Справа № 466/1389/25
Провадження № 1-кп/466/535/25
У Х В А Л А

16 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу в виді тримання під вартою відносно обвинуваченої за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_5 , -

в с т а н о в и в :

На розгляді Шевченківського райсуду м. Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001579 про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні від прокурора поступило клопотання про продовження щодо обвинуваченої строку дії раніше обраного виду запобіжного заходу тримання під вартою.

Зазначає, що в інший спосіб неможливо забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , так як процесуальні ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченої даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали , не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченої під вартою.

В процесі обговорення заявленого прокурором клопотання, обвинувачені та їх захисники просили суд відмовити у його задоволенні та обрати запобіжний захід , не пов`язаний з триманням ОСОБА_5 під вартою, зокрема домашній арешт У разі, якщо суд прийде до переконання про необхідність продовження строку раніше визначеного запобіжного заходу, просили зменшити розмір визначеної застави, оскільки такий є непомірним для обвинуваченої .

Заслухавши думку учасників судового розгляду з приводу заявленого прокурором клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у вказаній статті.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України , суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, його репутацію, наявність судимостей, постійного місця роботи тощо.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вказаний запобіжний захід не може бути застосований до раніше не судимої особи, окрім тієї, що підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи зі змісту ч.ч. 3-5 ст. 199 КПК України при продовженні строку дії запобіжного заходу мають бути встановлені достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК України ризиків, на які вказує прокурор, чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

При обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченої та в подальшому, при продовженні строку вказаного запобіжного заходу, суд визнав доведеними наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України , а також існування ризиків, визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на стадію кримінального провадження, суд не може давати власну оцінку обґрунтованості підозри чи вагомості доказів, а тому, оцінюючі клопотання сторін бере лише до уваги той факт, що в передбаченому законом порядку судом були зроблені відповідні висновки щодо наявності обґрунтованої підозри та вагомості доказів, достатніх для обрання запобіжного заходу та в подальшому, продовження терміну його дії , оскільки такі категорії, на відміну від ризиків, є незмінними протягом всього строку розгляду кримінального провадження.

Отже, на стадії судового розгляду підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

На теперішній час ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків залишається на попередньому рівні. Так, на даній стадії розгляду судового провадження ще не допитані свідки, тому існує можливість незаконного впливу на них.

Суд зауважує, що суворість можливого покарання не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проте як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клішин проти України у справі №30671/04 від 23.01.2012 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні Ilijkov v. Bulgaria від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі Пунцельт проти Чехії (Punzelt v. Czech Republic) № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Як встановлено у даному провадженні, ОСОБА_5 , що була засуджена вироком Приморського райсуду м. Одеси від 12.02.20 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України на 2 роки, було оголошено в розшук 09.08.21 ВП № 3 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області . Наявність у неї неповнолітніх дітей не була тим стримуючим фактором, що мав би вплинути на її процесуальну поведінку чи відношення до можливості вчинення повторного правопорушення.

Враховуючи існування сукупності вказаних ризиків, суворість можливого покарання, що загрожує обвинуваченій у разі доведення її вини, запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту, не є можливим з врахуванням і того, що ОСОБА_5 не має місця реєстрації, а проживала за адресою АДРЕСА_1 . Постійного житла у м. Львові не має.

При цьому, суд зауважує, що застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої , питання про продовження якого розглядається, не є безальтернативним, оскільки у відповідності до вимог ст.ст. 182,183 КПК України судом визначено заставу в розмірі 40 ( сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 грн.

При цьому суд враховує, що з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати за рішенням суду про звернення застави у дохід держави утримувала обвинувачену від намірів та спроб порушити покладені на неї обов`язки, а з іншого - її внесення не призвело до втрати нею та її утриманцями засобів для гідного людини існування.

В рішенні від 20.11.2010 р. у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити явку обвинуваченого в судове засідання. Сума застави повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку. Іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Що ж стосується питання зменшення розміру застави відносно обвинуваченої , то з врахуванням пред`явленого їй обвинувачення, при визначення розміру застави, визначеного ст. 182 КПК України, судом вже враховувався сімейний та майновий стан особи. Зменшення розміру застави в даному випадку, на думку суду, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Керуючись ст. 376 КПК України, суд,-

постановив :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 04 вересня 2025 року включно, з визначенням застави в розмірі 40 ( сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 ( сто двадцять одну тисячу сто двадцять ) грн.

У разі внесення застави у вищевказаному розмірі крім обов`язків обвинуваченого, визначених ст. 42 КПК України, встановити обвинуваченій ОСОБА_5 , такі обов`язки:

- не відлучатись з м. Львова без дозволу прокурора чи суду;

- повідомляти прокурора або суд про зміну місця свого проживання та роботи;

- утримуватись від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду з України і в`їзду в Україну.

Строк дії ухвали в частині виконання обов`язків два місяці.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_3 .

На ухвалу протягом семи діб з дня виготовлення повного тексту може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 17 липня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1