Справа № 308/9265/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28.07.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/472/25, за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 28 червня 2025 року, щодо ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 28 червня 2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного за ч. 4 ст. 191 КК України ОСОБА_5 та обрано щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби із 22 год. по 06 год. 00 хв. строком до 27.08.2025 включно.

На ОСОБА_5 покладено наступні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний час доби із 22 год. по 06 год. 00 хв. без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не спілкуватися із свідками, спеціалістами, експертами у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Cтрок дії ухвали встановлено до 27.08.2025 року.

В ухвалі суду констатовано, що 28.06.2025 року до Ужгородського міськрайонного суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні № 0000051 від 31.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що в кінці травня 2024 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, мешканець села Ділок Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючий машиністом локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», володіючи якостями лідера та організаторськими здібностями, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів розробив злочинну схему, до якої залучив ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який обіймає посаду помічника машиніста локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», з метою особистого незаконного збагачення шляхом вчинення тяжких злочинів, пов`язаних з привласненням чужого майна - дизельного палива з тепловозів, які належать локомотивному ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», з подальшою їх реалізацією третім особам.

Так, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 розробили усний план злочинної діяльності щодо незаконного привласнення дизельного палива з локомотивів, визначив спосіб його привласнення, оцінивши особисті можливості, щодо привласнення дизельного палива, можливих об`ємів привласнення, способів транспортування та збуту, розпочали дії з пошуку третіх осіб, яким у подальшому будуть збувати привласнене дизельне паливо, за грошову винагороду.

У травні місяці 2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, день та місці, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи систематично отримувати власну матеріальну вигоду від реалізації дизельного палива третім особам, керуючись корисливим мотивом, підшукали ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому запропонували на постійній основі купляти у останніх дизельне паливо.

Відповідно до розробленого плану злочинної діяльності ОСОБА_5 та ОСОБА_10 виконували функції щодо: транспортування порожніх ємностей до місця вчинення кримінального правопорушення; слідкування за навколишньою обстановкою з метою виявлення випадкової появи сторонніх осіб поблизу місця привласнення дизельного палива або місця перебування наповнених дизельним паливом ємностей та оперативного реагування на них; проникнення до паливних систем тепловозів, зливання з паливної системи тепловоза дизельного пального; перенесення наповнених дизельним паливом ємностей до місця знаходження транспортного засобу, транспортування дизельного палива до місця зберігання з подальшою реалізацією третім особам; підшукування покупців привласненого дизельного пального; підшукування знарядь вчинення злочину, а саме: каністри, бочки поліетиленові пакети та ліхтарики з метою привласнення дизельного пального, перебуваючи в поїздках на локомотивах, використовуючи спеціальні знання та навички, вчиняли дії, направлені на економію дизельного пального в локомотивах АТ «Укрзалізниця»; підготовлювали суміш, якою обробляли місця під`єднання засобів і пристроїв до дизельної системи локомотиву, за допомогою яких здійснювалось перекачування дизельного пального, з метою створення видимості опломбування таких місць; проводили заміри залишків дизельного пального в локомотивах АТ «Укрзалізниця»; здійснювали безпосередній злив дизельного пального з баків локомотивів; вели чорнову документацію, в якій відображали кількість поїздок та недостовірні дані щодо витрат пального.

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , діючи відповідно до розробленого плану злочинної діяльності, усвідомлюючи неправомірність своїх дій, реалізуючи єдиний злочинний умисел, направлений на особисте протиправне збагачення, вчинили кримінальне правопорушення, а саме привласнення дизельного пального, яке належать АТ «Укрзалізниця», шляхом зловживання службовим становищем за наступних обставин.

27 червня 2025 року близько 14:10 год. ОСОБА_5 , на виконання заздалегідь обумовленої злочинної схеми, спрямованої на протиправне збагачення за рахунок незаконного привласнення чужого майна, яке було ввірене останньому та перебувало у його віданні, в умовах воєнного стану, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , зателефонував ОСОБА_11 на месенджер «Вацапп», який діяв під контролем правоохоронних органів, та повідомив, що може реалізувати дизельне паливо у розмірі 500 літрів за грошову винагороду у розмірі 35 грн за один літр та повідомив, що для цього необхідно приїхати до міста Свалява Мукачівського району, зокрема на залізничну станцію на протязі однієї години.

Надалі, близько 16:30 год. ОСОБА_12 за вказівкою ОСОБА_5 , на автомобілі марки «Mercede-Benz», моделі «VITO» приїхав до заздалегідь обумовленого місця, де його вже очікував ОСОБА_10 , який повідомив ОСОБА_12 , щоб той вигрузив з свого транспортного засобу пластикові каністри у кількості 25 штук, об`ємом по 20 л кожна, після чого дав вказівку останньому від`їхати від вказаного місця та очікувати телефонного дзвінка.

У подальшому, коли ОСОБА_12 від`їхав на своєму транспортному засобі від визначеного місця, ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_5 почав переносити вище вказані пластикові каністри до локомотива ЧМЕ 3Т6352, який знаходився на під`їзній колії залізничної станції «Свалява», зокрема згідно «GOOGLE MAPS» (НОМЕР_1).

Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим умислом, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, за допомогою заздалегідь наявного та встановленого обладнання в локомотиві ЧМЕ 3Т6352 локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», порушивши їх цілісність замкненої та опломбованої паливної системи, привласнили чуже майно - дизельне паливо об`ємом 500 літрів, шляхом зливання із паливної системи локомотива дизельного палива на загальну суму 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень, в заздалегідь заготовлені пластикові ємкості, які були надані ОСОБА_11 .

Близько 16:37 год. ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_11 , який діяв під контролем правоохоронних органів та повідомив, що він може повертатись до раніше визначеного місця так, як каністри вже наповнені дизельним паливом. О 16:40 год. ОСОБА_11 під`їхав на транспортному засобі марки «Mercede-Benz», моделі «VITO» до визначеного місця та заднім ходом під`їхав до залізничних колій та ОСОБА_10 почав підносити наповнені пластикові каністри до задніх дверей транспортного засобу та подавати їх до багажного відділення. Коли всі пластикові каністри у кількості 25 штук, об`ємом по 20 л були завантажені до транспортного засобу, ОСОБА_10 висунув вимогу ОСОБА_11 , надати обумовлену грошову винагороду у розмірі 17 500 грн., а ОСОБА_5 в той час поміщав шланг та інше обладнання, через який зливав дизельне паливо, до локомотива. У подальшому ОСОБА_11 на вимогу ОСОБА_10 надав останнього заздалегідь ідентифіковані грошові кошти у розмірі 17 500 гривень, зокрема 4 купюри номіналом по 500 гривень з наступними серійними номерами ЄГ6664696, ГК0071345, ГБ5229970, ЄЛ5086328 та 33 імітаційні купюри номіналом по 500 гривень з серійними номерами ГК7784501, які останній поклав у задню кишеню шортів.

Після того, як ОСОБА_5 та ОСОБА_10 розпорядилися привласненим майном, яке належить АТ «Українська залізниця» на власний розсуд, своїми діями спричинили матеріального збитку АТ «Українська залізниця» на вказану суму, були викриті правоохоронними органами та затримані на місці події.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а саме у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало в її віданні, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинені за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану

Підозрюваним у кримінальному провадженні є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Закарпатської області, Великоберезнянського району, с. Волосянка, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, машиніст локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», раніше не судимий.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованому ОСОБА_5 , злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 19.05.2025 р.; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_11 від 27.06.2025 р.; протоколом огляду та вручення грошових коштів від 27.06.2025; протоколом затримання особи ОСОБА_5 від 27.06.2025 р.; протоколами обшуку від 27.06.2025; протоколом огляду місця події від 27.06.2025; протоколами проведеним негласних слідчих (розшукових) дій.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, то обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не надається можливим.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки передбачає собою перебування підозрюваного під виховним впливом людей, близьких по роботі, місцю проживання або пов`язаних між ними родинними зв`язками. У ході проведення досудового розслідування осіб які б поручилися за виконання підозрюваним ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків не встановлено, що унеможливлює обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Обрати відносно ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи застави не надається можливим, оскільки, розуміючи невідворотність можливого призначення йому реального покарання з позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, за цей тяжкий злочин, ОСОБА_5 може уникнути слідства і суду.

Вказані обставини свідчать про неможливість застосування щодо ОСОБА_5 , особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту або застави, так як такі ним дотримані не будуть та являються недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно з запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п.4 ч.1. ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність декількох ризиків, передбачених у п.1, п.2 п.3, п.4, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 , може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зокрема це підтверджується тим, що усвідомлюючи невідворотність покарання, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності у вигляді реальної міри покарання - позбавлення волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вищевказані обставини дають підстави вважати, що підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду протягом тривалого часу, а саме, перебуваючи на волі, матиме можливість покинути територію України поза межами пункту пропуску та перебувати за її межами тривалий час, що негативно вплине на хід досудового розслідування та судовий розгляд даного кримінального провадження.

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни їх показань на свою користь. Це підтверджується тим, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні триває, а тому підозрюваний ОСОБА_5 , має реальну можливість спілкуватися з свідками, зокрема перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, умовляння до свідків даного кримінального провадження.

Також слід врахувати, що підозрюваний ОСОБА_5 працює машиністом локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а тому з легкістю зможе вплинути на осіб, яких в подальшому необхідно допитати в якості свідків, а тому з метою унеможливлення впливу на останніх, вказаних ризик об`єктивно існує до безпосереднього допиту вказаних осіб слідчих та в подальшому судом.

З огляду на вищевикладене, зазначене обумовлює необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу з метою запобігання цьому ризику.

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у зв`язку з тим що досудове розслідування триває, в органу досудового розслідування є необхідність для відшукання речей і документів, які будуть мати значення для досудового розслідування, а саме тому, перебуваючи на волі та продовжуючи виконання своїх службових обов`язків за посадою, ОСОБА_5 , може знищити, сховати чи спотворити речі і документи, які можуть мати значення для досудового розслідування і до яких в нього є доступ в силу займаної посади - машиніста локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», чи штучно створити докази, в тому числі в електронному вигляді, які б підвереджували його невинуватість у вчиненні інкримінованого злочину.

Існування вказаного ризику обгрунтовується тим, що ОСОБА_5 , будучи машиністом локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та маючи широке коло знайомств серед місцевого населення та посадових осіб локомотивного ДЕПО, може використати свій авторитет та службове становище для підшукання осіб, які нададуть суду чи органу досудового розслідування вигідні йому показання або для виготовлення та використання в якості доказів документів, які будуть спотворювати реальні фактичні обставини інкримінованого йому діяння.

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, враховуючи зухвалість вчинення даного злочину, його корисливий мотив, одержання грошової винагороди підозрюваним за майно яке було ввірене останньому та перебувало у його віданні, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати що дана особа є суспільно небезпечною і потребує ізоляції від суспільства, інакше, перебуваючи на волі, продовжить умисно вчиняти кримінальні правопорушення, в тому числі і з метою приховання вказаного злочину чи спотворення його фактичних обставин.

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що злочин у якому підозрюється ОСОБА_5 , передбачене ч. 4 ст. 191 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, враховуючи зухвалість злочину, та вчинення злочину у період воєнного стану та той факт що викриття ОСОБА_5 викликало значний суспільний резонанс та спричинило низку негативних публікацій в засобах масової інформації, з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього як підозрюваного процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам: переховуватися від органу досудового розслідування і суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення та враховуючи те, що підстав для застосування до ОСОБА_5 , більш м`якого запобіжного заходу у сторони обвинувачення не має, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаних ризиків, а тому необхідно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного орган досудового розслідування просив слідчого суддю застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Закарпатської області, Великоберезнянського району, с. Волосянка, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, машиніста локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення ч. 4 ст. 191 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Також слідчий суддя врахував характеризуючі дані ОСОБА_5 , який працює машиністом локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця»,має заробітну плату 15 тис. на грн. місяць, одружений має на утримані троє дітей, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , хронічних захворювань не має, раніше не судимий, а відтак має міцні соціальні зв`язки. Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни їх показань на свою користь та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Однак ризики, що ОСОБА_5 матиме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) не підтверджений прокурором будь - якими доказами, оскільки він має міцні соціальні зв`язки та має на утримані малолітню дитину та матір. Також, відсутній ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України). Крім того, відсутній ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки прокурором не доведено яким саме чином підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Врахувавши ці обставини слідчий суддя констатував, що для убезпечення вищезазначеного ризику (п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України) достатньо буде обрати більш м`який запобіжний захід щодо підозрюваного, а саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби із 22 год. по 06 год. 00 хв. за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронного засобу контролю, на строк до 27 серпня 2025 року включно з покладенням на ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу. В обґрунтування своїх доводів вказує на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали, а також на те, що вона постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Крім того, прокурор вказує на наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Також зазначає про наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. На думку прокурора, з огляду на зазначені обставини, а також те, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_5 , належить до категорії тяжких, і за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком до трьох років, відсутні підстави для застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якого діє захисник ОСОБА_6 подав заперечення. Зазначає, що слідчий суддя під час розгляду справи керувався вимогами як матеріального так і процесуального права та обрав запобіжний захід доцільний для підозрюваного на даній стадії кримінального провадження поклавши на підозрюваного обов`язки передбачені ст. 194 КПК України, врахувавши вимоги ст. 178 КПК України, зокрема наявність на утриманні трьох не повнолітніх дітей, міцні соціальні зв`язки. Разом з цим констатує, що незважаючи на відсутність наявності реальності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, сторона захисту вважала та вважає, що запобіжний захід є необхідний на даній стадії кримінального провадження, однак в м`якшій формі ніж тримання під вартою, при цьому покладання обов`язків передбачених ст. 194 КПК України, забезпечить в цілому не втручання в хід досудового слідства. Обгрунтованість підозри, як стороною захисту так і підозрюваним не оспорювалася, останній визнає свою вину у вчиненому правопорушенні, надав пояснення в суді по суті. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу без змін.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ст. 405, 422 КПК України, не перешкоджає розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності прокурора, апеляційний суд бере до уваги, що: орган обвинувачення належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення на електронну адресу Ужгородської окружної прокуратури. Заяв чи клопотань про причини неявки чи відкладення розгляду провадження на інший день до апеляційного суду від прокурора не надходило.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Твердження про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість рішення, не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає приписам ст. 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

Із журналу судового засідання слідує, що у розгляді клопотання брали участь як підозрюваний ОСОБА_5 , так і його захисник - адвокат ОСОБА_6 , що свідчить про дотримання права підозрюваного на захист. Разом з цим, у розгляді клопотання брав участь прокурор ОСОБА_9 .

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 , інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та доданих до клопотання, а саме: протокол допиту свідка від 11.06.2025 року, протоколом про результати зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 03.03.2025 року, наказом, посадовою інструкцією, протоколом допиту свідка від 19.05.2025 року, заявою від 19.05.2025 року, постановою про залучення особи до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих дій від 19.05.2025, протоколом додаткового допиту свідка від 27.06.2025 року, протоколі обшуку від 27.06.2025 року, протоколі огляду місця події від 27.06.2025 року, протоколі огляду від 27.06.2025 року, вимозі, протоколі затримання від 27.06.2025 року, протоколі допиту підозрюваного від 27.06.2025 року. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів приходить до висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_5 до скоєного кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень. Крім того, колегія суддів бере до уваги і те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_5 сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Разом із цим, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про обґрунтованість ризиків, передбачених п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Погоджуючись із цим висновком, апеляційний суд вважає, що доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені будь-якими доказами як під час розгляду клопотання, так і під час розгляду апеляційної скарги.

Крім цього, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_5 з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не виконував покладені на нього процесуальні обов`язки.

Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дав обґрунтовану оцінку відомостям про особу підозрюваного, зокрема те, що підозрюваний зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, машиніст локомотивного ДЕПО Мукачево регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця»,має заробітну плату 15 тис./грн. місяць, одружений має на утримані троє дітей, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , хронічних захворювань не має, раніше не судимий, а відтак має міцні соціальні зв`язки.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що відповідно до наказу №108-ос від 01.07.2025 року ОСОБА_5 звільнений з посади машиніста тепловоза за угодою сторін.

Приймаючи судове рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.

Тому доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, а відтак і жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

За цих обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що при розгляді клопотання слідчий суддя, взявши до уваги вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного, прийшов до належних висновків про відмову у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість і необхідність застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, які ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими. При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні.

Інші обставини, які б давали підстави для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено.

Строк дії запобіжного заходу встановлено відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного такі процесуальні обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний час доби із 22 год. по 06 год. 00 хв. без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не спілкуватися із свідками, спеціалістами, експертами у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і на такі стороною обвинувачення не вказується.

Керуючись ст. ст. 176-183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 28 червня 2025 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: