Справа № 192/3535/24
Провадження № 1-кп/192/114/25
В И Р О К

Іменем України

29 липня 2025 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000020, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 жовтня 2024 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ленінське Кизил-Ординської області Республіки Казахстан, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , має повну середню спеціальну освіту, не одружений, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, курсант 1 навчального взводу 4 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , військове звання - солдат, громадянин України, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України

за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Сторона обвинувачення та ОСОБА_3 під час судового розгляду уклали та надали на затвердження суду Угоду від 29 липня 2025 року про визнання винуватості за таким обвинуваченням.

27 жовтня 2024 року приблизно о 14 годині 25 хвилин солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та проходячи її на посаді курсанта 1 навчального взводу 4 навчальної роти 3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи, що поруч з ним перебувають працівники правоохоронного органу, які знаходяться при виконанні своїх службових обов`язків, з метою заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень, наніс один удар головою по обличчю поліцейського ОСОБА_6 , який будучи у форменому одязі під час виконання своїх службових обов`язків прибув по виклику про хуліганство за повідомленням громадянки ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому оці та садна на спинці носу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

29 липня 2025 року між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за участю захисника - ОСОБА_5 укладено Угоду про визнання винуватості, яка подана на затвердження суду.

Також потерпілим ОСОБА_6 в порядку ч. 4 ст. 469 КПК України було надано письмову згоду прокурору від 14 травня 2025 року на укладання угоди.

За змістом наданої на затвердження суду Угоди, обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, який йому інкримінується.

Сторони дійшли згоди щодо такого узгодженого покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 345 КК України - позбавлення волі на строк 3 роки та звільнити від відбування покарання у відповідності до ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Розглядаючи питання про можливість затвердження укладеної Угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст.12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана потерпілому ОСОБА_6 , який згідно вимог ч. 4 ст. 469 КПК України надав свою згоду на укладення угоди.

На виконання ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитись, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також, обвинувачений зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Під час судового засідання обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та надав суду згоду на затвердження Угоди про визнання винуватості вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження Угоди, а також наслідки укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні також просив затвердити Угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену в Угоді міру покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подавши надав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі (а. с. 93).

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні Угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив Угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в Угоді міру покарання.

Таким чином суд, заслухавши обвинуваченого, думку прокурора і захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши Угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов наступних висновків.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.п. 1, 2, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Умови Угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором не суперечить положенням КК України та інтересам суспільства.

Сторони розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження угоди для них є: для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394, 424 КПК України, а для обвинуваченого також відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Обвинуваченому при укладенні угоди роз`яснені правила ст.ст.394,424,473,474,476 КПК України, а також він розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст.389? КК України.

Тому ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що укладена Угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам ч.ч. 2, 4 ст. 469, ст. 472 КПК України та може бути затверджена судом, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, існують достатні фактичні підстави для винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Суд, оцінивши позицію обвинуваченого до скоєного, а також те, що він у судовому засіданні свою вину визнав вважає, що в даній справі наявна така обставина, яка пом`якшує покарання, як щире каяття. Також суд вважає, що в даній справі відсутні обставини, які обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем служби характеризується негативно, не перебуває в реєстрі наркологічних та психіатрично хворих, відшкодував потерпілому завдану майнову шкоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_3 , реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого в даному випадку можливе без його ізоляції від суспільства. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69? КК України відсутні.

На підставі викладеного, суд враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого вважає, що йому необхідно призначити узгоджене сторонами Угоди покарання в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі.

Також суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України та з покладенням обов`язків, згідно ст. 76 КК України, оскільки він свою вину визнав.

Підстав для відмови в затвердженні Угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

При вирішенні долі речових доказів суд враховує положення ч. 9 ст. 100 КПК України, згідно якої питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно постанови про визнання та приєднання до кримінального провадження як речових доказів від 15 листопада 2024 року, DVD-диск на якому зберігається відео- та аудіо-фіксація з нагрудної відеокамери поліцейського від 27 жовтня 2024 року був визнаний речовим доказом. Вказаний речовий доказ слід залишити на зберігання в матеріалах справи (а.с.85-86).

Витрати на залучення експерта - відсутні.

Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року в порядку ч.3 ст.194 КПК України на ОСОБА_3 було покладено обов`язки прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора, слідчого. Строк покладення таких обов`язків не вказаний, а тому суд вважає, що покладення таких обов`язків не є запобіжним заходом, і строк їх покладання закінчився на стадії судового розгляду та не проводовжувався судом.

Тому запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.314, 373, 374, 468-476 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити Угоду про визнання винуватості, укладену 29 липня 2025 року між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за участю захисника - ОСОБА_5 з іншого боку.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України та призначити узгоджену сторонами Угоди про визнання винуватості, укладеної 29 липня 2025 року, міру покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази по справі: DVD-диск на якому зберігається відео- та аудіо-фіксація з нагрудної відеокамери поліцейського від 27 жовтня 2024 року - залишити зберігати в матеріалах справи.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , а саме - запобіжний захід до набрання вироком законної сили - не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити потерпілому.

Суддя ОСОБА_1