Провадження № 1-кс/522/2215/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001096 від 07.08.2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 18.08.2023, а саме з земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,10 га.

Зазначене клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.08.2023 р. (справа №947/26058/23) за клопотанням прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 був накладений арешт на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,10 га, кадастровий номер - :02:007:0420, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом заборони будь-якого відчуження, розпорядження та користування (у тому числі вчиняти дії щодо забудови) цим майном власнику та будь-яким іншим особам, а також органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер ОНМ: 237.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.12.2024 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.02.2024 року було змінено, при цьому було залишено без змін рішення суду першої інстанції в частині витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 вищевказаної земельної ділянки. Постанова Одеського апеляційного суду від 24.12.2024 року та рішення Овідіопольського районного суду від 26.02.2024 року (в частині, що залишена без змін) набрали законної сили 24.12.2024 року.

Таким чином, на думку заявника земельна ділянка, яка є предметом злочину, була повернута судом у власність законному власнику, а саме ОСОБА_3 , а тому на даний час відпала потреба в подальшому застосуванні арешту цього майна.

Заявник в судове засідання не з`явився, згідно клопотання просить розглянути без його участі.

Прокурор та представник слідчого відділу в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином. Заперечень на скаргу до суду не надходило.

Розглянувши клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчий суддя під час вирішення питання про скасування арешту майна враховує приписи п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Відповідно ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, а заходами забезпечення кримінального провадження є в тому числі арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В матеріалах кримінального провадження відсутня інформація щодо визнання вищевказаної земельної ділянки речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Слідчим суддею встановлено, що на даний час необхідність в арешті майна відпала, оскільки земельна ділянка, яка є предметом злочину, була повернута судом у власність законному власнику, а саме ОСОБА_3 , а тому на даний час відпала потреба в подальшому застосуванні арешту цього майна.

Враховуючи те, що накладення арешту перешкоджає законному праву ОСОБА_3 користуватися своїм майном, а також те, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б вказували на необхідність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, зважаючи на доводи заявника, слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, а тому подане заявником клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-174, ч. 2 ст. 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0001096 від 07.08.2023 року - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.08.2023 р. (справа №947/26058/23) у кримінальному провадженні №0001096 від 07.08.2023 р. на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,10 га, кадастровий номер - :02:007:0420, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом заборони будь-якого відчуження, розпорядження та користування (у тому числі вчиняти дії щодо забудови) цим майном власнику та будь-яким іншим особам, а також органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер ОНМ: 237.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1