Справа № 362/5795/25
Провадження № 1-кп/362/644/25
УХВАЛА

про призначення судового розгляду

30.07.2025 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засіданні ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданнів залі суду в місті Василькові Київської області обвинувальний акт з клопотанням прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000247, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Боярка Фастівського району Київської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 03.02.2021 Києво-Святошинським районним судом Київської області за частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України) до обмеження волі на строк 3 роки та 1 місяць,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2025 з Фастівської окружної прокуратури до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні разом з клопотанням прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване наявністю обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України, яке є тяжким злочином, наявністю передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) ризиків та їх незмінністю, а також наявністю достатніх підстав вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні, оскільки у справі дотримані всі вимоги, передбачені статтею 291 КПК України, підтримав заявлене клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, просив його задовольнити.

Від потерпілої надійшла заява, якою вона просить проводити підготовче судове засідання та судовий розгляд без її участі.

Обвинувачений та його захисник не заперечували проти призначення справи до судового розгляду. Щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу просили визначити розмір застави, який останній спроможний сплатити у розмірі 20 (двадцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт з додатками та клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, суд дійшов до таких висновків.

Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог КПК України, при затвердженні обвинувального акта прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акта для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Васильківському міськрайонному суду Київської області.

Таким чином, враховуючи, що не має підстав для прийняття рішень визначених пунктами 1 4 частини третьої статті 314 КПК України, суд дійшов висновку, що дане кримінальне провадження слід призначити до судового розгляду.

Що стосується клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.

Відповідно до положень частини першої статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України (частина друга статті 177 КПК України).

За приписами частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно зі статтею 178 КПК України судом при вирішенні клопотання враховуються дані про особу обвинуваченого, його репутація, відомості про наявність у нього міцних соціальних зав`язків за місцем проживання, вік та стан його здоров`я, відсутність відомостей про наявність постійного місця роботи та джерел доходу, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність судимостей у обвинуваченого, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ) обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; при цьому в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що на питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначити, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи (зокрема, пункт 152 рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 у справі "Лабіта проти Італії"; пункт 70 рішення ЄСПЛ від 28.11.2002, остаточне рішення від 28.02.2003, у справі "Лавентс проти Латвії").

Взяття під варту, відповідно до підпункту "с" пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має задовольняти вимогу пропорційності, що викладено у рішенні ЄСПЛ від 18.03.2008 у справі "Ладент проти Польщі" (Ladent v. Poland), а тримання обвинуваченого під вартою є необхідним для забезпечення його присутності в суді, та інші, менш суворі заходи, не є достатніми для досягнення цієї цілі.

З матеріалів, наданих прокурором, вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України, тобто у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Санкція частини четвертої статті 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

З реєстру матеріалів кримінального провадження вбачається наявність письмових доказів, на які посилається прокурор при пред`явленні обвинувачення ОСОБА_4 , зокрема, протоколів допиту потерпілої та свідка, експертних висновків.

Таким чином, суд, не вдаючись на стадії підготовчого провадження у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акта пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетним до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, наявність обґрунтованої підозри та вагомість доказів перевірено й слідчим суддею Фастівського міськрайонного суду Київської області під час обрання 04.06.2025 обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо наявності обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає, що на теперішній час ризики, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України, наявні на час розгляду справи судом, що підтверджують матеріали кримінального провадження.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років, раніше судимий, є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду з метою уникнути покарання у разі доведеності його вини.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини у справах "Ілійков проти Болгарії", "Летельє проти Франції", відповідно до якої "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів", а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Суд бере до уваги особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, неодружений, не має родини та утриманців, не має місця роботи, тобто не має міцних соціальних зв`язків і стримуючих факторів, які б перешкоджали ризику переховування від суду, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.

Крім того, судом враховується триваючий воєнний стан на території України, що зменшує можливість держави контролювати безперешкодний пропуск осіб через кордон з державою-агресором, а так само унеможливлює обмін з нею інформацією в порядку міжнародного співробітництва через розірвання дипломатичних відносин.

Все це в своїй сукупності дає підстави вважати про існування ризику переховування обвинуваченого від суду та у подальшому від відбування покарання.

Також суд вважає, що на стадії підготовчого судового провадження зберігається ризик незаконного впливу обвинуваченим на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки показання вказаних осіб, отримані в ході досудового розслідування, не можуть бути враховані судом як доказ під час судового розгляду, усі свідки та потерпіла мають бути допитаними безпосередньо у судовому засіданні на відповідній стадії судового провадження. Наразі матеріали кримінального провадження розкриті стороні захисту, обвинуваченому відоме місце проживання потерпілої та свідка, що вказує на наявність ризику чинення тиску на них шляхом підкупу, примусу, погроз, що може негативно відобразитись на об`єктивності надання ними показань в суді. Тож суд вважає наявним ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.

Під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 суд оцінює і враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідка, вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим; особу обвинуваченого, відсутність доказів щодо неможливості утримання його через вік чи стан здоров`я в умовах позбавлення волі.

З огляду на дані про особу обвинуваченого, ураховуючи усі встановлені досудовим розслідуванням фактичні обставини справи, суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, буде недостатнім для запобігання встановленим ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За таких обставин клопотання прокурора є обґрунтованим, а тому стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, що не суперечитиме вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Ураховуючи обставини кримінального правопорушення, те, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 інкримінується відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, при цьому у висунутому обвинуваченні відсутня така кваліфікуюча ознака як "поєднання з насильством чи погрозою його застосування", суд вважає за доцільне визначити обвинуваченому заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень, що в достатній мірі буде гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Згідно з частиною другою статті 182 КПК України застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Визначаючи розмір застави, суд одночасно покладає на обвинуваченого обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 КПК України, які він повинен виконувати з моменту звільнення з-під варти у випадку внесення застави.

Керуючись статтями 2, 110, 131, 132, 176-178, 182, 183, 193-197, 199, 314-316, 369-372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України строком на 60 днів.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчує свою дію "27" вересня 2025 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

У випадку внесення застави та з моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти внаслідок внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися з міста Боярка Фастівського району Київської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Закінчити підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України, на 30 липня 2025 року о 14:30 год. в приміщенні Васильківського міськрайонного суду Київської області за адресою: Київська область, Обухівський район, місто Васильків, вулиця Шевченка, 8.

Судовий розгляд здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні, в яке викликати учасників судового провадження.

Копію ухвали вручити обвинуваченому негайно після її оголошення, а також направити до Державної установи "Київський слідчий ізолятор" для виконання.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 532 КПК України, та може бути оскаржена в частині обрання запобіжного заходу безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1