КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.02.2009 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 186, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- 09.11.2012 Оболонським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 2 (два) роки 1 (один) місяць позбавлення волі;

- 24.04.2013 Шевченківським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 (три) роки 3 (три) місяці позбавлення волі;

- 12.06.2015 Ірпінським міським судом Київської області за ст.ст. 391,71 КК України на 2 (два) роки 2 (два) місяці позбавлення волі;

- 27.10.2016 Печерським районним судом міста Києва за ч 2 ст. 15, ч. 2 185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України із іспитовим строком на 2 (два) роки;

- 20.09.2017 Оболонським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі;

- 31.05.2018 Шевченківським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 3 (три) роки 3 (три) місяця позбавлення волі,

- 27.07.2023 року Київським апеляційним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання 4 місяці арешту,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року більш суворим призначеного за даним вироком остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Згідно з вироком суду, 03 квітня 2023 року, тобто в період дії воєнного стану запровадженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ затвердженого Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні, яким введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, продовжено Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, та продовжено Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, та продовжено Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, та продовжено Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб та продовжено Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 затвердженим Законом України від 16 листопада 22 року № 2738, продовжено Указом президента України № 58/2023 від 06.02.2023 строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб, приблизно о 14 годині 55 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні магазину «Ева», що знаходиться за адресою м. Київ, провул. Політехнічний, 3В, під виглядом добросовісного покупця, взяв з товарної полиці жіночу туалетну воду Versace Bright Crystal (скан-код. 819) вартістю 2832 (дві тисячі вісімсот тридцять дві гривні) 50 копійок, (без ПДВ), які в подальшому поклав до кишені куртки, з метою викрадення.

Надалі, ОСОБА_7 , із викраденими парфумами, які він поклав до кишені куртки, направився до виходу та не сплативши за товар, покинув приміщення магазину «Ева», що знаходиться за адресою: м. Київ, провул. Політехнічний, 3В, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 , таємно, повторно викрав чуже майно, в умовах дії воєнного стану, а саме: жіночу туалетну воду Versace Bright Crystal (скан-код. 819), вартістю 2832 (дві тисячі вісімсот тридцять дві гривні) 50 копійок, (без ПДВ), чим спричинив матеріальну шкоду ТОВ «РУШ».

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши ст. ст. 69, 75 КК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник зазначає, що оскаржуваний вирок ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю визначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Сторона захисту вважає, що суд першої інстанції помилково не застосував до ОСОБА_7 положення ст. ст. 69, 75 КК України і призначив занадто суворе покарання.

Суд першої інстанції обґрунтував неможливість застосування ст. 69 КК України тим, що відсутні обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, а також те, що обвинувачений вчинив умисний корисливий тяжкий злочин.

Проте на думку захисника, наявність таких обставин, які пом`якшують покарання, як визнання вини, щире розкаяння, сприяння розкриттю злочину, є підставою для застосування ст. 69 КК України.

Також захисник вважає, що суд першої інстанції мав можливість застосувати ст. 75 КК України і звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Київського апеляційного суду від 27.07.2023 більш суворим призначеного за даним вироком призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року остаточно визначивши до відбуття показання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

У змінах до апеляційної скарги прокурор ОСОБА_5 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року та вироком Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року, остаточно визначивши до відбуття показання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор вважає, що вирок підлягає до скасування у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню, що потягло за собою призначення покарання, яке через свою м`якість не відповідає ступеню тяжкості вчиненого діяння та особі обвинуваченого.

Зокрема, прокурор зазначає, що ОСОБА_7 неодноразово засуджений за вчинення злочинів проти власності, зокрема останні рази - 14 грудня 2022 року вироком Шевченківського районного суду міста Києва за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та 27 липня 2023 року Київським апеляційним судом за ч. 1 ст. 309 КК України (яким скасовано в частині призначеного покарання вирок Подільського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року) до покарання у виді 4 місяці арешту.

Відповідно до фактичних обставин справи, визнаних судом доведеними, інкримінований злочин обвинуваченим вчинено 03 квітня 2023 року, тобто після ухвалення рішення Подільським районним судом м. Києва від 18 серпня 2022 року та Шевченківським районним судом м. Києва від 14 грудня 2022 року.

Таким чином, прокурор вважає, що місцевий суд проігнорував вимоги закону України про кримінальну відповідальність та правові висновки Верховного Суду, а також положення ч. 4 ст. 71 КК України, які підлягали обов`язковому застосуванню.

Окрім того, при призначенні покарання з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року необхідно керуватись саме положеннями ст. 71 КК України та призначити покарання за сукупністю вироків.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування до нього Закону України, яким було декриміналізовано крадіжки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу та заперечував щодо апеляційної скарги захисника, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив задовольнити апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах встановлених судом та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України в апеляціях прокурора та захисника не заперечуються.

Щодо клопотання обвинуваченого про застосування до нього вимог закону, яким декриміналізовано діяння, то воно не може бути задоволеним.

Законом № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було викладено у новій редакції ст. 51 КУпАП та змінено розмір дрібного викрадення чужого майна з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, 03 квітня 2023 року, та вартість викраденого майна складає 2 832 грн. 50 коп.

Станом на 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатної особи з розрахунку на місяць складав 2684 грн., то у 2023 році для норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень застосовується неоподатковуваний мінімум в розмірі 1342,00 грн.

Отже, з урахуванням вимог Закону № 3886-IX від 18 липня 2024 року особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України настає, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Позаяк вартість майна, викраденого ОСОБА_7 03 квітня 2023 року, є більшою за розмір, з якого відповідно до Закону 3886-IX настає кримінальна відповідальність, відсутні підстави для висновку про застосування до обвинуваченого вимог закону, яким декриміналізовано діяння.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимим, офіційно не працює, не перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом та наглядом лікаря-психіатра, зі слів, є особою з інвалідністю другої групи, відсутність обставин, які обтяжують покарання та обставину, яка пом`якшує покарання, - шире каяття та призначив покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Окрім того, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Київського апеляційного суду від 27.07.2023 року більш суворим покаранням, призначеним цим вироком у виді 4 років позбавлення волі.

Проте, поза увагою суду залишилось те, що на момент постановлення оскаржуваного вироку ОСОБА_7 був засуджений за двома вироками.

Так, вироком Подільського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на два роки.

Вказаний вирок 27.07.2023 року було скасовано Київським апеляційним судом в частині призначення покарання з постановленням нового вироку, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України було призначено покарання у виді арешту, строком на чотири місяці.

Окрім того, ОСОБА_7 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Відповідно до встановлених судом обставин ОСОБА_7 вчинив злочин 03.04.2023 року, тобто після ухвалення вироків Подільського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року (скасованого в частині призначення покарання вироком Київського апеляційного суду від 27.07.2023 року) та вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року, за якими покарання не відбуте.

Згідно з правовим висновком у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 01.06.2020 у справі N 766/39/17 (провадження N 51-8867кмо18), при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Згідно з положеннями ст. 71 КК остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а тому в даному випадку положення ч. 1 ст. 71 КК України підлягали обов`язковому застосуванню.

Отже, у цьому провадженні ОСОБА_7 необхідно було призначити покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України з урахуванням покарання, призначеного вироками Київського апеляційного суду від 27.07.2023 року та Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року.

Суд першої інстанції помилково призначив покарання за ч. 4 ст. 70 КК України, не врахувавши, що вирок Подільського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року, скасований в частині призначення покарання вироком Київського апеляційного суду від 27.07.2023 року, був постановлений до вчинення злочину, за який ОСОБА_7 засуджувався оскаржуваним вироком, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року та невідбута частина покарання за вироком не були враховані взагалі.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, мотиви призначення покарання, на які суд першої інстанції послався у своєму вироку, загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість призначення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, оскільки вважає, що таке покарання за своїм розміром буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з урахуванням наявності обставини, що пом`якшує покарання та відсутності обставин, які його обтяжують.

Окрім того, колегія суддів вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України, частково приєднавши до покарання, призначеного цим вироком, невідбуту частину покарання за вироками Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року та Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року.

Щодо доводів апеляції захисника про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а також звільнення його від відбування покарання з випробуванням, то вони є необґрунтованими та безпідставними.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 не наведено будь-яких ґрунтовних даних, які б дозволили зробити висновок про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на п`ять років, як за своїм видом, так і розміром, є явно несправедливим через його суворість.

Прохання захисника про призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України у меншому розмірі, ніж передбачено санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, не може бути задоволено, оскільки у цьому провадженні встановлена лише одна обставина, яка пом`якшує покарання - щире каяття, а для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, необхідна наявність кількох обставин. що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

В апеляційній скарзі захисника не наведено необхідних умов, передбачених ч. 1 ст. ст. 69 КК України щодо застосування вказаного закону при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 і колегія суддів не убачає обставин, за яких вказаний закон може бути застосовано у цьому провадженні.

Також в апеляційній скарзі захисника не наведено обставин, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України давали б підстави суду для висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимим, у тому числі за вчинення корисливих злочинів, повторно вчинив такий же злочин в період воєнного стану, що виключає можливість звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року необхідно скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України та остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами ч. 1 ст. 71 КК України з урахуванням вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року та вироку Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_5 зі змінами задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 12 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року та вироком Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року та остаточно визначити до відбуття показання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції може бути оскарженим до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 761/15613/23

Провадження №11-кп/824/1351/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Доповідач ОСОБА_1