ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638 / 4215 / 22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 992 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.4 ст.186 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає в закладі ТОВ «Відновлювально реабілітаційний центр «Маяк здоров`я» за адресою: АДРЕСА_2 , судимого вироком Зміївського районного суду від 02.07.2024, за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ст.ст. 75, 76 КК України, до 2 років з випробуванням,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Вирок Зміївського районного суду від 02.07.2024 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, визначено виконувати самостійно.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 період попереднього ув`язнення та перебування особи в установах попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження з 21.07.2022 року до 12.09.2023 року, з розрахунку, де одному дню попереднього ув`язнення, відповідає один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_7 , вирішено не обирати.

Також вирішено питання щодо речових доказів, відповідно до вимог ст. ст.100 КПК України.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, 21.07.2022, приблизно о 17 год. 40 хв., у період воєнного стану та будучи обізнаним про продовження строку його дії до 23.08.2022 року, знаходячись біля житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього раптово виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходячи біля під`їзду №7 вказаного житлового будинку АДРЕСА_3 , побачив у руках раніше незнайомої йому жінки, потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобільний телефон марки «Хіаоmі РОСО» моделі: «M2010-J19CG», діючи умисно, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом ривка, заволодів вище вказаним мобільним телефоном. Надалі, не маючи намір його повертати потерпілій ОСОБА_9 , поклав його собі у кишеню та почав бігти від потерпілої, на її вимоги повернути мобільний телефон він не реагував.

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення - злочину намагався втекти, проте не довів свій злочинний умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений перехожим, котрий відгукнувся на жіночі крики про допомогу, чим міг би спричинити потерпілій ОСОБА_9 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №259 М від 23.07.2022, матеріальну шкоду у розмірі 6780 грн. 40 коп. (шість тисяч сімсот вісімдесят грн. сорок копійок).

Судом вказані дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій просить пом`якшити оскаржуваний вирок, посилаючись на надмірну суворість призначеного обвинуваченому покарання. Як зазначає захисник, обвинувачений вину визнав у повному обсязі, щиросердно розкаявся, вибачився у залі перед потерпілою, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, а перебуває на лікуванні в Реабілітаційному центрі «Маяк», де проходить курс реабілітації, характеризується позитивно, має родину бабусю похилого віку, яка піклується за ним.

Зазначає, що обставиною, що пом`якшує покарання, є повне визнання обвинуваченим своєї провини та сприяння слідству на досудовому розслідуванні, а також відсутність претензій від потерпілої, яка не заявляла цивільного позову та не має претензій матеріального та морального характеру до підзахисного.

суд визнав ці обставини, як такі, що пом`якшують покарання.

Однак, як стверджує захисник, суд не врахував дані обставини і не прийняв рішення про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, не врахувавши дані щодо особи обвинуваченого, які, на думку сторони захисту, могли б свідчити про можливість виправлення останнього із встановленням іспитового строку, на підставі ч.4 ст.75 КК України.

На думку захисника, з урахуванням всіх обставин та особи засудженого, можливим є встановити іспитовий строк тривалістю 3 роки, так як іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчить його до додержання законів та нагадуватиме йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого, залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне її відбування.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів справи, дії обвинуваченого судом кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і на підставі яких відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, судом не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання з урахуванням повного визнання ним вини та сприянню розкриттю злочину, а також з урахуванням відомостей щодо його особи, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме такий вид покарання, з позбавленням волі та його реальним відбуттям, в даному випадку, буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, а також відомості щодо особи обвинуваченого, зокрема те, що він раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місця реєстрації, не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працює, з 18.12.2023 проходить реабілітацію в ТОВ РЦ «Маяк Здоров`я». Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнав його щире каяття та не встановив обставин, що обтяжують покарання, а також врахував імперативні вимоги ст.68 КК України, при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Визначення розміру покарання у конкретному кримінальному провадженні є реалізацією принципу справедливості у частині індивідуалізації кримінальної відповідальності. Обираючи той чи інший вид та розмір покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст.65 КК України, покарання винній особі має бути призначено у межах санкції закону, за яким її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

В даному випадку, суд врахував всі фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, його ступень тяжкості та наслідки, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання. При цьому слід зазначити, що покарання засудженому призначено судом першої інстанції відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Апеляційні вимоги захисника щодо неповного врахування судом першої інстанції під час ухвалення вироку таких пом`якшуючих обставин, як повне визнання обвинуваченим свої вини та сприяння розкриттю злочину, є необґрунтованими, оскільки судом було враховано визнання обвинуваченим вини під час ухвалення вироку і його щире каяття.

Проте, така пом`якшуюча покарання обставина, як наявність в діях обвинуваченого активного сприяння розкриттю злочину, як на те посилається захисника, на переконання колегія суддів, в даному випадку відсутня.

Так, активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

З обвинувального акту вбачається, що орган досудового розслідування за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.2 ст.15- ч.4 ст.186 КК України, вчиненим ОСОБА_7 , не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - активне сприяння розкриттю злочину, що свідчить про те, що обвинувачений не надавав органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи.

Водночас слід зазначити, що в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не зазначено, які саме дії обвинуваченого слід розцінювати як активне сприяння розкриттю злочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_7 відсутні ознаки активного сприяння розкриттю злочину, передбаченого ч.2 ст.15- ч.4 ст.186 КК України, у зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо необхідності визнання такої обставини, пом`якшуючою при призначенні обвинуваченому покарання, є необґрунтованими та позбавленими правових підстав.

Всі інші обставини, зазначені в апеляційній скарзі захисника, були враховані судом першої інстанції під час ухвалення вироку, а додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання, під час апеляційного розгляду, не встановлено.

Призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення особи обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку як про це просить апелянт, колегією суддів не встановлено. Судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.01.2025 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4