ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1238/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1253/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 15 п.1. 2 ч. 2 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000066 від 23.01.2023 за частиною 2 статті 15 пунктами 1, 2 частини 1 статті 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено, у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою відмовлено, продовжено стосовно обвинуваченого дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 13 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, задовольнити клопотання адвоката про зміну запобіжного заходу, змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний із утриманням обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує, що більше ніж за два роки стороною обвинувачення та судом не здобуто доказів обставин події 23.01.2023, що підтверджено висновком судово-медичних експертів № 08-124/2024, відповідно до якого, тілесні ушкодження у ОСОБА_8 не спричинили розвиток загрозливих для життя явищ та смерть постраждалої, що на думку сторони захисту, виключає обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні замаху на вбивство двох осіб. Вказує, що потерпілі отримали легкі тілесні ушкодження, обвинувачення не конкретизоване та має місце неправильна кваліфікація, з відеозаписів поліцейських та допиту ОСОБА_6 вбачається відсутність суб`єктивної сторони інкримінованого йому злочину. У клопотанні прокурора зазначається про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України. Фактично обвинувачений третій рік перебуває під вартою за спричинення легких тілесних ушкоджень та тримання під вартою з цих підстав, є занадто суворим запобіжним заходом.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції, враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, покарання, що загрожує обвинуваченому, у випадку визнання його винуватим, дані про особу ОСОБА_6 , позицію потерпілої сторони, дійшов висновку, що ризик вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України продовжує існувати, у зв`язку із чим, застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті двом особам, одна з яких малолітня дитина, за що передбачена відповідальність за частиною 2 статті 15 пунктами 1, 2 частини 2 статті 115 КК України. Зі змісту журналу судового засідання від 15.04.2025 вбачається, що наразі судовий розгляд триває, судом першої інстанції допитано обвинуваченого та вирішене процесуальне питання щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Відповідно до оскаржуваної ухвали суду, законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_10 підтримали клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Позиція потерпілої ОСОБА_10 , яка наполягає на утриманні обвинуваченого під вартою та призначенні йому суворого покарання була врахована судом першої інстанції під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи, що судовий розгляд ще не завершено, з огляду на зміст пред`явленого обвинувачення, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав вважати недоведеними ризик, який встановлений судом першої інстанції, а апеляційні доводи захисника не спростовують його наявності.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується та приймає до уваги, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). При цьому, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Щодо доводів захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, відсутність суб`єктивної сторони інкримінованого йому злочину, посилання на висновок експертизи, яка була проведена за клопотанням сторони захисту, суперечності в показаннях потерпілих, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не досліджує докази, які має досліджувати суд першої інстанції під час здійснення судового провадження, не надає наперед оцінки зібраним доказам, показанням учасників провадження, у зв`язку із чим доводи захисника щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого, відсутності в його діях суб`єктивної сторони інкримінованого злочину є передчасними та мають бути перевірені саме судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами під час судового провадження. Зокрема, саме суд першої інстанції має надати оцінку всім висновкам судових експертиз у кримінальному провадженні, як окремо, так і в сукупності з іншими доказами. Суд апеляційної інстанції в межах процедури перегляду ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, не досліджує докази, що є предметом дослідження суду першої інстанції, та не надає їм оцінку.

Колегія суддів вважає, що відповідно до частили 4 статті 183 КПК України судом першої інстанції обґрунтовано не визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали та застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою. Разом з тим, зважаючи на строк перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з 21.01.2023, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням тривалого перебування обвинуваченого під вартою.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: