Справа №306/713/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному 30.01.2025 до ЄРДР за №0000052 відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_7 ,

з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_6 , захисниці ОСОБА_8 ,

інших учасників потерпілої ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області проводиться судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000052 від 30.01.2025, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

В судовму засіданні прокурор ОСОБА_7 подав та підтримав клопотання про продовження застосування відносно ОСОБА_6 обраного запобіжного заходу - тримання під вартою.

В обґрунтування даного клопотання прокурор вказує на те, що ризики, існування яких було встановлено під час досудового розслідування, та підтверджено вже в ході судового розгляду кримінального провадження, зокрема при попередньому розгляді клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу, на даний час не втратили своєї актуальності, та не зменшилися. При цьому, застосування альтернативних запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_6 не заперечила щодо заявленого прокурором клопотання.

ОСОБА_6 не заперечив щодо подальшого продовження запобіжного заходу.

Захисниця ОСОБА_8 просила обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку тримання під вартою, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд має перевірити обставини, зазначені у ч.3 ст.199 КПК України на предмет того чи виправдовують вони подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Під час проведення підготовчого судового засідання в даному кримінальному провадженні, ухвалою суду від 15.05.2025 ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу тримання під вартою до 11 липня 2025 року.

Ризики, передбачені п.1, п.3 та .п.4 ч.1 ст.177 КПК України встановлені при вирішенні питання щодо обрання та продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу продовжують існувати.

Наведені стороною обвинувачення доводи наразі дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а відтак негативно вплинути на хід судового розгляду та встановлення об`єктивної істини в кримінальному провадженні.

Згідно з рішенням ЄСПЛ по справі «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ зазначив що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими причинами в сукупності для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України»).

З врахуванням вищенаведеного та того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів що, зважаючи на тяжкість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання винуватим, являється вагомим психологічним фактором, який може сприяти його переховуванню від суду та перешкоджанню кримінальному провадженню, що свідчить про наявність ризиків передбачених п.1 та.п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

Допит потерпілої ОСОБА_6 , частково зменшив ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Однак, на даній стадії судового провадження, на переконання суду, є небезпідставним ризик впливу на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків в кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

ОСОБА_6 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, так як з огляду на обвинувачення, він мав прямий умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_6 , але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор, слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З врахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги наявність достатніх підстав вважати щодо існування ризиків, передбачених п.1, п.3, п.4 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим за висунутим обвинуваченням, відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків: не одружений; утриманців не має; майна у власності не має, не працевлаштований, суд приходить до висновку про обґрунтованість необхідності продовження дії запобіжного заходу, а відтак відсутності підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки інший запобіжний захід може не запобігти вищевказаним ризикам, а відтак клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Окрім цього враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 183 КК України, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, тобто у визначенні розміру застави.

З врахуванням вищенаведеного клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 196-199, 314-316, 369, 370, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 , до 23 серпня 2025 року.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3