Справа № 487/3540/25
Провадження № 1-кс/487/2681/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2025 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 у кримінальному проваджені № 0001025 від 21.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001025 від 21.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 днів з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів. Так, на думку слідчого, підозрюваний, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, може ухилятися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, у тому числі військовослужбовців його підрозділу, надаючи їм поради з урахуванням відомих йому обстаивн справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань; може вичнити новий військовий злочин, оскільки не підкоряється наказам командування.

В судовому засіданні прокурор клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 підтримав, наполягав на його задоволенні, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні просив обрати йому більш м`який запобіжний захід, зазначивши про наміри продовжувати військову службу. Проти обставин, викладених в повідомленні про підозру не заперечував, але посилався на те, що погодні умови не сприяли виконанню бойового завдання, треба було дочекатися дощу або туману, щоб уникнути неодноразовоих обстрілів, яким піддавалася їх група, проте командування не погодилось з ним. Заначив, що на військовій службі перебуває з 23.05.2022, в 2024 році отримав відзнаку від Президента України за виконання бойового завдання, був поранений.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, врахувавши дані про його особу, бажання продовжувати військову службу, або зменшити розмір застави.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом встановлено, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001025 від 21.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 28.04.2025 № 19 о/с військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації старшого солдата ОСОБА_5 поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду розвідника-гранатометника 2-го розвідувального відділення розвідувального взводу спеціального призначення батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з подальшим неодноразовим його продовженням та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в Україні.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на зазначеній вище посаді, старший солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 2, 11, 16, 30, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Статтями 29, 31 Статуту Збройних Сил України також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Підполковник ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді командира батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а також командир розвідувального взводу спеціального призначення батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України лейтенант ОСОБА_8 являються начальниками за посадою та військовим званням для старшого солдата ОСОБА_5 , розвідника-гранатометника 2-го розвідувального відділення розвідувального взводу спеціального призначення батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до ст. 35 Статуту Збройних Сил України, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

У відповідності до ст. 37 Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Згідно зі ст. 30 Статуту Збройних Сил України підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Разом з цим, старший солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, порядок віддання та виконання наказів та відповідальність за невиконання наказів начальника, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 21 травня 2025 року близько 21:00, перебуваючи у пункті тимчасової дислокації « ІНФОРМАЦІЯ_1 » взводу розвідки спеціального призначення батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, який розташований у АДРЕСА_1 , командиром розвідувального взводу спеціального призначення батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України лейтенантом ОСОБА_8 , на виконання бойового розпорядження командира батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 648дск від 21.05.2025, розвіднику-гранатометнику 2-го розвідувального відділення розвідувального взводу спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старшому солдату ОСОБА_5 надано бойовий наказ щодо покращення тактичного положення шляхом виставлення додаткової вогневої позиції «АЛАБАМА» з центром (36TVS 86207 69094) на лівому березі річки Дніпро із завданням своєчасного виявлення розвідувальних (штурмових) груп противника, нанесення йому вогневого ураження та недопущення його просування до берегової лінії річки Дніпро та витіснення наших сил на правий берег річки Дніпро.

В подальшому, отримавши вказаний наказ, одразу у відповідь старший солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення ст. ст. 2, 11, 16, 30, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України підполковника ОСОБА_9 , № 648 від 21.05.2025 щодо покращення тактичного положення шляхом виставленням додаткової вогневої позиції «АЛАБАМА» з центром (36TVS 86207 69094) на лівому березі річки Дніпро із завданням своєчасного виявлення розвідувальних (штурмових) груп противника, нанесення йому вогневого ураження та недопущення його просування до берегової лінії річки Дніпро та витіснення наших сил на правий берег річки Дніпро та, як наслідок, не виконав вказаний наказ, хоча повинен був і об`єктивно міг його виконати.

При цьому, внаслідок відмови виконати наказ командира та його невиконання, особовий склад батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виконував бойові завдання з відсічі збройної агресії російської федерації без участі розвідника-гранатометника 2-го розвідувального відділення розвідувального взводу спеціального призначення батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старшого солдата ОСОБА_5 , що призвело до зниження боєздатності підрозділу.

21.05.2025 ОСОБА_5 було затримано, а 22.05.2025 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , це, зокрема, дані повідомлення командира в/ч НОМЕР_1 про вчинення кримінального прваопорушення від 21.05.2025; витягу з бойового розпорядження командира від 21.05.2025; медичної характеристики на старшого солдата ОСОБА_5 ; протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 22.05.2025, відомості ознайомлення особового складу в/ч НОМЕР_1 про кримінальну відповідальність за деякими статтями КК України, зокрема, за ст. 402 КК України.

Суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Злочин за ч. 4 ст. 402 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, та карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі доведеності його вини, суд переконаний, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, існує і є обґрунтованим.

Слідчим у клопотанні доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, з урахуванням встановлених досудовим розслідуванням обставин є підстави вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, з якими проходить службу у одному підрозділі і тому може контактувати з ними.

Крім того, слідчий суддя вважає, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, вбачає за можливе порушення військової дисципліни, невиконання наказів.

Слідчий суддя при обранні запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, а також вік та стан здоров`я підозрюваного, який народився в 1990 році, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має задовільний стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який має постійне місце проживання у м. Вознесенську Миколаївської області, де проживає з дружиною і малолітнім сином 2016 р.н.; раніше не судимий, про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення йому не повідомлено; підозрюваний проходить вйськову службу з травня 2022 року, брав участь у бойових діях, був поранений, отримав відзнаку Президента України в 2024 році.

Тому, з урахуванням обставин справи, враховуючи тяжкість злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, дані про особу підозрюваного, суд вважає обґрунтованим клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Осипенко проти України»). Уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує слідчого суддю, суд визначити розмір застави застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також беручи до уваги, дані про особу підозрюваного, що в даному випадку можливо визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

При цьому слідчий суддя враховує, що підозрюваний раніше не судимий, брав участь у виконанні бойових завдань, має наміри продовжувати військову службу.

Слідчий суддя вважає, що визначений розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 липня 2025 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 50 560,00 гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 у разі внесення застави наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою;

-повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

-утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного ОСОБА_5 з під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 26.05.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1