Справа № 591/5434/23
Провадження № 1-кп/591/198/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Джанкой, АРК, громадянина України, настоятеля Ворожбянського Спасо-Преображенського храму, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2023 близько 19-05 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ЗАЗ TF 699F, н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 2.3 б), 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме: рухаючись по проїзній частині вул.Герасима Кондратьєвав м.Суми, неподалік від буд 157, у напрямку вул. Сумської артбригади, знехтував мірами безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, в результаті чого допустив частковий виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини та подальший наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , який, керуючи велосипедом «КТМ» рухався попереду нього в попутному напрямку біля правого краю проїзної частини. Після скоєння ДТП ОСОБА_4 на автомобілі ЗАЗ TF 699F, н.з. НОМЕР_1 , з місця події зник.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому дистального мета епіфізу лівої променевої кістки зі зміщенням, закритого перелому проксимальної фаланги і пальця правої кістки зі зміщенням, закритого перелому проксимальної фаланги і пальця правої кисті без зміщення , які відповідно кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Допущені водієм ОСОБА_4 порушення вимог п.2.3 б), 12.1 ПДР знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, а саме: не заперечував факту вчинення ДТП за обставин, як вони викладені в обвинувальному акті та порушення вимог п.2.3 б), 12.1 ПДР. Водночас, категорично заперечував факт перебування під час ДТП в стані алкогольного сп`яніння. Пояснював, що 15.05.2023 близько 19-05 год. він їхав по вул.Герасима Кондратьєва у м.Суми та відволікся, потягнувся за окулярами, які впали з панелі автомобіля спочатку на пасажирське переднє сидіння, а потім на підлогу. І в цей час відчув удар у бордюрний камінь та почув звук зіткнення з чимось. Побачив у бокове дзеркало, що потерпілий та велосипед знаходяться на правій стороні дороги. При цьому, потерпілий сидів. І він зрозумів, що здійснив наїзд на велосипедиста. Він злякався, бо вперше в житті потрапляє в таку ситуацію, розгубився, злякався відповідальності, тому, не виходячи з транспортного засобу, він поїхав додому, залишивши місце ДТП. Тобто, він порушив п.2.3 б та 12.1 ПДР, які йому інкримінують, проте був тверезий на момент події ДТП. Вже вдома, близько 20-00 год., коли прийняв душ, то вечеряв із сусідом і під час такої вечері, оскільки у нього на той час було багато проблем та ще й сталось ДТП, то він небагато випив алкоголю. Вечеряли та вживали алкоголь із сусідом 30-40 хвилин, після чого попрощались, сусід пішов, а він ліг спати. Його розбудили поліцейські, які приїхали до нього додому. Огляд на стан сп`яніння він відмовився проходити, оскільки для цього не було підстав, а саме тому, що під час керування автомобілем та вчинення ДТП він був тверезий, а вжив алкоголь вже після ДТП, коли був вдома. До потерпілого в лікарню ходив провідувати, відшкодував потерпілому повністю всю заподіяну шкоду. На даний час вони з потерпілим примирились. У вчиненому щиро кається.

Потерпілий в судовому засіданні зазначив, що 15.05.2023 року близько 19-00 год. коли він їхав на велосипеді біля правої бровки проїзної частини по вул.Г.Кондратьєва, біля центрального входу до військового містечка, то відчув удар ззаду і більше нічого не пам`ятає. Хто його збив не бачив. Після цього лікувався у лікарні і до нього приходив обвинувачений, просив вибачення та повністю відшкодував заподіяну ДТП шкоду. На даний час він претензій до ОСОБА_4 не має. У вирішенні питання призначення покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

Згідно ухвали суду від 20.11.2023 року потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення ОСОБА_4 за ст.135 КК України, у зв`язку з чим у цій частині кримінальне провадження було закрито та продовжено судовий розгляд за ч.2 ст.286-1 КК України (а.с. 58 т.1).

Оскільки пояснення обвинуваченого у цілому відповідали фактичним обставинам справи, за виключенням факту перебування його у стані алкогольного сп`яніння під час ДТП, то суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження частини доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, є добровільними у таких своїх позиціях, а також - роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В той же час, дослідивши докази, які було надано прокурором суду на підтвердження обставини перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, а саме: письмові докази, а також покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов таких висновків.

Верховний суд неодноразово зазначав про дотримання належного порядку встановлення факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків, про що йдеться у постановах ККС від 15.03.2018 у справі №372/2291/16-к, від 21.11.2019 у справі №564/590/17, від 3.12.2019 у справі №571/1436/15-к, від 11.02.2020 у справі №643/20474/15-к.

Приписами ст.91 КПК установлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню (серед іншого), подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують чи пом`якшують покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ст.94 КПК). Висновок експерта не має переваг перед іншими доказами, а кримінальний процесуальний закон, з огляду на положення ст.242 КПК, не пов`язує встановлення стану сп`яніння виключно із проведенням експертного дослідження.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень стст.84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків, з огляду на що, визнання висновку експерта недопустимим доказом в цьому провадженні, не є процесуальною перешкодою до визначення ознак стану алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжує покарання, у разі встановлення цієї обставини за результатами оцінки всієї сукупності доказів щодо встановлення такого стану.

У даному випадку, допитаний як свідок поліцейський патрульної поліції ОСОБА_7 суду показав, що в день ДТП, 15 травня 2023 року, він перебував на службі разом з ОСОБА_8 . Близько 19-00 год., коли вони отримали на робочий планшет інформацію-орієнтування про те, що необхідно розшукати автомобіль Део Ланос темно-зеленого кольору з пошкодженнями на передній частині та з відсутнім одним ковпаком, який вчинив ДТП та зник з місця пригоди, то вони почали виконувати таке завдання. На вулиці Замостянській у м.Суми вони знайшли автомобіль з пошкодженнями, що були вказані в орієнтуванні, та без ковпака. Після чого у домоволодінні був виявлений власник автомобіля, який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови та координації рухів, поведінка, що не відповідала обстановці. Зазначав, що ОСОБА_4 , після того, як вони повідомили йому про ДТП і можливу його причетність, поводив себе неадекватно, тому до нього застосовувались кайданки. Крім того, за дорученням слідчого і на виконання вимог законодавства ОСОБА_4 був доставлений до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння. Проте і у закладі ОСОБА_4 поводився неадекватно, ухилявся від проходження огляду, через що лікар розцінив таку поведінку обвинуваченого як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Аналогічні покази надала суду свідок ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_9 суду розповів, що 15.05.2023 року він заступив на службу разом з Полулях. На планшет отримали повідомлення про ДТП, яке сталось на вул.Г.Кондратьєва у м.Суми, в районі кадетського корпусу. Коли приїхали з напарником на місце ДТП, то там вже була швидка, але автомобіль, який скоїв ДТП, поїхав з місця пригоди, залишивши ковпак. По камерам відеоспостереження, які були на будівлях поряд з місцем ДТП, було встановлено автомобіль, який здійснив наїзд на велосипедиста, відразу після чого іншим екіпажам поліції було передано інформацію-орієнтування про автомобіль. Згодом, коли інший наряд поліцейських виявив цей автомобіль та його водія, то він з напарником прибули на допомогу за місцем мешкання водія. Там виявили автомобіль Ланос з характерними пошкодженнями і відсутнім ковпаком на колесі. Поряд з цим транспортним засобом був ОСОБА_4 , який перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, а саме: мав характерний сильний запах алкоголю з порожнини роту, порушення мови та координації рухів, а також який поводив себе неадекватно, зухвало і грубо. За вказівкою слідчого ОСОБА_4 було доставлено до наркодиспансера для проходження огляду на стан сп`яніння, але останній відмовився проходити огляд. Крім того, ОСОБА_4 категорично заперечував факт своєї причетності до вчинення ДТП.

Повідомлені в суді свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обставини повністю підтверджуються відеозаписом з нагрудних камер поліцейських а.с.105 т.1. Зокрема, на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_4 , який був виявлений поліцейськими за місцем мешкання після ДТП, о 20-30 год., перебував з очевидними і явними ознаками сп`яніння, які виражались не тільки у порушенні мови та координації рухів, а й в поведінці, що не відповідала обстановці.

Також, згідно відомостей, що містяться у направленні та листах медичного закладу і Управління патрульної поліції (а.с. 101-104 т.1), патрульні поліції здійснювали доставку ОСОБА_4 до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння саме через наявність у останнього відповідних ознак сп`яніння.

Як вбачається з відеозаписів з боді камер поліцейських (а.с. 105 т.1) ОСОБА_4 , знаходячись у КНП СОР «Обласний клінічний центр соціально небезпечних захворювань», куди його доставили поліцейські для проходження огляду, поводив себе неадекватно, тому вірно лікарем була розцінена така поведінка ОСОБА_4 як відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

В подальшому, як вбачається з наданих суду доказів, у ОСОБА_4 відбирались біологічні зразки, з якими проведено експертизу. Згідно висновку експерта №926 від 02.06.2023 в наданому на дослідження зразку біологічного середовища (сечі) ОСОБА_4 спирти метиловий, етиловий, пропиловий, бутиловий, аміловий та їх ізомери, морфін, барбітурати, амфетамін, бенздіазепіни, метадон не виявлені. При цьому, експертом зауважено, що сеча відібрана у ОСОБА_4 через 23,5 години (практично добу) після ДТП, що сталась 15.05.2023 близько 19-05 год., тому не може бути доказом наявності чи відсутності етилового спирту в організмі на момент скоєння ДТП (а.с. 106-113 т.1).

На переконання суду, стан сп`яніння, у якому поліцейські виявили ОСОБА_4 через 1-1,5 години після ДТП, не міг виникнути за 20 або 30 хвилин після вживання алкоголю, як зазначав обвинувачений, надаючи суду пояснення.

Крім того, доказів вживання алкоголю після ДТП суду не надано, у тому числі клопотань про допит свідка, з яким нібито ОСОБА_4 ( з його слів) вживав алкоголь після ДТП, сторона захисту під час досудового розслідування та в суді не заявляла. Інших осіб очевидців того, що ОСОБА_4 вживав алкоголь після ДТП, не встановлено. При цьому, версія обвинуваченого про вживання алкоголю у день події перевірялась під час досудового розслідування, але у ході проведення оперативно-розшукових заходів за дорученням слідчого свідків та осіб, з якими ОСОБА_4 спілкувався та з якими вживав спиртні напої, встановлено не було. Як зазначалось вище, відеозаписом та показами свідків підтверджено те, що в момент та після затримання ОСОБА_4 взагалі не визнавав своєї причетності до факту вчинення ДТП.

Таким чином, суд уважає, що сукупність досліджених в суді доказів дає підстави стверджувати про те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 15.05.2023 року близько 19-05 год. була вчинена ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння, тому його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286-1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховую те, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий необережний злочин.

До пом`якшуючої обставини слід віднести відшкодування потерпілому завданих злочином збитків.

Водночас, уважаю, що в даному випадку відсутня така пом`якшуюча обставина, про яку зазначено в обвинувальному акті, а також на наявності якої наполягала сторона захисту щире каяття.

Зокрема, сталою практикою Верховного суду встановлено, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

В той же час, як зазначалось вище, ОСОБА_4 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду не визнавав обставини перебування на момент скоєння ДТП в стані алкогольного сп`яніння, хоча така обставина була очевидною і підтверджена належними і допустимими доказами. Жодної критичної оцінки чи осуду саме такої своєї поведінки обвинувачений не висловив. За таких обставин, відсутні підстави для тверджень про наявність такої пом`якшуючої обставини.

Крім того, на підставі досліджених доказів, суд не вбачає наявності в діях ОСОБА_4 і такої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину.

Так, відповідно до правової позиції Верховного суду, активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. Отже, визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину ( Постанова ВС у справі № 263/15605/17 (провадження № 51-4234км20)).

У даному випадку, судом під час судового розгляду не встановлено жодних обставин, які б свідчили про добровільну допомогу ОСОБА_4 слідству, про його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

Навпаки, як вже неодноразово зазначалось вище, ОСОБА_4 залишив місце ДТП, після виявлення його вдома з явними ознаками сп`яніння невдовзі після вчинення злочину, ОСОБА_4 поводив себе неадекватно, ухилявся від проходження огляду на стан сп`яніння, заперечував свою причетність до ДТП, біологічні зразки з метою встановлення стану сп`яніння відбирались у обвинуваченого за постановою прокурора, надумана версія щодо вживання алкоголю після ДТП перевірялась слідством.

Тобто, така поведінка вочевидь не свідчить про активне сприяння розкриттю злочину. А часткове визнання ОСОБА_4 в подальшому своєї винуватості і водночас заперечення визначальної для кваліфікації за ч.2 ст.286-1 КК України обставини (перебування в стані алкогольного сп`яніння), згідно зазначеної правової позиції ВС, не вказує на наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Характеризуючи особу обвинуваченого слід зазначити, що ОСОБА_4 є не судимою особою, священнослужитель, за місцем фактичного проживання та служби характеризується позитивно, на обліку в нарко- та псих- диспансерах не перебуває.

Але, на переконання суду, вказані позитивні дані про особу обвинуваченого та вжиті ним заходи щодо потерпілого, пов`язані з відшкодуванням заподіяної злочином шкоди, є недостатніми для застосування до ОСОБА_4 положень ст.69 КК України, водночас дають підстави для призначення обвинуваченому покарання як основного, так і додаткового у мінімальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом.

При цьому, при призначенні покарання судом враховано пряму заборону у застосуванні ст.75 КК України коли кримінальне правопорушення, пов`язане з порушенням правил безпеки дорожнього руху вчинене особами, які керували транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Також відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк тримання під вартою у період з 15.05.2023 по 17.05.2023 з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Департаментом фінансів Сумської ОДА до ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з нього на їх користь коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 в сумі 1597,15 грн.

ОСОБА_4 цивільний позов визнав у повному обсязі та в матеріали судової справи стороною захисту надано квитанцію на підтвердження того, що заявлена у позові сума коштів 11.07.2023 року була сплачена обвинуваченим (а.с. 49 т.1).

Враховуючи такі обставини, відсутні підстави для задоволення цивільного позову.

Відповідно до ст.ст.100,174 КПК України необхідно скасувати накладений ухвалою слідчого судді арешт та вирішити долю речових доказів (а.с.93-97,114 т.1).

Згідно із ст.ст.118, 124 КПК України з ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути судові витрати, пов`язані із залученням експертів у справі, на загальну суму 7648,00 грн. (а.с. 98-100 т.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання для відбування покарання.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк тримання під вартою, а саме: у період з 15.05.2023 по 17.05.2023 з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

У задоволенні цивільного позову Департаменту фінансів Сумської ОДА про стягнення з ОСОБА_4 на їх користь коштів, витрачених на лікування потерпілого в сумі 1597,15 грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в сумі 7648,00 грн.

Скасувати арешт з речових доказів, а їх долю вирішити таким чином:

-гумову накладку з керма, чохол з переднього сидіння автомобіля, змиви та контрольні змиви, зразки крові та слини, автомобільний колпак, які зберігаються в камері схову речових доказів Сумського РУП ГУНП в Сумській області згідно квитанції №03960 після набрання вироком законної сили - знищити;

-місro CD з відеозаписом від 15.05.2023 року та оптичний диск з відеозаписом з камер спостереження після набрання вироком законної сили залишитись зберігатись в матеріалах кримінального провадження №0001606.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний райсуд м.Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1