Справа № 289/2578/21
Номер провадження 1-кп/289/12/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2025 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000142 від 27.09.2021 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Меньківка, Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , пенсіонера, особи з інвалідністю другої групи, раніше не судимого,

у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2021 року близько 10 години ОСОБА_5 в порушення вимог п.п. 31.1, 31.4, 31.4.1 а), 31.4.5 в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, тобто при відсутності на автомобілі «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на конструктивно встановлених місцях елементів приводу (гнучких тросів) та відповідних гальмових механізмів, що забезпечують блокування задніх коліс та нерухомий стан автомобіля, внаслідок зміни гальмових механізмів задніх коліс (зміна конструкції гальмової системи), та з встановленням на колеса задньої вісі недопустимої для даної марки автомобіля шини марки «Premiorri», розміром 185/60R14, що забороняють експлуатацію транспортних засобів і могли бути виявлені водієм та усунені під час проведення кваліфікованого технічного обслуговування, керував зазначеним автомобілем, яким рухався по вул. Русанівська в м. Радомишль Житомирської області, наближаючись до регульованого перехрестя з вулицею 9-го Січня.

Під час проїзду регульованого перехрестя вулиць Русанівська та 9-го Січня в м. Радомишль Житомирської області на сигнал світлофора зеленого кольору, що дозволяє рух, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи намір на перехресті повернути ліворуч на вул. 9-го Січня, проявляючи необережність та недбалість, порушив наступні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, а саме: не був уважним, не стежив за технічним станом транспортного засобу та за дорожньою обстановкою, що не дало змоги відповідно реагувати на її зміну і відволікся від керування автомобілем у дорозі (п. 2.3 б) вказаних Правил), перед початком руху та зміною напрямку руху вліво не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху (п. 10.1 вказаних Правил), повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора не дав дороги технічно справному мотоциклу «SPARK-SP125С-2С», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що під керуванням ОСОБА_7 , з дотриманням вимог Правил дорожнього руху, рухався в зустрічному напрямку прямо (п. 16.6 вказаних Правил), в результаті чого почав маневр повороту вліво в той момент, коли водій мотоцикла «SPARK-SP125С-2С», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , який відповідно п. 1.4 вказаних Правил розраховував на те, що й інші учасники виконують Правила, вже не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування термінового гальмування, що призвело до зіткнення мотоцикла з автомобілем на перехресті зазначених вулиць, на смузі руху мотоцикла.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, під час зіткнення мотоцикла та автомобіля, водій мотоцикла «SPARK-SP125С-2С», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синцю, рани голови, обличчя, рани, ссадин лівої нижньої кінцівки, переломів 6,7,8 ребер справа та 4,5,6 зліва, забою серця, крововиливів під м`які мозкові оболонки в лівій скроневій та тім`яній ділянках, в праву півкулю мозочка, геморагічного забою головного мозку тяжкого ступеню, гострої субдуральної гематоми лівої гемісфери головного мозку, внутрішньомозкової гематоми лівої лобної ділянки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_7 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в приміщенні КНП «Радомишльська лікарня».

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3 б), 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, аналогічно не визнав цивільний позов, і пояснив, що з 1977 року має посвідчення водія категорії В, С, Е, тривалий час працював водієм і жодного разу не притягувався до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. У вищевказаний день та час у м. Радомишль їхав додому на власному автомобілі марки «ВАЗ-21099» від автопарку у бік с. Лутівка. Була суха та сонячна погода. Разом з ним в автомобілі їхали ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . На зелений сигнал світлофора на перехресті обвинувачений хотів виконати маневр повороту наліво, однак, пропускаючи зустрічний транспорт, зупинився посеред перехрестя. Після проїзду зустрічного автомобіля повільно почав повертати наліво, проте зненацька відбулось зіткнення з мотоциклом під керуванням потерпілого, внаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження, зокрема розсипалось лобове скло, було пошкоджено обидві фари, решітку та бампер, зігнуто лонжерон. На думку обвинуваченого, з огляду на характер механічних пошкоджень його автомобіля, потерпілий ОСОБА_7 їхав зі сторони вул. 9-го Січня, а не зі сторони вул. Русанівської. До того ж, обвинувачений вважає, що якби потерпілий їхав йому назустріч, то він обов`язково його помітив, однак ні він, ні пасажири його автомобіля не зрозуміли звідки з`явився мотоцикл. При цьому, обвинувачений звернув увагу на те, що був зосереджений на керуванні автомобілем, ніхто в той момент його не відволікав та він ні з ким не спілкувався. Після зіткнення обвинувачений, перебуваючи у шоковому стані, вийшов з автомобіля і побачив мотоцикл та його водія, який лежав поряд з правого боку автомобіля, він був ще живий. Пасажири його автомобіля одразу ж почали надавати допомогу потерпілому і викликали швидку медичну допомогу. На відстані 15 м від перехрестя лежав мотошолом. Також обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що після ДТП надав потерпілій в якості матеріальної допомоги кошти в сумі 5000 грн.

Незважаючи на те, що обвинувачений свою вину не визнав, суд вважає, що винуватість останнього у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджена наступними дослідженими у судовому засіданні доказами.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що 27.09.2021 близько 10 год. 40 хв. із мобільного телефону її чоловіка ОСОБА_7 зателефонував працівник Радомишльської лікарні та повідомив, що її чоловік потрапив у ДТП, знаходиться у лікарні без свідомості та попросив приїхати у лікарню. Коли потерпіла їхала у лікарню та проїжджала регульоване перехрестя вул. Русанівська і 9-го Січня, то побачила, що лежав мотоцикл її чоловіка по напрямку с. Лутівка, поряд лежав мотошолом. У лікарні на тілі чоловіка побачила численні гематоми. Чоловіку було проведено хірургічну операцію, однак від травм на четвертий день він помер. Потерпіла звернула увагу на те, що її чоловік працював водієм маршрутного таксі, мав 42 роки водійського стажу, з моменту придбання у 2019 році вказаного мотоциклу ніколи не керував ним без шолому, завжди дотримувався Правил дорожнього руху, у момент ДТП в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував. Свій цивільний позов потерпіла підтримала та вказала, що обвинувачений відшкодував 5000 грн., однак внаслідок смерті чоловіка її сім`я залишилась без годувальника, а дочка без батька. При призначенні судом обвинуваченому покарання наполягала на його суворості.

Допитана свідок ОСОБА_11 показала, що є знайомою обвинуваченого, неприязних стосунків з ним не має. 27 вересня 2021 року близько 10 години, вона та ОСОБА_5 на його власному автомобілі «ВАЗ-21099» їхали з автопарку м. Радомишль в бік с. Лутівка. У автомобілі були ще пасажири - на задньому сидінні сидів її чоловік ОСОБА_12 та брат ОСОБА_13 . Вона сиділа на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_5 за кермом. Останній у стані сп`яніння не перебував. Погода того дня була сухою, опадів не було. Коли на перехресті на зелений сигнал світлофора повільно повертали наліво в момент виконання повороту, раптово та неочікувано відбулось зіткнення. ОСОБА_5 запитав у пасажирів чи їм відомо, що саме трапилось у цей момент. Після вказаного зіткнення автомобіль одразу ж зупинився. Коли всі вийшли з автомобіля, то стало зрозуміло, що мотоцикл зіткнувся з автомобілем. Звідки та в якому напрямку їхав мотоцикл свідок не бачила. Мотоцикл лежав з боку передньої пасажирської двері автомобіля, за мотоциклом лежав його багажник, а мотошолом лежав за автомобілем. Поряд лежав мотоцикліст, який перебував у шоковому стані та якому одразу ж почали надавати допомогу. ОСОБА_11 витирала кров з його обличчя та обробляла рани на голові. Згодом приїхала швидка допомога і забрала потерпілого до лікарні. Зіткнення мотоцикла з автомобілем відбулось у центр передньої його частини. Внаслідок ДТП у автомобіля погнуло бампер, номерний знак, капот, розбилось лобове скло. Свідок вважає, що у обвинуваченого до моменту ДТП не було перешкод для виконання маневру повороту.

Свідок ОСОБА_12 надав аналогічні покази, додатково зазначивши, що у момент зіткнення звуку гальмування він не чув.

Свідок ОСОБА_14 показала, що 27 вересня 2021 року близько 10 години, коли стояла на зупинці поблизу перехрестя вулиць 9-го Січня та Русанівської в м. Радомишль, ближче до кафе «Династія», почула звук мотоцикла, який від автостанції по вул. Русанівській їхав в бік автопарку, після чого почула удар внаслідок зіткнення цього мотоцикла і автомобіля, який на перехресті повертав на вулицю, що в напрямку с. Лутівка. Момент зіткнення вказаних транспортних засобів вона не бачила. Вважає, що мотоцикліст їхав у мотошоломі, оскільки після ДТП він полетів в бік вулиці, де розташоване «Сільпо», а мотоцикл, на її думку, їхав швидко, що визначила по силі звука його двигуна. Бачила потерпілого на місці ДТП, він лежав біля автомобіля.

Свідок ОСОБА_15 показав, що знав потерпілого, оскільки раніше з ним разом працював, неприязних відносин у них не було. 27 вересня 2021 року о 9 год. 30 хв., виконуючи обов`язки водія шкільного автобуса, зупинився на вул. Русанівській в м. Радомишль за перехрестям на відстані 60 м від нього перед автостанцією, щоб зайти до аптеки. Коли повертався з аптеки на цій же вулиці побачив потерпілого, який їхав на мотоциклі в мотошоломі зі сторони автостанції в бік автопарку зі швидкістю 40-45 км/год., вони привітались. Таку швидкість мотоцикла визначив, виходячи із власного досвіду, оскільки має 42 роки водійського стажу. Звук мотора мотоцикла був спокійний, не голосний. Свідок перебіг через дорогу і коли підійшов до автобуса почув удар, повернув голову і побачив, як мотоцикл ударив правий кут автомобіля, там де бампер, а потерпілий перелетів через автомобіль. На світлофорі в цей момент горіло зелене світло. Автомобіль рухався від автопарку і повертав на вулицю в бік с. Лутівка. Мотоцикл вже був майже по середині перехрестя, тому на думку свідка, потерпілий не очікував, що обвинувачений виконає маневр повороту. Після ДТП мотоцикл залишився перед автомобілем, а потерпілий знаходився з лівого боку автомобіля.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що працює водієм швидкої медичної допомоги центру екстреної медичної допомоги. 27 вересня 2021 року близько 10 години надійшов виклик про ДТП в м. Радомишль на перехресті вулиць Мала Житомирська - 9-го Січня, тому він разом з фельдшером ОСОБА_17 прибули на місце події, де на проїзній частині на спині лежав потерпілий. У нього було у крові травмоване обличчя. Розташування транспортних засобів та чи працював світлофор на перехресті він не запам`ятав, бо виконував свої обов`язки. Пам`ятає, що потерпілого швидко завантажили до машини і доставили до лікарні.

Допитана свідок ОСОБА_17 показала, що працює фельдшером з надзвичайних ситуацій пункту постійного базування бригад м. Радомишль КП «Центр екстреної медичної допомоги» Житомирської обласної ради. 27 вересня 2021 року надійшов виклик, що на перехресті вулиць 9-го Січня та Русанівської в м. Радомишль сталась ДТП з потерпілим, який без свідомості. Коли разом з ОСОБА_16 прибули у вказане місце, було виявлено потерпілого, який лежав ближче до вул. 9-го Січня на асфальті без свідомості та у нього була травмована голова. У подальшому останній був доставлений до КНП «Радомишльська лікарня».

Свідок ОСОБА_18 показав, що 27.09.2021 близько 10 години стояв біля магазину «Династія» у 20-30 м від перехрестя вулиць 9-го Січня та Русанівської в м. Радомишль, тому бачив, як з вул. Русанівської рухався автомобіль «ВАЗ», зеленого кольору, на зелений сигнал світлофора, та зупинився посеред перехрестя, почав плавно рухатись, виконуючи поворот ліворуч, однак не пропустивши мотоцикл, який рухався прямо, відбулось зіткнення автомобіля з мотоциклом. Мотоцикл рухався зі швидкістю 40-50 км/год. Безпосередньо момент зіткнення він не бачив, бо як раз в цей час відволікся. Вважає, що мотоцикл в`їхав у праве крило автомобіля. Після ДТП водій мотоцикла був без свідомості, тому хтось викликав медичну допомогу, а свідок зателефонував у поліцію.

Крім того, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується нижченаведеними дослідженими судом письмовими доказами.

Зі змісту витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000142, вбачається, що 27.09.2021 внесено відомості про те, що 27 вересня 2021 року близько 10 години ОСОБА_5 , керуючи власним автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на регульованому перехресті вулиць 9-го Січня та Русанівської в м. Радомишль зіткнувся з мотоциклом «SPARK-SP125C-2C», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у Радомишльській лікарні (а.с. 106-107 том №1).

У постанові Верховного Суду у справі №761/28347/15-к від 09.09.2020, суд вказав, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

Відповідно вказані витяги, долучені прокурором до матеріалів кримінального провадження, суд вважає електронною базою даних, дані витяги засвідчують факт внесення відомостей до ЄРДР і належність та допустимість доказів, отриманих після внесення вказаних відомостей до реєстру.

Згідно рапорту інспектора-чергового ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від ОСОБА_18 27.09.2021 о 10 год. 09 хв. до служби «102» надійшло повідомлення про те, що в м. Радомишль на перехресті біля магазину «Династія» сталась ДТП, а саме авто збило мотоцикліста (а.с. 108 том №1).

У відповідності до постанов Верховного Суду у справі №606/1634/15-к від 12.04.2019 та Верховного Суду у справі №225/1952/17 від 15.10.2020 рапорт немає самостійного значення, однак оцінюється в сукупності з іншими доказами у справі, а відтак вказаний рапорт, долучений прокурором до матеріалів кримінального провадження береться судом до уваги.

Згідно даних протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27 вересня 2021 року, схеми та фототаблиці до нього, слідчим СВ ВП №3 Житомирського РУП було проведено огляд місця ДТП на регульованому перехресті 9-го Січня та Русанівської в м. Радомишль та встановлено, що 27.09.2021 було ясно, сонячно, без опадів, температура повітря 15°С; проїзна частина є горизонтальною ділянкою, дорожнє покриття асфальтобетонне загальною шириною 13 м, сухе чисте, призначене для руху в двох напрямках, нерівності та пошкодження дорожнього покриття відсутні, дорожня розмітка відсутня; до проїзної частини примикають праворуч тротуар шириною 2,1 м, ліворуч тротуар шириною 1,7 м; відеоспостереження на місці ДТП відсутнє; об`єкти, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч - відсутні; сліди, які б свідчили про переміщення транспортних засобів відсутні. На мотоциклі «SPARK-SP125C-2C», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було пошкоджено пластикове облицювання, зігнуто кермо та захисні дуги, наявні подряпини на корпусі. На автомобілі «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було розбито лобове скло, дві передні фари, зігнуто передній бампер та капот. Мотоцикл «SPARK-SP125C-2C» був розташований на відстані 4,3 м від переднього колеса до правого краю дороги, 5,2 м від заднього колеса та 11,7 м від краю перехрестя. Автомобіль «ВАЗ-21099» був розташований на відстані 5,4 м від переднього лівого колеса до лівого краю дороги, 3,9 м від заднього лівого до краю дороги та 9,2 м від краю перехрестя. Осип скла шириною 6,7 м розташований на відстані 4,9 м до лівого краю та 4,1 м до правого. Багажник мотоцикла розташований на відстані 9 м від краю перехрестя та 4,3 м до правого краю перехрестя. Мотошолом розташований на відстані 4,2 м від лівого краю вул. Русанівської та 5 м до лівого краю перехрестя. Сліди шин на дорожньому покритті відсутні. На дорозі залишені мотоциклом потертості довжиною 3,8 м, 5,1 м та 6,8 м до правого краю (а.с. 109-129 том №1).

Згідно копії посвідчення водія обвинувачений має право керування транспортними засобами категорії В1, В, С1, С, ВЕ, С1Е, СЕ, а відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортному засобу останньому на належить автомобіль «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 130 том №1).

Висновком експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/106-21/10080-ІТ від 28.10.2021 підтверджується те, що на момент ДТП, робоча гальмова система автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходилась в технічно працездатному стані, однак не відповідала вимогам п. 31.4.1 а) ПДР, стоянкова гальмова система цього автомобіля знаходилась в технічно не працездатному стані. На момент ДТП рульове керування та ходова частина вказаного автомобіля знаходились в технічно працездатному стані, однак ходова частина не відповідала вимогам п.п. 31.4.5 в) ПДР. В процесі дослідження технічного стану рульового керування та ходової частини автомобіля не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитись в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної ДТП. Виявлена зміна конструкції гальмової системи, а саме гальмових механізмів задніх коліс, може впливати на ефективність гальмування автомобіля, однак питання про причинний зв`язок між вказаними несправностями та виникненням даної ДТП може бути вирішений під час проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод». Виявлена несправність (зміна гальмових механізмів задніх коліс - зміна конструкції) носить суто експлуатаційний характер, та могла бути виявлена водієм до ДТП і усунене під час проведення кваліфікованого технічного обслуговування (а.с. 139-145 том №1).

Згідно висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/106-21/10081-ІТ від 28.10.2021 на момент ДТП гальмова система, рульове керування та ходова частина мотоцикла «SPARK-SP125C-2C», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходились в технічно працездатному стані. В процесі дослідження технічного стану вказаного мотоцикла не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитись в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (а.с. 148-153 том №1).

Відповідно до висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/106-21/10072-ІТ від 29.10.2021 первинний контакт вищевказаних транспортних засобів відбувся між передньою частиною (переднім реєстраційним номером, переднім бампером та кришкою моторного відсіку) автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та передньою частиною лівої бокової поверхні (переднім колесом, лівою амортизаційною стійкою вилки, лівою захисною дугою) мотоцикла «SPARK-SP125C-2C», реєстраційний номер НОМЕР_2 , при загальному русі транспортних засобів в зустрічно-перехресному напрямку. З технічної точки зору місце зіткнення вказаного автомобіля і мотоцикла розташоване на проїзній частині в межах перехрестя вул. Русанівська та 9-го Січня в м. Радомишль, на деякій відстані перед початком утворення подряпини на асфальті, початок якої зафіксований в поперечному напрямку на відстані 3,8 м від лівого краю проїзної частини по вул. Русанівська, в повздовжньому напрямку на відстані 6,8 м від умовної лінії правого краю проїзної частини по вул. 9-го Січня, більш точніше вказати розташування місця зіткнення транспортних засобів не представилось можливим по причині відсутності характерної слідової інформації за якою можливо було б прийти до категоричного висновку (осип ґрунту, зміна напрямку утворення слідів гальмування ТЗ, сліди зсуву ТЗ тощо) (а.с. 156-165 том №1).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 30 вересня 2021 року за участі ОСОБА_5 , зі схемою та ілюстративною таблицею до нього, останній показав, як перед початком виконання повороту ліворуч на перехресті вул. Русанівська та 9-го Січня в м. Радомишль був розташований його автомобіль, а саме у правій смузі руху ближче до центру перехрестя на відстані 4,7 м від правого переднього колеса автомобіля до краю перехрестя, 4,7 м від лівого заднього колеса до краю перехрестя та відстані 7,4 м від переднього лівого колеса до краю перехрестя. Після розташування залученого до слідчого експерименту автомобіля було встановлено, що видимість у напрямку руху складає не менше 100 м і її нічого не обмежує. ОСОБА_5 показав місце, де він відчув удар у передню частину його автомобіля, а саме що воно знаходиться на зустрічній смузі перехрестя на відстані 6,5 м від лівого краю перехрестя, 7,1 м від правого краю перехрестя та 11 м від краю перехрестя прямо. Замірами було встановлено, що з моменту зміни напрямку руху ліворуч автомобіль «ВАЗ-21099» по дузі долає 2,4 м зі швидкістю на яку вказав ОСОБА_5 з середнім час - 1,8 с (а.с. 167-174 том №1).

Рапортами спеціаліста-криміналіста ВП №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 01.10.2021 підтверджується те, що зі служби «102» надійшло повідомлення про смерть 30.09.2021 о 19 год. ОСОБА_7 у реанімаційному відділенні, після ДТП, яке трапилось 27.09.2021 (а.с. 175-176 том №1).

Протоколом огляду від 01.10.2021 та ілюстративною таблицею до нього підтверджується те, що у морзі Радомишльської лікарні було проведено огляд трупа ОСОБА_7 , на тілі якого було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, рани на голові, синців та подряпин на обох руках, тулубі та ногах (а.с. 177-182 том №1).

Висновком експерта Малинського відділення судово-медичної експертизи №161 від 26.10.2021 підтверджується те, що причиною смерті ОСОБА_7 явилась внутрішньочерепна травма з тривалим коматозним станом, яка ускладнилась набряком головного мозку, що зумовило зупинку функцій центральної нервової системи, серцевої діяльності, дихання. При судово-медичному дослідженні трупа виявлено тілесні ушкодження у вигляді синцю, рани голови, обличчя, рани, ссадин лівої нижньої кінцівки, перелому 6, 7, 8 ребер справа, 4, 5, 6 зліва, забою серця, крововиливів під м`які мозкові оболонки в лівій скроневій та тімянній ділянках, в праву півкулю мозочка, геморагічного забою головного мозку тяжкого ступеню, гострої субдуральної гематоми лівої гемісфери головного мозку, внутрішньомозкової гематоми лівої лобної ділянки, які мають ознаки тяжкого ступеню тяжкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення, могли виникнути від дії твердих тупих предметів із значною силою прикладання і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Смерть його настала в КНП «Радомишльська лікарня» 30.09.2021 о 18 год. в стаціонарі. Відносно до травмуючого об`єкту він міг перебувати лівою стороною тіла. Даними про те, в якому стані (тверезий чи п`яний) він міг перебувати в момент отримання тілесних ушкоджень судово-медичний експерт не володіє (а.с. 183-185 том №1).

Згідно висновку експерта Житомирського відділення Київського НДІ судових експертиз ОСОБА_19 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №2237/21-25 від 06.10.2021 водій мотоцикла «SPARK-SP125C-2C» ОСОБА_7 не мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21099» шляхом застосування термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій вказаного мотоцикла ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР. З технічної точки зору та відповідно до проведених розрахунків в діях водія ОСОБА_7 невідповідностей технічним вимогам п. 12.3 ПДР не вбачається. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 та п. 16.6 ПДР, однак його дії не відповідали вимогам зазначених пунктів ПДР. З урахуванням вихідних даних та проведеного дослідження, з технічної точки зору, причиною створення аварійної обстановки і виникнення згаданої ДТП, в даних умовах дорожнього руху, слід вважати невідповідність дій водія ОСОБА_5 , які суперечили вимогам п. 10.1, 16.6 ПДР (а.с. 189-192 том №1).

Судовий експерт ОСОБА_19 , будучи викликаний в судове засідання для роз`яснення вищевказаного висновку експертизи №2237/21-25 від 06.10.2021, зазначив, що ним проводились судова автотехнічна експертиза лише на підставі вихідних даних, які йому були надані слідчим у матеріалах кримінального провадження та зазначені в його постанові. Експерт вказав, що мотоцикліст з моменту виявлення небезпеки подолав відстань 20 м, а для зупинки йому потрібна було 23,7 м, середній час існування для нього небезпеки становив 1,8 с. Згідно дослідженої ним схеми слідів гальмування мотоцикла не було. Мотоцикліст їхав зі сталою швидкістю, не змінюючи її, що було враховано в ході проведення експертизи. Експерт зазначив, що з технічної точки зору обвинувачений перед тим, як розпочинати маневр повороту повинен був переконатись, що не створить перешкоду для руху мотоциклу. Перевагу в русі мав саме потерпілий, обвинувачений мав гальмувати, а не продовжувати рух. Експертом були встановлені в діях ОСОБА_5 невідповідності вимогам п. 10.1, 16.6 ПДР. Експерт розтлумачив значення терміну зустрічно-перехресного руху, вказавши, що це рух під певним кутом.

Зі змісту висновків щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що в момент ДТП 27 вересня 2021 року, як обвинувачений ОСОБА_5 , так і потерпілий ОСОБА_7 в стані сп`яніння не перебували (а.с. 193-194, 196 том №1).

Згідно копії полісу №АР/8946238 від 01.10.2020 цивільно-правова відповідальність обвинуваченого за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УПСК», строк дії полісу з 01.10.2020 до 30.09.2021 (а.с. 213 том №1).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 10 січня 2024 року за участі свідка ОСОБА_15 та фототаблиці до нього, останній показав місце, де на вул. Русанівській в м. Радомишль він зупинив автобус, відстань від якого до краю регульованого світлофором перехрестя вулиць 9-го Січня та Русанівської склала 39 м. Після цього свідок показав місце розташування аптеки до якої він заходив. Відстань від місця, де стояв автобус до місця розташування аптеки складає 76 м. Потім свідок ОСОБА_15 показав місце на проїжджій частині вулиці Русанівської, де він побачив чоловіка на мотоциклі, відстань від якого до правого краю становила 1,4 м, а до краю перехрестя вулиць Русанівської та 9-го Січня - 39 м. Згодом свідок показав місце на перехресті, де стояв автомобіль «ВАЗ-21099», а після цього місце, де лежав мотоцикл. ОСОБА_15 показав місце на перехресті, де лежав постраждалий водій мотоцикла, зокрема біля правого кута перехрестя вулиць Русанівської та 9-го Січня, а також місце, де лежав шолом. Під час слідчого експерименту свідок тричі пройшов відстань 7,4 м, переходячи дорогу до місця, де стояв автобус і таким чином визначено, що середній час за який він долає цю відстань становить 4,93 с (а.с. 89-95 том №2).

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інститут судових експертиз за результатами проведення додаткової судової автотехнічної експертизи №6072/24-52 від 07.04.2025 визначити швидкість мотоцикла «SPARK-SP125C-2C» за обсягом наданих на дослідження матеріалів в рамках даного дослідження експертним (розрахунковим) шляхом неможливо. В даній дорожній обстановці з технічної точки зору водію автомобіля «ВАЗ-21099» необхідно було діяти у відповідності з вимогами п. 16.6 ПДР. В даній дорожній обстановці з технічної точки зору дії водія вказаного мотоцикла регламентуються п. 12.4, а з моменту виникнення небезпеки для руху - вимогами п. 12.3 ПДР. Визначити технічну можливість у водія мотоцикла уникнути даної ДТП експертним (розрахунковим) шляхом в категоричній формі неможливо. Приймаючи до уваги кількісні дані зближення транспортних засобів з моменту виникнення небезпеки для руху дії водія автомобіля «ВАЗ-21099» з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 16.6 ПДР; дана невідповідність з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Оскільки за обсягом наданих на дослідження матеріалів в категоричній формі визначити технічну можливість у водія мотоцикла уникнути даної ДТП експертним (розрахунковим) шляхом неможливо, тому і здійснити оцінку дій водія мотоцикла з технічної точки зору відповідно до вимог ПДР та встановити невідповідність вимогам ПДР, що знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, а також встановити чиї дії з технічної точки зору стали причиною створення аварійної обстановки і виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди в категоричній формі в рамках даного дослідження також неможливо (а.с. 135-144 том №2).

Доводи захисника про недопустимість, як доказу протоколу проведення слідчого експерименту від 30 вересня 2021 року з огляду на те, що слідчий експеримент за участі ОСОБА_5 всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України проведено без участі захисника, хоча ОСОБА_5 мав проблеми зі слухом, суд відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад.

Статтею 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: порушення права особи на захист.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Відповідно до ч. 2 вказаної норми Закону під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Статтею 223 КПК України передбачені вимоги до проведення слідчих дій. Так, відповідно до ч. 7 слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У статті 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

З урахуванням наведеного докази повинні бути отримані у передбаченому КПК України порядку. Це означає, що доказами можуть бути лише ті фактичні дані, які отримані в результаті проведення слідчих (розшукових), негласних (розшукових) дій, які передбачені Кодексом, і в тому порядку, як це передбачено відповідною процесуальною дією.

Як вбачається зі змісту вищезгаданого протоколу проведення слідчого експерименту від 30.09.2021 (а.с. 167-169 том №1) дану слідчу дію проведено за участі свідка ОСОБА_5 у присутності двох понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . ОСОБА_5 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 66, 67 КПК України, про що у відповідній графі протоколу міститься підпис обвинуваченого. Тобто ОСОБА_5 зокрема було роз`яснено його право користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката, а також відмовитися давати показання щодо себе, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення.

У ході проведення зазначеної слідчої дії ОСОБА_5 описував перебіг подій, які відбувалися 27 вересня 2021 року близько 10 години, при цьому, детально розказав та показав обставини ДТП за участі його автомобіля. Також показав розташування його автомобіля на перехресті перед початком виконання повороту вліво та місце зіткнення транспортних засобів.

Тобто слідчий експеримент відбувся у формі, що містила ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, що свідчило про те, що ця слідча (розшукова) дія була проведена із дотриманням вимог закону та прав учасників такої слідчої дії.

Водночас, протокол проведення слідчого експерименту було прочитано ОСОБА_5 і останній будь-яких зауважень, як щодо його змісту, так і щодо проведення слідчої дії перед його підписанням не вказав.

Відтак, судом встановлено, що проведення вказаної слідчої дії відбулося без порушення будь-яких прав і свобод людини, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України, а наданий протокол проведення слідчого експерименту від 30.09.2021, за обставин цього кримінального провадження, є доказом у якому містяться дані про обставини, що мають значення для справи.

Інші доводи сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху та винуватість у вказаному правопорушенні, суд оцінює критично, оскільки винуватість обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину знайшла своє підтвердження під час дослідження судом сукупності вище перелічених доказів.

Разом з тим, суд виключає з обвинувачення те, що порушення ОСОБА_5 вимог п.п. 31.1, 31.4, 31.4.1 а), 31.4.5 в) Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням згаданої вище дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, оскільки це не підтверджено доказами, які надано стороною обвинувачення та навпаки спростовується згаданим вище висновком експертизи №СЕ-19/106-21/10080-ІТ від 28.10.2021 (а.с. 139-142 том №1), згідно якого технічний стан рульового керування та ходової частини, зміна конструкції гальмової системи автомобіля «ВАЗ-21099» не знаходиться в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної ДТП.

Отже, оцінивши всі докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає винуватість ОСОБА_5 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_5 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому ОСОБА_5 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має похилий вік та являється особою з інвалідністю другої групи.

Згідно досудової доповіді, наданої Житомирським районним сектором №6 Філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області від 09.05.2022, виправлення ОСОБА_5 можливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк (а.с. 73-77 том №1).

Однак, з врахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, не визнання ним вини у скоєному та відсутності каяття, лише часткового відшкодування заподіяних збитків суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи цивільний позов, заявлений потерпілою у власних інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про стягнення з обвинуваченого майнової та моральної шкоди (а.с. 17-42), суд вважає, що його необхідно задовольнити частково у зв`язку із наступним.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ по відшкодуванню шкоди» від 27.03.1992 №6 відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

У судовому засіданні встановлено, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у заподіянні смерті ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку вчинено джерелом підвищеної небезпеки, доведена повністю. Потерпіла ОСОБА_4 є дружиною загиблого ОСОБА_7 (а.с. 35 том №1), а тому має право на відшкодування завданої їй матеріальної та моральної шкоди у зв`язку зі смертю чоловіка. Також встановлено, що подружжя ОСОБА_23 мають малолітню доньку ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 36 том №1).

Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування потерпілій ОСОБА_4 завданої матеріальної шкоди, суд виходить з належного документального підтвердження понесених витрат на лікування її чоловіка та на поховання в сумі 9372,60 грн., з яких витрати на лікування складають 7177,60 грн., а на поховання в сумі 2195 грн. (а.с. 25-29).

Витрати потерпілої за проведення пластичної операції в сумі 1100 грн., за проведення розтину в сумі 800 грн., за викопування ями на цвинтарі в сумі 1000 грн. та за послуги катафалку в сумі 3000 грн. документально не підтверджено.

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено судом в цій справі, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «УПСК» (а.с. 213 том №1), а тому у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, який діяв на момент виникнення правовідносин, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем у цій справі має бути вказана страхова компанія, а на суму, яка перевищує ліміти - обвинувачений.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який діяв на момент виникнення правовідносин, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Згідно з п. 27.4 ст. 27 вказаного Закону страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

На день настання страхового випадку встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6000 грн.

Отже, гарантований розмір страхового відшкодування витрат на поховання складає 72000 гривень (6000 грн.*12).

Разом з тим судом було встановлено, що позовні вимоги у цій частині, пред`явлені до обвинуваченого, а тому задоволенню не підлягають, оскільки обов`язок з відшкодування цієї шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Таким чином, цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого витрат на лікування потерпілого та його поховання в загальній сумі 9372,60 грн. задоволенню не підлягає.

Витрати на проведення поминальних обідів, які проводилися після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України, а тому відшкодуванню не підлягають. Такий висновок суду ґрунтується і на правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року №500/8418/13-ц, а тому в цій частині цивільного позову суд також відмовляє.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Згідно п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, який діяв на момент виникнення правовідносин, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17.

До матеріалів кримінального провадження долучено довідку про розмір доходу ОСОБА_7 за період з 01.04.2021 року по 30.09.2021 року, що складає 42354,80 грн. (а.с. 42 том №1).

Згідно копію трудової книжки потерпілої ОСОБА_4 станом на 21.02.2021 вона отримувала допомогу по безробіттю (а.с. 39-40 том №1).

Отже, потерпілою не доведено, що вона отримувала матеріальне утримання лише від чоловіка, і що це утримання було постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відтак, позовна вимога про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 1/3 частини від заробітку її чоловіка до досягнення дитиною ОСОБА_7 14 років задоволенню не підлягає.

Також слід зауважити, що відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Наведена норма прямо визначає, що шкода відшкодовується певним особам, а не їх законним представникам, тобто право на звернення до суду мають саме такі особи. Законні представники мають право звертатися до суду в їх інтересах, але про це має бути зазначено в позові і стягнення присуджується не на корить законного представника, який з часом може змінитися, а на користь особи, яка має право на певне відшкодування, що цілком відповідає вимогам ст. 47 ЦПК України.

Тож з огляду на зміст позовної вимоги, позов ОСОБА_4 в частині стягнення з обвинуваченого відшкодування матеріальної шкоди в порядку ст. 1200 ЦК України саме на її користь, а не дитини, не відповідає вимогам закону, на що слід звернути увагу при подальшому зверненні до суду з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства. Відтак в цій частині цивільний позов задоволенню теж не підлягає.

При вирішення цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої та її дитини моральної шкоди у загальному розмірі 600000 грн. суд враховує наступне.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її заподіяла, якщо шкода заподіяна каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з вимогами абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розглядаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої та її доньки ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 суд, виходячи з позовної заяви, враховує, що вони внаслідок смерті потерпілого мають сильні душевні страждання, хвилювання, що призводить до постійних негативних емоцій.

Варто зауважити, що моральну шкоду, спричинену втратою близької людини, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки така шкода не має жодного матеріального критерію майнової оцінки. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути співмірним нанесеній моральній шкоді.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», Суд зазначив, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Виходячи з наведених вище висновків, та розглядаючи заявлені потерпілою вимоги, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини дорожньо-транспортної події, а також майновий стан обвинуваченого ОСОБА_5 , який є пенсіонером, особою з інвалідністю другої групи, виходячи з принципу зваженості та справедливості, суд доходить висновку про те, що вимоги потерпілої про стягнення з обвинуваченого на її користь та користь доньки в якості відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню на суму по 250 000 грн. на кожного.

Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати пов`язані із проведенням судових експертиз у загальній сумі 34510 грн. 59 коп., які складаються з витрат, пов`язаних із проведенням інженерно-транспортних судових експертиз у загальному розмірі 4462 грн. 12 коп. (а.с. 146, 154, 166 том №1) та витрат, пов`язаних із проведенням судової автотехнічної експертизи та додаткової судової автотехнічної експертизи у загальній сумі 30048,47 грн. (а.с. 188 том №1, а.с. 145 том №2).

Долю речових доказів суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Враховуючи поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, а також відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 будь-якого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Ураховуючи, що судом частково задоволено цивільний позов, відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України відсутні підстави для скасування арешту з автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить обвинуваченому та на який ухвалою слідчого судді Радомишльського районного суду від 04 жовтня 2021 року накладено арешт (а.с. 133 том 1). Натомість арешт, що накладено цією ж ухвалою суду на мотоцикл «SPARK-SP125С-2С», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_7 , підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_4 , яка одночасно діє в інтересах малолітньої ОСОБА_22 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_22 моральну шкоду в сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень. У задоволенні решти позовних вимог цивільного позову відмовити.

Речові докази, а саме автомобіль «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , та мотоцикл «SPARK-SP125С-2С», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_24 - повернути власникам.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати пов`язані із проведенням судових експертиз у загальній сумі 34510 (тридцять чотири тисячі п`ятсот десять) грн. 59 коп., які складаються з витрат, пов`язаних із проведенням інженерно-транспортних судових експертиз у загальному розмірі 4462 грн. 12 коп. (а.с. 146, 154, 166 том №1) та витрат, пов`язаних із проведенням судової автотехнічної експертизи та додаткової судової автотехнічної експертизи у загальній сумі 30048,47 грн. (а.с. 188 том №1, а.с. 145 том №2).

Скасувати арешт з мотоцикла «SPARK-SP125С-2С», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який накладено ухвалою слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1