22 травня 2025 року м. Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Григорівка, громадянки України, яка має вищу освіту, заміжньої, колишнього директора ТОВ «Форпост Сіті», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
22.05.2025 року старший слідчий в особливо важливих справах СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернулась до суду з клопотанням про дозвіл на затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи свої вимоги тим, що остання підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, але переховується від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим була оголошена у розшук.
Одночасно з клопотанням про надання дозволу на затримання, орган досудового слідства шляхом внесення відповідного клопотання ініціював питання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, пославшись на викладені у ньому факти і норми права.
Дослідивши матеріали клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, з таких підстав.
При цьому, згідно з умовами зазначених договорів, укладених з ТОВ «ФОРПОСТ СІТІ», оплата за паливо замовником передбачалася після отримання ним відповідних скретч-карток, а постачальник зобов`язувався здійснити відпуск сплаченого товару на автозаправних станціях на протязі одного року з моменту передачі ним скретч-карток.
Фактично грошові кошти за паливо були перераховані замовником на розрахункові рахунки ТОВ «ФОРПОСТ СІТІ» у повному обсязі після отримання ним від вказаного товариства скретч-карток (у обсязі, передбаченому договорами).
При цьому, поставки товару (дизельного пального та бензину), які повинні були відбутись на протязі року, були здійснені з боку ТОВ «ФОРПОСТ СІТІ» не в повному обсязі. Зокрема, з березня 2022 року постачання комунальному підприємству «ЕЛУАШ» пального було припинено та не відбулося до теперішнього часу.
Усього з боку ТОВ «ФОРПОСТ СІТІ» не надано пального в обмін на сплачені комунальним підприємством «ЕЛУАШ» скретч-картки у кількості: 241 410 л. дизельного пального вартістю 6 250 609 грн. (з урахуванням ПДВ) та 352 800 л. бензину А-92 вартістю 8 434 044 грн. (з урахуванням ПДВ).
Таким чином в ході досудового розслідування встановлено, що упродовж періоду травня 2020 березня 2022 років директором ТОВ «Форпост Сіті» ОСОБА_7 , яка була розпорядником коштів очолювального товариства та мала доступ до всіх банківських рахунків за укладеними із КП «Елуаш» договорами №25-ЕЗ від 13.05.2020, №37-ЕЗ від 27.05.2020, №114-ЕЗ від 21.12.2020, №92-ЕЗ від 19.10.2021, №115-ЕЗ від 21.12.2020 та №115-ЕЗ від 07.12.2021 та перерахованими КП «Елуаш» коштами на виконання умов договорів, внаслідок незабезпечення виконання договірних зобов`язань по поставці палива (дизельне паливо та бензин А-92) та не здійсненні повернення коштів за невиконаними зобов`язаннями, ОСОБА_7 здійснила привласнення вищезазначених грошових коштів КП «Елуаш» на загальну суму 14 242 195, 2 грн., що є особливо великим розміром, джерелом фінансування яких виступив місцевий бюджет Запорізької міської територіальної громади.
За ствердженням слідчого та прокурора, у даному провадженні 23.04.2025 складено та повідомлено (через розміщення у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - Газеті «Урядовий кур`єр», на сайті Офісу генерального прокурора) про підозру громадянці України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , директору ТОВ «Форпост Сіті», у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.191 КК України.
Однак слідчий суддя з останнім ствердження не погоджується.
Так, до клопотання дійсно додана копія повідомлення про підозру від 22.04.2025, підписаного слідчим ОСОБА_4 та погодженого прокурором ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 183 КК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути заснований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`яти років.
Статтею 188 КПК України передбачено, що прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це клопотання може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю.
Відповідно до частини 4 статті 189 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.
За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.
З матеріалів клопотання випливає, що не пізніше 05.08.2024 органу досудового розслідування стало відомо, що ОСОБА_6 виїхала за межі України, а саме на територію Республіки Польща, 08.03.2024.
Відомостей про те, чи в`їхала вона в Україну станом на час розгляду клопотання, матеріали клопотання не містять.
Таким чином, орган досудового розслідування має виходити з того, що вказана особа перебуває за кордоном, і у зв`язку з цим відсутні підстави вважати, що її місцезнаходження не відоме.
З наведеного випливає, що у питанні вручення повідомлення про підозру орган досудового розслідування мав керуватись положеннями ч. 7 ст. 135 КПК України, згідно з якими повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.
Однак орган досудового розслідування не надав жодного доказу на підтвердження того, які дії були вчинені ним для встановлення держави перебування ОСОБА_6 та вручення їй повідомлення про підозру у вказаному вище порядку.
Водночас слідчий суддя не бере до уваги надані органом досудового розслідування докази того, що повідомлення про підозру було надіслано за місцем проживання ОСОБА_6 в Україні, а також того, що повідомлення про підозру було опубліковане на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр», оскільки ці заходи не призвели і не могли призвести до вручення повідомлення про підозру у встановленому законом порядку, і були вчинені за відсутності підстав, передбачених ч. 2 та ч. 8 ст. 135 КПК України.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про те, що ОСОБА_6 не набула процесуального статусу підозрюваного, а тому до неї не можуть бути застосовані відповідні заходи процесуального примусу, в тому числі дозвіл на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 135, 278, 188-190, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
У задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про дозвіл на затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошений о 11 год. 30 хв. 26.05.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1