Справа № 686/9195/25
Провадження № 1-кп/686/964/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, в залі суду кримінальне провадження №0000692 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.345 КК України,

встановив:

03 квітня 2025 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшов направлений, в порядку ст. 291 КПК України, першим заступником керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.345 КК України.

Обвинувальний акт надійшов в суд відповідно до ст. 314 КПК України. Справа підсудна Хмельницькому міськрайонному суду Хмельницької області. Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає.

Учасники судового провадження висловили думку про можливість проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні за їх участю.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування, 14.03.2025 р. було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 06.05.2025 р. До спливу цього строку судове провадження, враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення та проведених у кримінальному провадженні процесуальних (слідчих) дій (згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування), завершити не представляється можливим.

Прокурор заявив клопотання, проти якого не заперечили потерпілий, обвинувачений і захисник, про продовження відносно ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на цей час продовжують існувати передбачені ст. 177 КПК України ризики: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення інших кримінальних правопорушень, на теперішній час продовжують існувати.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вищеозначеного, поданого прокурором, клопотання з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину (п.3 ч.2 ст.183 КПК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, тобто, згідно зі ст.12 КК України, даний злочин класифікується як нетяжкий.

Оцінюючи ризики, якими сторона обвинувачення обґрунтовує клопотання, суд дійшов висновку, що вказаний у клопотанні прокурора ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, у виді переховування від органів досудового розслідування, з урахуванням тієї обставини, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершене, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, також прокурором не наведено аргументів, які б давали суду беззаперечні підстави вважати, що ОСОБА_4 , який є не судимою особою та обвинувачується у вчиненні саме нетяжкого злочину, має намір ухилятися й від суду, адже лише та обставина, що обвинувачений не має постійного місця проживання на території Хмельницької області, а також тяжкість можливого покарання у випадку визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, не може свідчити про існування вказаного ризику, відповідно до вимог закону. До того ж, наведена стороною обвинувачення можливість переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду є виключно гіпотетична, яка не підтверджена жодною обставиною.

Також, суд вважає недоведеним існування ризиків перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення інших кримінальних правопорушень, про які згадується у клопотанні прокурора, оскільки ніщо не свідчить про наявність вказаних ризиків на даний час, тобто після затримання ОСОБА_4 , який є не судимою особою, що у розшуку не перебувала, до того ж сам факт, що останній офіційно не працевлаштований, не може вказувати на те, що він має намір вчиняти інші кримінальні правопорушення.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребує позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Разом з тим, на даний час свідки та потерпілий судом не допитані, а тому існує ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні. При оцінці наявності зазначеного ризику, судом врахована встановлена КПК України процедура отримання свідчень від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку, на стадії досудового розслідування, свідчення отримуються шляхом допиту цих осіб слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1 та ч.2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України). Отже ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту отримання показань судом від цих осіб.

За таких обставин по справі, суд приходить до висновку про доведеність прокурором наявності визначеного ст.177 КПК України ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Аналізуючи особу підозрюваного, суд враховує, що ОСОБА_4 є раніше не судимою особою, однак, він має постійне місце проживання, родину, також, обвинувачений важко хворіє, у зв`язку з чим на даний час перебуває на лікуванні у КНП «Хмельницький обласний фтизіопульмонологічний медичний центр» ХОР.

В даному випадку, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, на час судового провадження.

Прокурор у клопотанні просить продовжити на 60 діб строк дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Аналізуючи обставини інкримінованого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його вік, стан здоров`я, майновий та сімейний стан, суд приходить до висновку, що прокурором не доведено, що запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, виконання ним процесуальних обов`язків та запобігти ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків.

Не містить і подане клопотання належного обґрунтування неможливості, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 , адже, лише та обставина, що останній не має постійного місця проживання саме у м.Хмельницькому, не свідчить, що ОСОБА_4 має намір не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Суд враховує суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному судовому розгляді цього кримінального провадження, яке можливе за умов нівелювання відповідних ризиків. Однак, нівелювання цих ризиків, зокрема, ризику впливу на потерпілого та свідків, можливо забезпечити шляхом покладення на обвинуваченого ОСОБА_4 додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Прокурором доведено, що на даній стадії досудового розслідування існує ризик, передбачений ч.1 ст.177 КПК України, - незаконного впливу на потерпілого та свідків, які на даний час судом не допитані.

Водночас, на переконання суду, усі досліджені обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінка обвинуваченого, який у розшуку не перебував, свідчать про те, що запобігти існуючому ризику можливо, шляхом застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, що цілком відповідає характеру і тяжкості діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 .

Враховуючи наведений ризик, усі визначені ст.178 КПК України обставини в їх сукупності, зважаючи на той факт, що запобіжний захід не може застосовуватися з метою покарання чи виправлення особи, а виключно задля запобігання ризикам, визначеним у статті 177 КПК України, а також враховуючи те, що стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання вищезазначеному ризику, суд приходить до висновку, що забезпечити виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_4 зможе запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього зобов`язання прибувати за першою вимогою до суду та з покладенням обов`язків: повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання відповідному органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, (в разі їх наявності); носити електронний засіб контролю, адже такий запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризику, доведеному прокурором. Строк, протягом якого на обвинуваченого ОСОБА_4 будуть покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, слід визначити в межах строків визначених ч.7 ст.194 КПК України, тобто до 27 червня 2025 року включно, у зв`язку з чим у задоволенні вищеозначеного, поданого прокурором, клопотання слід відмовити, а застосований відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає зміні на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 31, 177, 178, 179, 183, 194, 196, 197, 202, 314-316, 331, 392 КПК України, суд -

постановив:

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.345 КК України призначити до судового розгляду суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду (м.Хмельницький, вул. Пилипчука, 1) на 11 год. 30 хв. 07 травня 2025 року.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Роз`яснити учасникам судового провадженням їх право ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, робити з них необхідні виписки та копії.

Доручити уповноваженому органу пробації до 07 травня 2025 року надати досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 - відмовити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований згідно з ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.03.2025 р. відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за першою вимогою до суду та покласти на нього, строком до 27 червня 2025 року включно, наступні обов`язки:

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання відповідному органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, (в разі їх наявності);

- носити електронний засіб контролю.

Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти негайно.

Ухвала, в частині покладення на підозрюваного обов`язків, діє до 27 червня 2025 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі не виконання покладених на нього зобов`язань до нього можуть бути застосовані більш жорсткі запобіжні заходи і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розмірів розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала в частині зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя