КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 липня 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2025,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2025 продовжено ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч.4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, строк тримання під вартою до 26.06.2025 включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які є тяжкими та особливо тяжкими, тому обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, будуть мати можливість переховуватися від суду. Також, враховуючи сталість злочинної організації та зв`язки її членів в кримінальному середовищі, в тому числі і в правоохоронних органах, обвинувачені, перебуваючи на волі, зможуть вжити заходів конспірації або втечі. Крім того існує ризик впливу на свідків, які ще не допитані судом.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_9 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що клопотання прокурора містить лише формальний перелік ризиків, передбачених ст.177 КПК України? без жодних доказів та доводів щодо їх наявності. Стверджує, що стороною обвинувачення не наведено жодних об`єктивних підстав, які б свідчили, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не сприятиме виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Захисник ОСОБА_10 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема зазначає, що стороною обвинувачення не долучено до клопотання жодного доказу та будь-яких додатків на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а судом взагалі не здійснювалося дослідження будь-яких матеріалів. Звертає увагу, що в порушення принципу змагальності суд безпідставно відхилив всі клопотання сторони захисту.

Захисник ОСОБА_11 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково та продовжити останньому запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, визначивши заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн., з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що вказані прокурором у клопотанні ризики є надуманими, оскільки ОСОБА_8 не має наміру переховуватися від суду, адже має на меті довести свою невинуватість. Вказує на відсутність ризику впливу на свідків, оскільки щодо них застосовано заходи безпеки. Стверджує про відсутність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки прокурором не надано будь-яких доказів підготовки ОСОБА_8 до вчинення іншого злочину або наміру продовження злочину, в якому він обвинувачується. Наголошує про можливість визначення застави, оскільки за версією прокурора ОСОБА_8 знаходився в нижчій ланці ієрархії злочинної організації, ніж ті обвинувачені, яким суд вже визначив розмір застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, а також дані, що характеризують особи обвинувачених.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2025, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 строк тримання під вартою до 26.06.2025 включно, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3