УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року

м. Київ

справа № 757/10974/25-к

провадження № 51- 931 впс 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_7 про направлення кримінального провадження № 757/10974/25 стосовно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 Кримінального кодексу України (далі - КК), ОСОБА_8 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів,

встановив:

До Верховного Суду у порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) надійшло вказане клопотання захисника ОСОБА_7 про направлення кримінального провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 з Печерського районного суду м. Києва до Берегівського районного суду Закарпатської області.

Зі змісту клопотання вбачається, що захисник мотивує його, зокрема, тим, що вказане кримінальне провадження надійшло до Печерського районного суду

м. Києва з порушенням правил підсудності. Зазначає, що оскільки місцем вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину є с. Косонь Берегівського району Закарпатської області, яке належить до територіальної юрисдикції Берегівського районного суду Закарпатської області, а відтак, вважає, що вказане кримінальне провадження слід направити до цього суду.

Учасники судового провадження були повідомлені про час та місце розгляду клопотання.

До початку розгляду клопотання, враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року задоволено подання Печерського районного суду

м. Києва та направлено кримінальне провадження № 757/10974/25-к до Дніпровського районного суду м. Києва, захисник ОСОБА_7 уточнив прохання до Верховного Суду й просив направити вказане провадження з Дніпровського районного суду м. Києва до Берегівського районного суду Закарпатської області.

Заслухавши доповідь судді, думку захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , перевіривши доводи, наведені у клопотанні, вивчивши наявні матеріали провадження, колегія суддів Касаційного кримінального суду дійшла висновку, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 34 КПК визначено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого, вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 34 КПК, кримінальне провадження передається на розгляд до іншого суду, якщо: до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; після задоволення відводів (самовідводів) чи інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.

Як убачається з наявних матеріалів провадження, клопотання сторони захисту у цьому кримінальному провадженні з аналогічним проханням вже було предметом розгляду Касаційного кримінального суду, за результатом якого постановлено ухвалу від 31 березня 2025 року.

Так, суд касаційної інстанції у своєму рішення зазначив, зокрема, що з викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не вбачається конкретного місця, де саме обвинувачені, за версією органу досудового розслідування, вчинили організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України, де керували такими діями та сприяли їх вчиненню. Разом із цим, не зазначено в обвинувальному акті і де саме було припинено протиправні дії, а отже неможливо точно визначити місце вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК. Крім того, посилання в обвинувальному акті на місце перетину державного кордону особами, які не мали на це права, не впливає на визначення територіальної підсудності кримінального провадження, оскільки всім обвинуваченим інкримінується саме організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, надання засобів та усунення перешкод, що повністю охоплюється положеннями ст. 332 КК, а не незаконне перетинання державного кордону України.

Враховуючи вказане рішення, колегія суддів вважає, що зі змісту клопотання захисника ОСОБА_7 не убачається нових доводів, які б свідчили про наявність підстав для направлення цього кримінального провадження з Дніпровського районного суду м. Києва до Берегівського районного суду Закарпатської області, а тому вважає, що вказане клопотання до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 32, 34 Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд

постановив:

Клопотаннязахисника ОСОБА_7 про направлення кримінального провадження № 757/10974/25 стосовно обвинуваченихОСОБА_10 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК, ОСОБА_8 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 3 ст. 332 КК, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3