судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду
справа № 404/6076/21
провадження № 51-1741км23
В ході касаційного розгляду вказану касаційну скаргу було задоволено, вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Однак, на моє переконання, з огляду на зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги захисника, та виходячи із визначених положеннями кримінального процесуального закону повноважень суду касаційної інстанції, у цьому кримінальному провадженні мали місце підстави саме для скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку із допущенням істотних порушень вимог КПК України та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Розділом V КПК України, з-поміж іншого, встановлено повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій під час розгляду кримінального провадження.
Главою 31 вказаного розділу передбачено порядок провадження в суді апеляційної інстанції.
Зокрема, суд апеляційної інстанції, до повноважень якого входить перевірка вироків суду першої інстанції на предмет: неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України), невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи (ст. 411 КПК України), наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), та який має процесуальну можливість досліджувати наявні в матеріалах кримінального провадження докази, надавати їм оцінку і встановлювати обставини справи (ст. 404 КПК України), - при призначенні нового розгляду в суді першої інстанції, з огляду на положення, передбачені ч. 2 ст. 415 КПК України, позбавлений можливості вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Тобто законодавцем встановлено відповідні обмеження у повноваженнях суду апеляційної інстанції (який під час апеляційного провадження має право з підстав, передбачених КПК України оцінювати докази та встановлювати обставини справи) при скасуванні рішення місцевого суду.
Главою 32 КПК України передбачено порядок провадження в суді касаційної інстанції.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Отже, ураховуючи наведені вище положення процесуального закону, суд касаційної інстанції позбавлений можливості досліджувати наявні в матеріалах кримінального провадження докази, надавати їм оцінку та встановлювати обставини справи, які не були встановленні в оскаржуваному судовому рішенні.
З огляду на положення ч. 1 ст. 412, ст. 419, ст. 433, ч. 3 ст. 442 КПК України Верховний Суд, встановивши, що судом апеляційної інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, має ухвалити своє рішення, в якому звернути увагу на вказані недоліки із вказівкою про необхідність надання їм належної правової оцінки під час нового судового розгляду.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, послався на показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також на фактичні дані, які містилися у протоколах: прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 18 червня 2021 року, огляду місця події від 18 та 19 червня 2021 року, пред`явлення особи для впізнання від 19 червня 2021 року, висновки судових медичних експертиз від 19 червня 2021 року № 420 (щодо виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень) та від 10 серпня 2021 року № 20 (щодо осудності ОСОБА_5 ).
Проте в ході касаційного розгляду було встановлено недотримання судами попередніх інстанцій положень статей 84-87, 94, 370 КПК України в частині надання належної оцінки наведеним вище доказам на предмет їх належності та допустимості для підтвердження вини засудженого ОСОБА_5 та його причетності до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
Зокрема, суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях не обґрунтували, яким саме чином показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також протоколи прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 18 червня 2021 року, огляду місця події від 18 та 19 червня 2021 року та висновки судових медичних експертиз (щодо виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень та осудності ОСОБА_5 ), підтверджують причетність обвинуваченого до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 152 КК України.
Водночас суди також залишили поза увагою доводи сторони захисту про те, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 19 червня 2021 року за участю потерпілої ОСОБА_6 було складено з істотним порушенням положень ст. 228 КПК України, а саме:
- до початку проведення впізнання працівники поліції показували ОСОБА_5 потерпілій (порушення ч. 1 ст. 228 КПК України);
- у протоколі слідчої дії не було належним чином конкретизовано ознаки, за якими потерпіла упізнала у ОСОБА_5 особу, яка здійснила на неї напад та намагалася зґвалтувати (порушення ч. 3 ст. 228 КПК України);
- протокол не відповідає положенням ч. 2 ст. 228 КПК України, згідно з якими особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі;
- наявний у матеріалах кримінального провадження диск із відеозаписом проведення вказаної слідчої дії є пошкоджений, що не дало можливості судам попередніх інстанцій повною мірою ознайомитися з його змістом як додатком до протоколу.
Таким чином, зазначене, на мою думку, свідчить про допущення судами попередніх інстанцій істотних порушень вимог КПК України (ч. 1 ст. 412 КПК України), які призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону, який підлягав застосуванню (п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України), що відповідно до положень ст. 438 КПК України є підставами для скасування оскаржуваних судових рішень.
За таких обставин уважаю, що у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 суд касаційної інстанції, фактично установивши допущення судами попередніх інстанцій істотних порушень вимог КПК України та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на свої повноваження, передбачені статтями 433, 436, 438, 442 КПК України, а також ураховуючи те, що зазначені вище порушення можливо усунути на стадії апеляційного розгляду, мав, керуючись положеннями статей 412, 413, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438, п. 2 ч. 1 ст. 436 КПК України, скасувати ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 березня 2024 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1