коли така відмова мотивована серйозним і непереборним конфліктом між обов`язком служити в армії та совістю людини або її щирими та глибокими, релігійними чи іншими, переконаннями (див., наприклад, рішення у справах: «Баятян проти Вірменії» (Bayatyan v. Armenia) від 27 жовтня 2009 року, заява № 23459/03 (п. 110); «Папавасілакіс проти Греції» (Papavasilakis v. Greece) від 15 вересня 2016 року, заява № 66899 (п. 36); «Мушфіг Маммадов та інші проти Азербайджану» (Mushfig Mammadov et Autres c. Azerbaidjan) від 17 жовтня 2019 року, заяви № 14604/08 та 3 інших (п. 74); «Канатли проти Туреччини» (Kanatli v. Turkiye) від 12 березня 2024 року, заява № 18382/15 (п. 42).

Слідчим суддею також відмічається, що маючи у своєму розпорядженні низку письмової інформації ОСОБА_11 про те, що він є ОСОБА_9 , уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 не було враховано того, що досягнення справедливого балансу між правом людини закріпленим у ст. 9 Конвенції та ст. 35 Конституції України в аспекті можливості сумлінної відмови від військової служби та інтересами захисту суверенітету, територіальної цілісності України, прав і свобод інших осіб вимагає забезпечення об`єктивної перевірки тверджень особи про несумісність її релігійних переконань з військовою службою і підтвердження доказами наявності відповідних релігійних переконань.

Відповідно до ст. 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожна людина має право на свободу думки, совісті і

релігії. Це право включає свободу мати чи приймати релігію або

переконання на свій вибір і свободу сповідувати свою релігію та

переконання як одноосібно, так і спільно з іншими, публічно чи

приватно, у відправленні культу, виконанні релігійних і ритуальних

обрядів та вчень.

Ніхто не повинен зазнавати примусу, що принижує його

свободу мати чи приймати релігію або переконання на свій вибір.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 Пакту відступ від положень цієї статті не допускається навіть під час надзвичайного становища у державі, при якому життя нації перебуває під загрозою.

Альтернативна служба є правом, а не обов`язком, і може бути надана громадянам, чиї релігійні переконання не дозволяють їм брати участь у військовій службі. У мирний час, альтернативна служба замінює строкову військову службу. В умовах воєнного або надзвичайного стану, існують певні обмеження та особливості щодо альтернативної служби.

Водночас слідчим суддею зауважується, що норми прямої дії Конституції України - це положення Конституції, які застосовуються безпосередньо, незалежно від прийняття додаткових законів або інших нормативно-правових актів для їх реалізації. Це означає, що громадяни та органи державної влади можуть посилатися на ці норми та вимагати їх застосування у своїх правовідносинах, навіть якщо немає відповідного закону, що їх конкретизує.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 35 Конституції України ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Положеннями ст. ст. 3, 8 Конституції України встановлено засади верховенства права.

Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі і в порядку встановлених законом.

Відповідно до ч.4 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання.

Статтею 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У відповідності до ч.3 ст.22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до частин 1-3 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Отже беручи до уваги системні повідомлення ОСОБА_6 на протязі тривалого часу ІНФОРМАЦІЯ_1 , що він є АДРЕСА_1 та про те, що його особисті релігійні переконання роблять проходження будь-якої військової служби для нього неприйнятним, тобто повідомлення ОСОБА_6 про його особисті вірування та переконання, які не дозволяють йому нести військову службу, в тому числі непов`язану із носінням зброї, а також факт незаконного доставлення його до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчий суддя вважає, що скарга подана в порядку ст. 206 КПК України, уточнена у судовому засіданні в частині незаконного затримання та тримання особи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 є повністю обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

В частині негайного звільнення з-під варти ОСОБА_6 з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 скарга задоволенню не підлягає, оскільки, як було встановлено у судовому засіданні станом на день винесення судового рішення, ОСОБА_6 після проходження військово-лікарської комісії та видання відносно нього наказу № 681 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» з ІНФОРМАЦІЯ_1 було етаповано для проходження військової служби до військової частини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.206, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

скаргу представника заявника - адвоката ОСОБА_3 , подану в порядку ст. 206 КПК України, в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на незаконне затримання задовольнити частково.

Визнати незаконним затримання та тримання у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 23.06.2025 року.

В частині звільнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з ІНФОРМАЦІЯ_1 , як незаконно затриманого, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_12