Житомирський апеляційний суд
Справа №274/8387/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/347/25
Категорія ст.537 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2024 року відмовлено начальнику ДУ «Бердичівська ВК №70» у задоволенні подання про приведення вироку суду до вимог кримінального законодавства.

Суд своє рішення обґрунтував, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 01.08.2020 року, становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1051 грн х 2 = 2102 грн) станом на 1 січня звітного року, а тому є кримінально-караними й на теперішній час.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , як вбачається з її змісту, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити подання начальнику ДУ «Бердичівська ВК №70».

На переконання апелянта, у вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області помилково зазначено, що він заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2500 грн., оскільки під час досудового розслідування він повернув мобільний телефон працівникам поліції.

ОСОБА_7 був належним чином повідомлений, клопотання про відкладення судового розгляду не заявляв, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до частковому задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2019 року становить 1921 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2019 рік становив 960,50 грн., а 2 неоподаткованих мінімумів становить 1921 грн.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, зокрема викрадення чужого майна (крадіжки), за що стосовно нього винесено вирок, по якому він відбуває покарання.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.07.2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього, належного йому на праві власності майна.

Згідно вироку ОСОБА_7 вчинив крадіжки майна, вартість якого 01.08.2020 року 1700 грн. та 2500 грн., 02.08.2020 року 1264 грн. 22 коп.

На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 частково заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.32 КК України повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром.

У постанові Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року (п.20), вказано, що у разі вчинення декількох посягань на власність перший злочин за відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за ч.1 відповідної статті, а інші як вчинені повторно за іншими частинами відповідних статей КК України.

Отже, якщо особа, вчиняючи крадіжки, не мала наміру на викрадення певної кількості майна, а кожна крадіжка була самостійним епізодом, то в таких випадках у діях особи буде повторність, а не одиничне продовжуване кримінальне правопорушення.

При повторному вчиненні крадіжки застосовується ч.2 ст. 185 КК України, оскільки кожне з цих кримінальних правопорушень має свою суб`єктивну сторону і самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції мав перевірити вартість викраденого майна за вказаним вироком за кожним епізодом крадіжки окремо та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за епізодом, де сума викраденого майна менша ніж 2 неоподаткованих мінімумів станом на 2020 рік, оскільки за визнаним судом доведеним обвинуваченням кожен епізод таких дій є окремим кримінальним правопорушенням, вчиненим повторно.

Як вбачається з вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.07.2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України.

Однин з епізодів крадіжки майна, а саме 02.08.2020 року у потерпілого ОСОБА_9 , вчинений засудженим ОСОБА_7 на суму 1264 грн. 22 коп., що менше за 2102 грн., а тому враховуючи вимоги закону, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за цим епізодом.

Щодо крадіжки вчиненої ОСОБА_7 01.08.2020 року, то він потерпілому ОСОБА_8 завдав матеріальну шкоду на суму 2500 грн.00 коп. та ОСОБА_10 1700 грн. 00 коп., що більше ніж 2 неоподаткованих мінімумів станом на 2020 рік, оскільки має місце вчинення однієї крадіжки, якою спричинено шкоду двом потерпілим, вона була охоплена єдиним умислом, вчинена з приміщення студії «Vivat», без розриву у часі, а тому такі дії вірно кваліфіковані як один епізод крадіжки.

За таких обставин, ОСОБА_7 по епізоду крадіжки 01.08.2020 року не підлягає звільненню від покарання.

Що стосується доводів апелянта, що він не заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2500 грн., бо добровільно повернув телефон є неспроможними, оскільки це встановлено вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.07.2021 року, який набрав законної сили, а апеляційний суд не переглядає вказаний вирок, а розглядає лише питання, які виникли під час виконання вказаного вироку суду.

Щодо доводів апелянта про зменшення покарання призначеного за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.07.2021 року, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки декриміналізація окремого епізоду крадіжки, в даному випадку, не впливає на міру призначеного покарання, яке поглинуто на підставі ст. 70 КК України більш суворим покаранням, призначеним за ч.2 ст. 187 КК України.

За таких обставин, враховуючи вимоги закону апеляційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.07.2021 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України привести у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-ІХ.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.07.2021 року щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України за епізодом крадіжки майна 02.08.2020 року на суму 1264 грн. 22 коп., у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.07.2021 року за ч.3 ст.185 (за епізодом крадіжки 01.08.2020 року на суму 2500 грн.00 коп. та 1700 грн. 00 коп.), ч.2 ст.187 КК України на підставі ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього, належного йому на праві власності майна.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: