ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2025 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000021 від 24.01.2025 р., за апеляційною скаргою заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.06.2025 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, пенсіонера, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 червня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, зокрема, передбачені до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Вирішено питання про долю речових доказів, судових витрат, а також заходів забезпечення у даному кримінальному провадженні.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 , у якій він, не заперечуючи правильності кваліфікації та доведеності вини ОСОБА_6 , просить вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.06.2025 р. у частині призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням на один рік, однак із покладенням на нього окремих обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

ЄУНСС: 718/740/25

Номер провадження: 11-кп/ 822/261/25 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ч.2 ст.286 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Зазначає, що районний суд, ухвалюючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, фактично не врахував, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, яке згідно із законом відноситься до категорії тяжких злочинів, наслідком якого стала смерть потерпілого ОСОБА_10 .

Стверджує, що судом не в повній мірі враховано характер допущених обвинуваченим порушень, а саме те, що він грубо порушив одночасно декілька положень Правил дорожнього руху.

Також поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений підлягав обов`язковому періодичному медичному огляду для підтвердження права керування транспортними засобами, однак такий огляд він не проходив.

На думку апелянта, незастосування судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також є несправедливим через м`якість призначеного покарання.

Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.

На подану апеляційну скаргу прокурора від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , а також від потерпілої ОСОБА_11 , надійшли заперечення, в яких вони, кожен окремо, просили вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 24 січня 2025 року приблизно о 16 год. 56 хв., водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Renault Trafic», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у світлу пору доби по вул. Незалежності м. Кіцмань у напрямку центру міста, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1(2) «Пішохідний перехід» та горизонтальною розміткою 1.14.2 «Зебра», маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, проявив неуважність та не надав йому переваги, внаслідок чого допустив наїзд.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 , 1975 року народження, загинув.

Порушення ОСОБА_6 вимог п. 18.1 ПДР (обов`язок зменшити швидкість або зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам на нерегульованому переході), п. 1.5 ПДР (заборона створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян) та п. 2.3(б) ПДР (обов`язок бути уважним і стежити за дорожньою обстановкою) перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням зазначених наслідків.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку та вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав, викладених у ній, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, надавши слово всім учасникам у судових дебатах, а обвинуваченому й останнє слово, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до приписів статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки подія злочину, доведеність винуватості, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та призначене йому основне покарання, а також обґрунтованість застосування положень ст. 75 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.

Що стосується рішення районного суду у частині не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то колегія суддів уважає його передчасним.

Згідно з вимогами ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таких вимог районний суд дотримався не в повній мірі та призначив ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його наслідкам.

Так, обґрунтовуючи недоцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, вперше вчинив неумисний злочин.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, а також те, що внаслідок дій ОСОБА_6 настала смерть потерпілого.

Також районним судом не в повній мірі враховано характер допущених обвинуваченим порушень, а саме те, що він грубо порушив одночасно декілька пунктів Правил дорожнього руху.

Крім того, поза увагою районного суду залишилось те, що обвинувачений підлягав обов`язковому періодичному медичному огляду для підтвердження права керування транспортними засобами, однак такий огляд він не проходив.

Отже, колегія суддів вважає, що покарання без призначення додаткового виду- позбавлення права керування транспортними засобами- не сприятиме досягненню мети покарання, що визначена ст.50 КК України та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Посилання районного суду на те, що обвинувачений раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху та вперше вчинив необежений злочин, а також думка потерпілої не можуть бути визначальними підставами для не призначення додаткового покарання.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, непоправність наслідків, що настали, апеляційний суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, при цьому вимоги ст. 75 КК України застосувати лише до основного покарання згідно з законом.

За таких обставин, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним

нових злочинів.

Керуючись ст.404, 405, 407, 409, 413, 414, 418, 420, ч. 15 ст.615 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 у частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати та ухвалити новий вирок.

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та за його вчинення призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк один рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти цей орган про зміну місця проживання або роботи.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3