ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4324/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1615/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.186 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Холодногірського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Холодногірського районного суду м.Харкова від 23 травня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Локня, Локнянського району Псковської області російської федерації, громадянина України, українця, з середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий:

- вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2015 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі,

- ??вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років та 3 місяців позбавлення волі, ??

- вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2018 року за ч.2 ст.185 КК України до 4 місяців арешту, ??

- вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року за ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, ??

- вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2021 року за ч. 2 ст.15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ухвали Київського районного суду м.Полтави від 08 липня 2022 року звільнений умовно - достроково з ДУ «Харківська виправна колонія №43» на невідбутий строк 10 місяців та 25 днів,

- вироком Салтівського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2025 року за ч.4 ст.186 КК України до 7 років позбавлення волі, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів), за цим вироком та за вироком Салтівського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2025 року шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рамках даного кримінального провадження не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , починаючи з 25 червня 2023 року і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Як встановив суд, ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, будучи достеменно обізнаним про введення військового стану, починаючи з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб відповідно до Указу Президента №573/2022 від 17.08.2023, у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 (остання редакція від 29.09.2022), повторно вчинив умисний корисливий злочин на території Холодногірського району м. Харкова при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_7 , будучи раніше судимий, останній раз 12.04.2021 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до 3 років позбавлення волі, на підставі ухвали Київського районного суду м.Полтави від 08.07.2022 звільнений умовно - достроково з ДУ «Харківська виправна колонія № 43», на не відбутий строк 10 місяців та 25 днів, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, знову повторно вчинив новий корисливий злочин проти власності, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , 23.04.2023 близько о 17 год. 10 хв., знаходився в приміщенні кафе «В далі от жен» розташованого за адресою: м. Харків вул. Євгена Котляра, 3, де помітив раніше невідомого ОСОБА_10 , який також знаходився в приміщенні вказаного кафе, та в цей час розмовляв по телефону.

Саме в той час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону, в умовах воєнного стану, та будучи достеменно обізнаним про введення військового стану починаючи з 05 год. 30 хв., 24 лютого 2022 року, строк дії якого в подальшому продовжувався, у зв?язку із військовою агресією Російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015», реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_10 який в той час сидів за столом в приміщенні вищевканого кафе, та знаходячись з правої сторони, діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, суб?єктивно усвідомлюючи протиправність своїх діянь, шляхом ривка вирвав з правої руки потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон «Xiaomi Redmi 9A 2/32GB, Granite Gray», вартістю 1905 гривень 12 копійок, що підтверджено висновком судово - товарознавчої експертизи № 500 М від 09.05.2023.

Після цього, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись в подальшому відкрито викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на суму 1905,12 грн.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Салтівського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2025 року більш суворим, призначеним за цим вироком, визначено покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2021 року та призначити остаточне покарання 7 років 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції при визначенні ОСОБА_7 остаточного покарання не врахував, що обвинувачений вчинив злочин за цим кримінальним провадження в період невідбутої частини покарання за вироком суду від 12 квітня 2021 року, у зв`язку з чим призначив покарання без застосування вимог ч.1 ст.71 КК України, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, а також думку обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених у судовому засіданні, аналіз яких даний у вироку.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 ніким не оскаржені, то висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці судом апеляційної інстанції не підлягають, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу.

Відповідно ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Участині 2 ст. 65 КК України зазначено, що, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Із роз`яснень щодо правильного та однакового застосування зазначених вище положень закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У частині 1 ст. 71 КК України зазначено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми, як уже було зазначено, є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 грудня 2021 року (справа № 243/7758/20), для застосування закріплених у ч.1 ст.71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності: вчинення нового кримінального правопорушення засудженим після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання за попереднім вироком, а також наявність невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Цих вимог закону судом першої інстанції було дотримано не в повному обсязі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий, зокрема, вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ухвали Київського районного суду м.Полтави від 08 липня 2022 року звільнений умовно - достроково з ДУ «Харківська виправна колонія №43» на невідбутий строк 10 місяців та 25 днів, а також вироком Салтівського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2025 року за ч.4 ст.186 КК України до 7 років позбавлення волі.

Із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у цьому кримінальному провадженні, вбачається, що ОСОБА_7 вчинив 23 квітня 2023 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, тобто у період невідбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2021 року з урахуванням ухвали Київського районного суду м.Полтави від 08 липня 2022 року, так і до ухвалення вироку Салтівським районним судом м. Харкова від 22 квітня 2025 року.

Разом з цим, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 вірно застосував положення ч.4 ст.70 КК України, однак не врахував вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2021 року, у зв`язку з чим, не визначив остаточне покарання обвинуваченому із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Поряд із цим, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покаранняу виді позбавлення волі на мінімальний строк, не в достатній мірі врахував обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, а також те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, а саме: вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2015 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі; вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 листопада 2015 року за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років та 3 місяців позбавлення волі??; вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2018 року за ч.2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту; вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року за ч. 2 ст.185, ч. 3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі; вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ухвали Київського районного суду м.Полтави від 08 липня 2022 року звільнений умовно - достроково з ДУ «Харківська виправна колонія №43» на невідбутий строк 10 місяців та 25 днів; вироком Салтівського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2025 року за ч.4 ст.186 КК України до 7 років позбавлення волі, реально відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Разом з тим, обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши новий злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України, як у період невідбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2021 року, так і до ухвалення вироку Салтівським районним судом м. Харкова від 22 квітня 2025 року.

Більш того, обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, стабільного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається, а такожне одружений, неповнолітніх дітей або батьків похилого віку на утриманні не має, що свідчить про можливість продовження негативної поведінки в подальшому.

Зазначені обставини свідчать про небажання обвинуваченого дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві норм та правил поведінки, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що призначення ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі не відповідає принципам справедливості, обґрунтованості та співмірності вчиненому, а також не сприятиме запобіганню вчиненню нових аналогічних кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, через невиправдану м`якість.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України, незатосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Крім того, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також, згідно ч.2 ст.409 КПК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, яке виразилось у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає за необхідне вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, відповідно до положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, яке, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, а також відомості про особу обвинуваченого, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, стабільного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та батьків похилого віку не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, має незняту та непогашеному в установленому законом порядку судимість, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів та реально відбував покарання у місцях позбавлення волі, злочин за цим кримінальним провадженням вчинив у період невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2021 року, так і до ухвалення вироку Салтівським районним судом м.Харкова від 22 квітня 2025 року.

Обставинами, які пом`якшують обвинуваченому покарання, відповідно до ст.66 КК України, колегія суддів визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.4 ст.186 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України, у якому ОСОБА_7 визнано винним, було вчинено 23 квітня 2023 року, тобто до ухвалення вироку Салтівським районним судом м.Харкова від 22 квітня 2025 року, тому обвинуваченому слід призначити покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Поряд із цим, з урахуванням тієї обставини, що обвинувачений у цьому кримінальному провадженні вчинив злочин під час невідбутої частини покарання за попереднім вироком, остаточне покарання ОСОБА_7 належить призначити на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2021 року з урахуванням ухвали Київського районного суду м.Полтави від 08 липня 2022 року, але в іншому розмірі ніж зазначив прокурор.

Саме таке покарання, на думку колегії, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України, та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Будь-яких законних підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, в тому числі призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок районного суду в частині призначення покарання скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Поряд з цим належить врахувати, що, відповідно до вимог ч.15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку, суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Холодногірського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді 7 (семи) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Салтівського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2025 року, більш суворим, призначеного за цим вироком, визначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 (семи) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 12 квітня 2021 року у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 7 (семи) років 04 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

В решті вирок Холодногірського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді: