Справа №: 343/718/25
Провадження №: 1-кп/343/96/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області кримінальне провадження № 0000084, внесене до ЄРДР 24.03.2025 року, про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Делева Тлумацького району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, працюючого механіком на підприємстві ТОВ «ІІК «Нова технологія», одруженого, що має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Постановою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 28.05.2024 року в справі № 353/508/24, що набрала законної сили 08.06.2024 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адмiнiстративні правопорушення, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Будучи належним чином ознайомленим з даною постановою, розуміючи, що його позбавлено права керування транспортними засобами, оскільки безпосередньо приймав участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою невиконання постанови суду про позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями на всій території України, ОСОБА_5 продовжив керувати транспортними засобами, а саме: 24.03.2025 року о 07:05 год., керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався автодорогою Р-21 сполученням Долина-Хуст, де перед поворотом на вул. Назарія Яремчука в с.Старий Мізунь Калуського району Івано-Франківської області був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області за порушення п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху користування ременем пасивної безпеки, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

11 квітня 2025 року між прокурором Долинського відділу Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою підозрюваний під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а саме: в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Сторони узгодили призначення обвинуваченому покарання в межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, а саме у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік, із застосуванням відносно обвинуваченого ст. 75 КК України та звільненням його від відбування покарання з випробуванням і покладенням обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених в обвинувальному акті обставин. При цьому пояснив, що на час вчинення даного правопорушення знав про те, що постановою суду позбавлений прав керування транспортними засобами, розуміє, що вчинив неправильно, щиро розкаюється у вчиненому, обіцяє до відновлення прав керування за кермо більше не сідати та просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисник ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 469 даного Кодексу передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, що згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні, а тому сторонами дотримано вимоги ч. 4 ст. 469 КПК України.

Не встановлено судом порушень вимог ч. 5 ст. 469 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Також сторонами дотримано вимог положень ст. 472 КПК України, оскільки в угоді зазначено її сторони, сформульовано підозру та її правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним винуватості у вчиненні злочину, узгоджене покарання та згоду обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначено дату її укладення і вона скріплена підписами сторін.

Укладення угоди між прокурором та підозрюваним є добровільним, що підтвердили сторони в судовому засіданні.

Невідповідності інтересам суспільства умов угоди чи порушення прав, свобод або інтересів сторін та інших осіб у судовому засіданні не встановлено.

Підстав вважати, що укладення угоди про визнання винуватості не було добровільним, у суду немає.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п. 1-4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який працює механіком на підприємстві ТОВ «ІІК «Нова технологія», одружений, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не числиться, несудимий.

При цьому в угоді також враховано обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Таким чином судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження в підготовчому судовому засіданні, у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і обвинуваченим, та призначення обвинуваченому ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік, якщо він протягом цього строку не вчинять нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст. 76 КК України такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 іспитовий строк тривалістю 1 рік, суд виходить з того, що він раніше несудимий, у вчиненому розкаявся, а також враховує відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність 2 обставин, що пом`якшують покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався, судові витрати та речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-374,475, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 11 квітня 2025 року, укладену між прокурором Долинського відділу Калуської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с.Делева Тлумацького району Івано-Франківської області, жителем АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього у відповідності до ст. 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: