Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/3328/22
Провадження № 1-кп/490/229/2025
09 липня 2025 року м. Миколаїв
09 липня 2025 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постановила ухвалу, якою відносно
ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яку звинувачено у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 111 Кримінального Кодексу України.
продовжено строк тримання під вартою до 07 вересня 2025 року та у визначенні розміру застави, за умови якої та підлягає звільненню з-під варти, було відмовлено
Вважаю, що з такою ухвалою повною мірою погодитись неможливо за такого.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Строк тримання під вартою може бути продовжений за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Ці вимоги закону, більшістю членів колегії суддів не достатньо враховані при прийнятті рішення.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що справа про обвинувачення, зокрема, ОСОБА_5 , надійшла на розгляд Центрального районного суду міста Миколаєва наприкінці серпня 2022 року; через об`єктивні обставини, зокрема наявності в матеріалах кримінального провадження відомостей, що становлять державну таємницю та пов`язаною з таким зміну колегії суддів, наразі судовий розгляд триває.
Під час досудового розслідування цього кримінального провадження 16 травня 2022 року ОСОБА_5 була затримана; ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 травня 2022 року відносно неї був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Наразі строк застосування відносно ОСОБА_5 цього запобіжного заходу становить 03 роки 01 місяць 23 дні.
До Центрального районного суду подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому продовжують існувати та не зменшились.
Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин.
У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії», п. 30).
ЄСПЛ у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.
Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, де в ст. 183 КПК України зазначено, що прокурор має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
На моє переконання, під час розгляду клопотання про продовження тримання під вартою у відношенні обвинуваченої ОСОБА_5 , яка тривалий період перебуває під вартою, прокурор не навів обставин, які б свідчили про необхідність продовження виключно виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому я погоджуюсь з висновком більшості членів колегії суддів проте,що ризики, на які посилався прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, передбачені пунктами 1, 5, а саме - спроби з боку ОСОБА_5 переховуватися від органу досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, збереглись.
Разом з тим, існування заявлених ризиків, за твердженням прокурора, обумовлена лише ступенем тяжкості кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 ..
Однак, лише тяжкість злочину,в якому обвинувачується особа, не є достатньою підставою для продовження строку тримання під вартою. У практиці ЄСПЛ визначено,що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, спочатку може виправдовувати тримання під вартою,але тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі "Єчус проти Литви").
З залучених до матеріалів кримінального провадження даних про особу ОСОБА_5 вбачається, що вона є жінкою, наразі їй виповнилось 59 років, вона страждає на низку хронічних хвороб, має матір похилого віку, яка перебуває на обліку в психіатричній лікарні та потребує стороннього догляду, який не може бути наданий сторонніми особами, має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась.
Додатково слід додати, що її вік, рівень освіти, стан здоров`я та сімейний стан навряд дозволить їй вчинити дії, які об`єктивно здатні надати відчутну допомогу у підривній діяльності проти України.
Тому, з урахуванням наведених даних про особу обвинуваченої,з урахуванням тієї обставини, що заявлені прокурором ризики, за самим по собі спливом часу, зменшилися, а нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не з`явилися, вважаю, що подальше тримання ОСОБА_5 під вартою без можливості бути звільненою до завершення розгляду справи не є виправданим.
Згаданим в ухвалі суду рішенням Конституційного Суду України у своєму рішення № 7-р(ІІ)/2024 від 19 червня 2024 року виснував, що відносно осіб, які обвинувачуються у державні зраді, може бути визначений розмір застави, за умови внесення якої особа підлягає звільненню з-під варти з покладенням відповідних обов`язків.
При цьому застосування до обвинуваченої застави у сумі, що є домірною її особі та суті висунутого обвинувачення, з покладенням відповідних обов`язків, на моє переконання, забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 та свідчитиме про дотримання Україною своїх обов`язків щодо дотримання вимог Конвенції про захист прав людини та основних свобод; незастосування ж застави в обставинах цього кримінального провадження створює ризик невиконання Україною таких зобов`язань.
Вважав би за необхідне
продовживши строк тримання ОСОБА_5 під вартою, визначити суму застави (у домірному суті обвинувачення розмірі).
Головуючий суддя = ОСОБА_1 =