Справа № 734/882/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/294/25
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 7 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000568, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Козелецької окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Хрещате, Козелецького району, Чернігівської області, одруженої, маючої на утриманні одну неповнолітню дитину, із середньою спеціальною освітою, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року ОСОБА_9 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у розмірі 30679,27 грн. віднесено на рахунок держави.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подала апеляційну скаргу та зміни до неї, в яких просить, дослідивши докази, допитавши свідків, доручити слідчому провести слідчий експеримент за участі обвинуваченої ОСОБА_9 та призначивши судовопсихологічну експертизу, скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, долю речових доказів вирішити відповідно до ст.. 100 КПК України і стягнути з ОСОБА_9 витрати на залучення експертів.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції надана невірна оцінка дослідженим доказам та зазначено у вироку висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що зібрані у кримінальному провадженні докази є допустимими,оцінюючи як кожен з них, так і їх сукупність, є належними, достовірними, достатніми і взаємозв`язаними та які прямо підтверджують наявність в діянні ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Не погоджуючись з позицією суду першої інстанції щодо визнання недопустимим доказом протокол від 23 жовтня 2020 року про результати негласної слідчої (розшукової) дії (далі НСРД) аудіо-відеоконтроль за особою з додатками до нього зазначає, що згідно вказаного протоколу зафіксовано розмову 10 жовтня 2020 року в ІТТ №2 ОСОБА_9 з співрозмовником. Наведений зміст їх розмов жодним чином не вказує на допит, бо його стиль не містить запитань-відповідей, а характер спілкування є бесідою двох утримуваних за відповідних підстав в установі осіб жіночої статі, що відбувається у формі розповіді одна до одної та послідуючих питань у ході розмови. Також, не було порушено права мовчання та свободи від самовикриття ОСОБА_9 з тих підстав, що НСРД було здійснено коли остання на підставі протоколу затримання була затримана та утримувалася в ІТТ №2 до її звільнення.

Прокурор, не погоджуючись з визнанням місцевим судом недопустимим доказом протоколу від 23 жовтня 2020 року про результати НСРД через їх проведення до отримання ухвали слідчого судді зазначає, що згідно вимог ч. 1 ст. 250 КПК України НСРД може бути розпочата до постановлення ухвали слідчого судді у випадках передбачених КПК України. Вказує, що в даному випадку було прийнято рішення про проведення НСРД, підготовлене та подане відповідне клопотання до слідчого судді, без винесення постанови прокурором, бо прокурор не визнав це за необхідне, у зв`язку з тим, що вже було погоджено клопотання слідчого до слідчого судді апеляційного суду про надання дозволу на проведення НСРД і в подальшому було отримано відповідну ухвалу з дозволом на проведення НСРД.

Відносно твердження суду першої інстанції, що на стадії досудового розслідування стороною обвинувачення належним чином не перевірялася можливість обвинуваченої за 15,6 хв. добратися на велосипеді з місця проживання до магазину «Вулик» та у зворотному напрямку, апелянт зазначає, що місцевим судом не було надано належної оцінки довідці слідчого зі скріншотом із інтернет-ресурсу «Google maps» щодо відповідної відстані та часу її подолання. Крім того, відхилення місцевим судом клопотання прокурора щодо доручення слідчому проведення слідчого експерименту з метою перевірки показань ОСОБА_9 , наданих нею під час судового розгляду, фактично позбавило сторону обвинувачення перевірити їх достовірність.

Також прокурор зазначає, що враховуючи показання свідка ОСОБА_10 , висновку експерта №213 за результатами проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , інформації щодо дзвінків ОСОБА_9 , показань свідка ОСОБА_12 та висновок судової пожежно-технічної експертизи, то вбачається, що смерть ОСОБА_11 настала до виникнення пожежі, коли ОСОБА_9 перебувала вдома.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 3 жовтня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про призначення судової психологічної експертизи за аудіо-відеозаписом психологічного стану ОСОБА_9 під час проведення за її участі НСРД та допиту в судовому засіданні вказує, що проти її проведення не заперечувала і сторона захисту, яка підтримала клопотання прокурора. Така відмова позбавила можливості встановити комунікативну поведінку ОСОБА_9 (сукупність рис поведінки в спілкуванні), і як наслідок з`ясувати наявність/відсутність психологічного впливу на неї.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про виклик, як свідка, ОСОБА_13 , свекрухи обвинуваченої та про повторний виклик свідків обвинувачення пожежників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

На спростування твердження місцевого суду про не спростування стороною обвинувачення тверджень ОСОБА_9 та ОСОБА_18 щодо складання ними більш вірогідної версії подій під впливом працівників поліції вказує, що до матеріалів справи долучено постанову про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 365 КК України згідно якої відповідні доводи не знайшли свого об`єктивного підтвердження і вона не оскаржувалася стороною захисту.

Звертає увагу, що саме ОСОБА_9 була останньою, хто бачив ОСОБА_11 живою, при цьому вона не викликала пожежну службу та після приїзду пожежної бригади не повідомила їм про перебування своєї матері ОСОБА_11 в середині будинку та таким чином чекала знищення вогнем її трупа. При цьому, на місці події вона була одягнута в брудний домашній одяг, в якому порала худобу, а не їздила на роботу, що підтверджується показаннями свідків.

Вважає, що судом першої інстанції було надано невірну оцінку показанням свідка ОСОБА_19 , оскільки в час, який зазначала свідок, коли бачила обвинувачену та дим, вона не могла знати про пожежу, яку було виявлено пізніше, а інші повідомлені нею обставини є показаннями з чужих слів, які не підтверджуються матеріалами провадження.

Також, не було взято до уваги, що виявлені у трупа ОСОБА_11 тілесні ушкодження узгоджуються за механізмом заподіяння тілесних ушкоджень, який зазначила ОСОБА_9 під час проведення НСРД стосовно неї.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині за таких обставин:

07 жовтня 2020 року в ранковий час, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 , знаходячись у житловому будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 в ході конфлікту, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою умисного вбивства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання тяжких наслідків штовхнула свою матір ОСОБА_11 , яка впала на підлогу. Внаслідок падіння ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у виді закритої внутрішньо-черепної травми: крововиливів у м`які тканини голови в лівій скронево-тім?яній ділянці голови, дугоподібного перелому лівої тім`яної кістки, інфільтративних крововиливів в м`які мозкові оболонки лівої скроневої долі та правої лобної, правої тім`яної, правої скроневої, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. У подальшому, доводячи свій злочинний умисел до кінця, за допомогою панчохи, застосовуючи фізичну силу здійснила удушення шиї потерпілої ОСОБА_11 , спричинивши останній тілесні ушкодження у виді механічної асфіксії з странгуляційною борозною на шиї при наявності загрозливих для життя явищ у вигляді загальноасфіктичних ознак, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_9 невинуватою та виправдовуючи останню, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що НСРД, щодо ОСОБА_18 та ОСОБА_9 09.10.2020 розпочато до постановлення слідчим суддею ухвал про надання дозволу на втручання у приватне спілкування, а тому є недопустимими доказами.

Під час проведення 10 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_9 НСРД фактично працівником поліції проводився допит затриманої особи, що не може вважатися приватним спілкуванням і тому є недопустимим доказом, оскільки отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Із цієї ж підстави є недопустимими доказами відеозапис та роздруківка бесіди працівників групи реагування патрульної поліції Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області з ОСОБА_9 .

На стадії досудового розслідування стороною обвинувачення, належним чином, зокрема, шляхом проведення слідчого експерименту, не перевірялася можливість обвинуваченої упродовж зазначеного часу добратися на велосипеді з місця проживання до магазину «Вулик», до якого 2 км, та у зворотному напрямку.

Відсутність у кримінальному провадженні відомостей про причетність до вчинення злочину інших осіб (твердження прокурора про те, що свідки не бачили 07 жовтня 2020 року в с. Хрещате підозрілих осіб та сторонніх автомобілів), не є доказом такої причетності ОСОБА_9 .

Під час досудового розслідування не вживалися заходи з метою вилучення відеозаписів з наявних на час вчинення злочину у с. Хрещате камер відео спостереження.

Одяг обвинуваченої, в якому вона перебувала до пожежі у ході досудового розслідування не вилучався, а тому категоричне зазначення стороною обвинувачення про те, що ОСОБА_9 перебувала у брудному домашньому одязі, в якому порала худобу, а не їздила на роботу, є суб`єктивним припущенням, адже свідки лише перелічували одяг обвинуваченої.

За встановленого, суд першої інстанції констатував відсутність прямих доказів та наявність ряду неузгодженостей у доказах, досліджених судом в ході судового розгляду, які і в своїй сукупності не доводять вину в цілому, а також наявність належним чином не спростованої версії про вчинення на обвинувачену тиску з боку працівників правоохоронних органів.

Заслухавши доповідача, думку прокурорів, які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинувачену ОСОБА_9 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ст. ст. 410, 411 КПК України передбачено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, не провів стосовно ОСОБА_9 повний та неупереджений судовий розгляд, не встановив всі обставини кримінального провадження, які мають суттєве значення для розгляду справи, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не вказав, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, належного правового аналізу та оцінки дослідженим в ході судового провадження доказам не надав, а відтак вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався.

Так, суд першої інстанції в ході судового провадження дослідив надані стороною обвинувачення на підтвердження доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема, матеріали НСРД та прийшов до переконання, що з характеру спілкування вбачається, що фактично працівниками поліції було проведено допит затриманої особи, яка перебуває під контролем поліції і активна поведінка співкамерниці призводить до спотворення змісту НСРД і частина результатів НСРД отримана до постановлення слідчим суддею ухвал про надання дозволу на втручання у приватне спілкування, що є недопустимими доказами.

Однак, колегія суддів не погоджуючись за такими твердженнями суду першої інстанції і зазначає, що згідно результатів НСРД зміст розмов ОСОБА_9 зі співрозмовницею не містить характеру притаманному допиту, зокрема, питання відповідь та за характером спілкування є бесідою двох утримуваних в установі осіб жіночої статі.

Також, суд першої інстанції, визнаючи недопустимим доказом результати НСРД, здійсненні до постановлення слідчим суддею ухвал про надання дозволу, належним чином не врахував, що постанова прокурором про проведення НСРД до постановлення ухвали слідчого судді не була винесена з огляду на самостійність прийняття рішень, зокрема прокурором, та з огляду наявність вже погодженого клопотання до слідчого судді, що також підлягало належній перевірці, враховуючи наявність норм КПК України, які передбачають проведення вказаних слідчих дій без відповідної ухвали слідчого судді з подальшою їх легалізацією, що і було виконано органом досудового розслідування.

Крім того, суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_9 , прийшов до переконання, що показання обвинуваченої та свідка ОСОБА_18 щодо застосування до них недозволених методів працівниками поліції, узгоджуються між собою щодо складання ними більш вірогідної версії подій під впливом працівників поліції, в залежності від установлення обставин. Також вказав, що такі твердження не були спростовані стороною обвинувачення і проведене досудове розслідування за вказаними фактами неповне. Однак, судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідні постанови слідчого про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 365 КК України не були оскаржені стороною захисту.

Разом з тим, в ході проведення НСРД ОСОБА_9 була повідомлена інформація, яка узгоджується з даними судово-медичної експертизи щодо механізму заподіяних тілесних ушкоджень потерпілій та могла бути відомою тільки особі, причетній до кримінального правопорушення.

При цьому, на спростування позиції сторони захисту щодо надання визнавальних пояснень під тиском працівників поліції стороною обвинувачення, в тому числі і в суді першої інстанції, заявлялися відповідні клопотання про призначення судової психологічної експертизи за відеозаписом психологічного стану ОСОБА_9 , які були відхилені, що свідчить про неповноту судового розгляду з огляду на наявність двох суперечливих доказів та враховуючи, що інші докази не усувають розбіжності у відповідних показаннях.

Також, суд першої інстанції, акцентуючи увагу на непроведенні органом досудового розслідування перевірки можливості обвинуваченої у продовж часу з моменту виникнення пожежі до її виявлення, дістатися з місця проживання до магазину «Вулик» та у зворотному шляху, не взяв до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_9 з цього приводу, яка повідомляла, що до магазину добиралася півгодини та довідку слідчого щодо відстані і часу її подолання. При цьому, вказуючи про неналежну перевірку відповідної інформації органом досудового розслідування, відмовив у задоволенні клопотання прокурора про проведення відповідного слідчого експерименту згідно ст.. 333 КПК України, що беззаперечно свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки стверджуючи про неповну перевірку обставин у кримінальному провадженні, які мають важливе значення для повноти судового розгляду, суд першої інстанції відмовляється від здійснення її перевірки за наявності клопотання сторони судового провадження та процесуальних можливостей передбачених КПК України.

Всі вищенаведені недоліки колегія суддів позбавлена можливості усунути самостійно у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, оскільки вони не були предметом дослідження та ретельної перевірки на стадії судового провадження місцевим судом.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що така неповнота судового провадження та відхилення клопотань учасників судового провадження призвела до залишення поза увагою суду нез`ясованих обставин кримінального провадження, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого остаточного судового рішення, що у розумінні ст. ст. 409, 410, 415 КПК України є підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Доводи прокурора викладені в апеляційній скаргах, щодо допущення судом першої інстанції неповноти судового розгляду та істотних порушень кримінального процесуального законодавства України, підлягають ретельній перевірці судом першої інстанції під час нового розгляду із надання їм відповідної оцінки в мотивувальній частині судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Козелецької окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2024 року щодо ОСОБА_9 - скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4