Справа № 202/4287/25
Провадження № 1-кс/202/3329/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

02 травня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна, яке подано у кримінальному провадженні № 0000024 від 13.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на приміщення (групу приміщень), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020), шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження.

Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 13.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що приблизно в липні 2023 року невстановлені особи шляхом обману з використанням підроблених документів (довіреності на право розпорядження майном) заволоділи нерухомим майном: нежитловим приміщеннями, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , які належать на праві власності громадянину Сирії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , причинивши йому матеріальні збитки.

Так, 30.03.2024 згідно з договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованим за реєстровим № 2011, ОСОБА_6 , діючи на підставі довіреності, посвідченої 19.06.2023 в м. Кракові Республіки Польща ОСОБА_7 , архівний реєстр А 2046/2023, здійснив відчуження вищевказаної квартири ОСОБА_8 .

Крім цього, 16.07.2024 згідно з договором купівлі-продажу нежитлового приміщення 1Б, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , за реєстровим № 749, ОСОБА_6 , діючи на підставі довіреності, посвідченої 19.06.2023 нотаріусом в м. Кракові Республіки Польща ОСОБА_7 , архівний реєстр А 2046/2023, здійснив відчуження нежитлового приміщення ОСОБА_10 .

Допитаний потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що у приватного нотаріуса ОСОБА_7 у м. Кракові Республіки Польща він ніколи не був, довіреність на право розпорядження своїм нерухомим майном, розташованим у м. Дніпрі, ОСОБА_6 не давав, з даною особою не знайомий, наміру продавати нерухомість не мав.

Постановою слідчого від 29.04.2025 нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Отже, з метою забезпечення збереження речового доказу та запобігання ризикам його відчуження та розпорядження ним, прокурор просить накласти арешт на це нерухоме майно.

Прокурор ОСОБА_3 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотання про арешт майна підтримав.

Відповідно до частини 2 статті 172 КПК України, оскільки майно, на яке прокурор просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, з метою забезпечення арешту майна клопотання розглядається без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання прокурора, приходить до висновку, що дане клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000024 від 13.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, зокрема за фактом заволодіння шахрайським шляхом нежитловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого від 29 квітня 2025 року зазначене приміщення визнано речовим доказом.

Згідно з матеріалами клопотання прокурора нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належало на праві власності ОСОБА_4 на підставі рішення третейського суду. Право власності на це нерухоме майно було зареєстровано 12.10.2007 Бюро технічної інвентаризації (реєстраційний номер 1911792).

16.07.2024 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого це нежитлове приміщення відчужено ОСОБА_10 .

Допитаний під час досудового розслідування ОСОБА_4 заперечує укладення цього правочину, що узгоджується з показаннями допитаної ОСОБА_10 .

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує, що згідно з частиною першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

За приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження .

Відповідно до частини третьою статті 132 КПК України не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (частина четверта статті 170 КПК України).

Відповідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя вважає, що матеріали клопотання прокурора доводять наявність достатніх підстав вважати, що могло бути вчинено кримінальне правопорушення, і, що нежитлове приміщення за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вулиця Старокозацька, буд. 40, приміщення 1Б, на яке прокурор просить накласти арешт, могло бути об`єктом кримінально-протиправних дій, що підтверджується долученими прокурором до клопотання матеріалами досудового розслідування.

Тобто вказане нерухоме майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, та є речовим доказом.

Слідчий суддя також вважає доведеним, що існує загроза відчуження цього нерухомого майна або розпорядження ним іншим чином, так як власник або пов`язані з ним особи можуть бути заінтересовані в результатах кримінального провадження, та в будь-який час його відчужити чи іншим чином ним розпорядитися, що негативно вплине на досягнення завдань кримінального провадження та може зашкодити досудовому розслідуванню.

За таких обставин слідчий суддя вважає можливим задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на нерухоме майно приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020) шляхом заборони відчуження та розпорядження.

На переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, накладення арешту не матиме негативних наслідків, оскільки арешт носить тимчасовий характер до встановлення істини у кримінальному провадженні та може бути скасований у порядку, визначеному статтею 174 КПК України.

Водночас слідчий суддя не вбачає підстав для заборони користування майном, оскільки правочин купівлі-продажу приміщення недійсним не визнаний, заборона користування майном може порушити права власника та третіх осіб.

У даному випадку само по собі накладення слідчим суддею арешту шляхом заборони відчуження та розпорядження майном є достатнім та ефективним способом забезпечення кримінального провадження, а саме збереження речового доказу.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на нерухоме майно приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020).

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_11