УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання т.в.о. керівника Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Вінницькій області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження № 0000461 внесеного до ЄРДР 21.07.2025, за відсутності фіксації судового розгляду технічними засобами, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання т.в.о. керівника Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Вінницькій області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні ТУ БЕБ у Вінницькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000461 від 21.07.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

Під час розгляду, з матеріалів клопотання встановлено, що ОСОБА_4 , обіймаючи посаду Микулинецького сільського голови Літинського району Вінницької області з 06.11.2015 по 03.12.2020, маючи на меті сприяти незаконному одержанню неправомірної вигоди для інших фізичних осіб у вигляді права власності на земельні ділянки сільськогосподарського та іншого призначення, вчинив кримінальні правопорушення, пов`язані зі зловживанням своїм службовим становищем та службовим підробленням, а також кримінальні правопорушення щодо використання завідомо підробленого документа та розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , переслідуючи єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне отримання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , а також самим собою права власності на земельні ділянки сільськогосподарського та іншого призначення комунальної власності Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області (на даний час територія Якушинецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області), маючи відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження підписувати рішення сільської ради та її виконавчого комітету, діючи умисно, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність нижче перелічених осіб Микулинецькою сільською радою Літинського району Вінницької області не розглядались та не приймались, в період часу з січня 2016 року по вересень 2020 року, тобто під час виконання ним повноважень голови Микулинецької сільської ради, склав завідомо неправдиві офіційні документи, до яких вніс завідомо неправдиві відомості про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, які розташовані в межах сіл Ріжок та Микулинці, Літинського району, Вінницької області.

Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на отримання вказаними вище громадянами неправомірної вигоди у вигляді права власності на земельні ділянки, ОСОБА_4 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, складені ним вищезазначені рішення Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області засвідчив своїм особистим підписом в графі «сільський голова ОСОБА_4 », скріпив їх відтиском гербової печатки Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, надавши вказаним рішенням статусу офіційних документів та видав їх ОСОБА_4 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_31 , ОСОБА_33 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на отримання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_31 права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, достовірно знаючи, що Микулинецькою сільською радою Літинського району Вінницької області питання щодо передання у приватну власність земельних ділянок переліченим вище особам не розглядались та відповідні рішення не приймались, у невстановленому місці, у період часу з 21.02.2019 по 03.12.2020, склав завідомо підроблені офіційні документи, внісши до них завідомо неправдиві відомості про затвердження технічної документації із землеустрою та безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок.

Після чого ОСОБА_4 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та невстановлений час вищезазначені завідомо неправдиві офіційні документи засвідчив своїм особистим підписом в графі «сільський голова ОСОБА_4 », скріпив їх відтиском гербової печатки Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області, надавши вказаним рішенням статусу офіційних документів та видав їх вказаним вище особам.

Таким чином ОСОБА_4 використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, діючи умисно усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання незаконно передав із власності Якушинецької територіальної громади в особі Якушинецької селищної ради Вінницького району Вінницької області у приватну власність третіх осіб земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:000:0821, :01:000:0786, :01:000:0787, :02:000:0290, :02:000:0292, :01:000:0646, :01:000:0812, :01:000:0833, :01:000:0830, :01:000:0834, :02:000:0297, :02:000:0298; :04:001:0235; :04:001:0247; :04:001:0248; :04:001:0250; :04:001:0251; :03:001:0559; :03:001:0560; :03:001:0561; :03:001:0564; :03:001:0565; :03:001:0277; :04:001:0327; :01:000:0578; :03:001:0506; :03:001:0534; :03:001:0570; :01:000:0776; :04:001:0270; :04:001:0271; :01:000:0788; :03:003:0078; :03:001:0554; :02:000:0187; :04:001:0308; :03:003:0083; :04:001:0277

загальною площею - 29,3243, вартість яких згідно з висновками земельно-оціночної експертизи становить - 8 388 093 (вісім мільйонів триста вісімдесят вісім тисяч) гривень, що станом на момент вчинення злочину більш ніж у 8 884,24 рази перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян та відповідно до п. 4 примітки до ст .364 КК України є тяжкими наслідками.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою легалізації незаконно набутої у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0578, перебуваючи у приватного нотаріуса Літинського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_35 , яка здійснювала свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , 30.03.2021, точний час досудовим слідством не встановлено, уклав договір дарування земельної ділянки від 30.03.2021, який зареєстрований в реєстрі за № 158, зі своєю дружиною ОСОБА_16 , відповідно до якого ОСОБА_4 відчужив ОСОБА_16 земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0578, площею 0.9729 га безоплатно, ринкова вартість якої, згідно з висновком експерта від 21.05.2025 №СЕ-19/120-25/5081-ОЗ, станом на 30.03.2021, могла становити 201 583,00 грн (двісті одна тисяча вісімдесят три гривні 00 коп.).

Внаслідок вищеописаних дій ОСОБА_4 розпорядився земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0578, площею 0.9729 га, яка розташована на території Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області (на даний час територія Якушинецької територіальної громади Вінницького району), та перебувала на праві комунальної власності, шляхом вчинення правочину, достовірно знаючи, що таке майно одержано злочинним шляхом.

20 серпня 2025 року ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000461 від 21.07.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

Окрім цього, у березні 2021 року ОСОБА_4 здійснив відчуження належних йому на праві приватної власності об`єктів нерухомості на користь своєї дружини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом укладення договорів дарування, зокрема:

- земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0578 загальною площею 0,9729 га (договір від 30.03.2021, вартість предмету договору 21 075,00 грн).

При цьому, укладений договір дарування вищезазначеного майна містить ознаки фраудаторності та спрямований не на настання реальних наслідків їх укладення, а на виведення майна з-під потенційного арешту та можливої конфіскації, з огляду на наступне.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із положеннями ч. 2-3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (у тому числі й дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (у тому числі вироку).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з-під арешту в публічних відносинах або уникнення арешту та/або можливої конфіскації. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Випадки укладення цивільно-правового договору з метою уникнення арешту та/або можливої конфіскації розглядаються як очевидно недобросовісні та є проявом зловживання правом.

Відповідні правові позиції щодо кваліфікації правочинів як фраудаторних є усталеними в практиці Верховного суду (наприклад, постанова Великої Палати ВС від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, постанова КЦС ВС від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, постанова КЦС ВС від 07.10.2020 у справі № 755/17944/18, постанова КЦС ВС від 19.05.2021 у справі № 693/624/19, постанова КЦС ВС від 10.02.2021 у справі № 754/5841/17, постанова КЦС ВС від 24.02.2021 у справі № 757/33392/16, постанова КЦС ВС від 27.10.2021 у справі № 346/6034/13-ц, постанова КЦС ВС від 13.04.2022 у справі № 757/62043/18-ц, тощо).

Окрім цього, під час досудового розслідування також установлено, що ОСОБА_16 , перебуваючи у період часу з 12.12.2001 по даний час у шлюбі з ОСОБА_4 , набула право власності на наступне майно:

-земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0408 загальною площею 0,1023 га (дата набуття права власності - 25.03.2019).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 372 ЦК України, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як вбачається з наявними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно даними поділ майна подружжя в порядку, передбаченому ст. 367 ЦК України, не проводився, та частки у ньому, відповідно до ст. 364 ЦК України, в натурі не виділялись.

Згідно з правовою позицією, яка викладена у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09.04.2020 у справі

№ 676/2199/19 арешт може застосовуватися до майна подружжя без зазначення частки у відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Стаття 170 КПК України встановлює, що арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, може бути об`єктом конфіскації майна як виду покарання.

Частина 10 статті 170 КПК України встановлює, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до 5 ст. 170 КПК України у випадку накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна.

Тобто конфіскація майна передбачена у санкції статті як обов`язкове додаткове покарання, а тому, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд повинен буде застосувати до ОСОБА_4 додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, враховуючи обґрунтованість повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених

ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України, фраудоторність правочину з відчуження вищеописаного майна на користь ОСОБА_16 , їх фактичну належність підозрюваному, можливість застосування до

ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у судовому порядку додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, а також неможливість визначення частки ОСОБА_4 у спільному майні подружжя, а тому, детектив просив слідчого суддю клопотання задовольнити.

В судове засідання детектив не з`явився, однак попередньо суду надано матеріали кримінального провадження та копії документів на обґрунтування клопотання, а також надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність. Клопотання підтримав у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на вказане, з метою забезпечення арешту майна, власник майна в судове засідання не викликався.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність учасників процесу, відповідно до вимог частини першої та другої статті 172 КПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за відсутності фіксації судового процесу технічними засобами.

Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В силу ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у кримінальному провадженні

№ 0000461 від 21.07.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 209 КК України.

За вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна.

Окрім цього, під час досудового розслідування також установлено, що ОСОБА_16 , перебуваючи у період часу з 12.12.2001 по даний час у шлюбі з ОСОБА_4 , набула право власності на наступне майно: земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0408 загальною площею 0,1023га (дата набуття права власності - 25.03.2019).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 372 ЦК України, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як вбачається з наявними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно даними поділ майна подружжя в порядку, передбаченому ст. 367 ЦК України, не проводився, та частки у ньому, відповідно до ст. 364 ЦК України, в натурі не виділялись.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

З огляду на вищенаведене, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження вказаного майна на час досудового розслідування та забезпечення схоронності даного майна, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання детектива, про накладення арешту на майно, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 107, 131, 132, 170, 171, 172, 174, 175 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання т.в.о. керівника Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Вінницькій області ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження на майно, зареєстроване на ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , яке знаходиться у фактичній власності підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , а саме на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0578 загальною площею 0,9729га (дата набуття права власності - 30.03.2021);

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0408 загальною площею 0,1023га (дата набуття права власності - 25.03.2019).

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на т.в.о. керівника Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Вінницькій області ОСОБА_3 .

Зобов`язати детектива повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя