Справа № 592/8245/25
Провадження № 1-в/592/266/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми клопотання в.о. начальника Державної установи «Сумська виправна колонія (№116)» про приведення вироків суду стосовно засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024,

ВСТАНОВИВ:

ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про приведення вироків суду стосовно засудженого ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» посилалась на те, що Законом №3886-ІХ вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.02.2023 року (справа № 524/434/23) ОСОБА_4 визнано винним за ч. 4 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням 1 (один) рік.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.06.2024 року (справа № 524/5127/24) ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 покарання у виді 7 років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, приєднано частково невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.02.2023 року та остаточно призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.12.2024 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26.02.2025) виключено з мотивувальної частини вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.06.2024 року вказівку суду про засудження ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом таємного викрадення майна від 22.01.2024 та за ч. 2 ст. 190 КК України за епізодом шахрайства від 29.03.2024. В іншій частині вирок залишений без змін.

За вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.02.2023 року ОСОБА_4 засуджений за епізодом крадіжки на загальну суму 384,13 грн.

Таким чином, ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» просить визначити остаточний строк покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.06.2024 року, відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо приведення вироків у відповідність до вимог Закону України №3886-ІХ, оскільки дійсно за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.02.2023 року ОСОБА_4 засуджений за епізодом крадіжки, яка мала місце 18.12.2022 року на загальну суму 384,13 грн, а станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив2 481 грн.

Вислухавши думку прокурора, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 481 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.02.2023 року (справа № 524/434/23) ОСОБА_4 визнано винним за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто, за таємне викрадення чужого майна, за епізодом, який мав місце 18.12.2022 року на суму 384,13 грн (сума викраденого майна не перевищує 2 481 грн).

ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням 1 (один) рік.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.06.2024 року (справа № 524/5127/24) ОСОБА_4 визнано винним за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 покарання у виді 7 років. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, приєднано частково невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.02.2023 року та остаточно призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.12.2024 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26.02.2025) виключено з мотивувальної частини вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.06.2024 року вказівку суду про засудження ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом таємного викрадення майна від 22.01.2024 та за ч. 2 ст. 190 КК України за епізодом шахрайства від 29.03.2024. В іншій частині вирок залишений без змін.

Таким чином діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.02.2023 року, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність - два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України суд вважає необхідним звільнити засудженого ОСОБА_4 , 1992 року народження, від призначеного покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.02.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

За таких обставин, клопотання начальника ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року, ст. ст. 372, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання в.о. начальника ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.02.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 06.06.2024 року за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України, до 7 (семи) років позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ковпаківський районний суд м. Суми, а засудженим протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1