Справа № 946/5145/25
Провадження № 1-кс/946/1387/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділення №1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Відділенням №2 Слідчим відділенням Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000969 від 06.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.07.2025 до ч/ч ВнП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення на лінію 102 від співробітника ОСОБА_4 про те, що на пункті-пропуску «Орлівка-Ісакча» під час проходження прикордонного контролю громадянка Грузії ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 надала співробітнику ДПСУ неправомірну вигоду у розмірі 1000 доларів США за безперешкодний перетин державного кордону України, у зв`язку з ти, що їй було відмовлено у перетині державного кордону України, так як згідно бази даних «Ризик» відносно ОСОБА_6 встановлено заборону на перебування на території України у зв`язку з порушенням термінів перебування на території України у 2018 році.

В ході досудового розслідування допитано в якості свідка начальника відділення НОМЕР_1 прикордонний загін ОСОБА_7 який зазначив, що 06.07.2025 він перебував у добовому наряді на пункті-пропуску «Орлівка-Ісакча» та під час виконання своїх службових обов`язків, приблизно о 03:20 годині на територію пропускного пункту-пропуску прибув громадянка Грузії ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та під час проходження прикордонного контролю та перевірці документів вищевказаної громадянка, було виявлено, що згідно бази даних «Ризик» відносно ОСОБА_6 встановлено заборону на перебування на території України у зв`язку з порушенням термінів перебування на території України у 2018 році. За вказаних обставини було винесено рішення №474 про відмову в перетинанні державного кордону України та роз`яснено ОСОБА_9 , нащо остання перебуваючи в службовому кабінету поклала на стіл грошові кошти в сумі 1000 доларів США та запропонувала працівнику ДПСУ вирішити дане питання між собою за допомогою грошових коштів та безперешкодно пропустити через держаний Кордон України. ОСОБА_7 повідомив вищевказану громадянку про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі за ст. 369 ККУ. Надалі на місце події було викликано СОГ.

Зокрема першочерговими діями слідчо-оперативної групи став виїзд на місце події на територію міжнародного пункту пропуску "Орлівка Ісакча", який розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Орлівка, вул. Паромна дорога, 1, де в службовому кабінеті прикордонної служби виявлено та вилученого грошові кошти в сумі 1000 доларів США номіналом по 100 доларів США, з наступними серійними номерами HF89711547B, DI04293948A, KF10823306C, KB35253630M, HF27388885C, HL98859236E, KB46513457H, AB23516648I, HB80370815Y, HL59774287G, які поміщено до полімерного сейф-пакету НПУ № KIV 1128431.

В подальшому, постановою від 05.07.2025, вилучені грошові кошти в сумі 1000 доларів США номіналом по 100 доларів США, з наступними серійними номерами HF89711547B, DI04293948A, KF10823306C, KB35253630M, HF27388885C, HL98859236E, KB46513457H, AB23516648I, HB80370815Y, HL59774287G, які поміщено до полімерного сейф-пакету НПУ № KIV 1128431, визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.

Як посилається слідчий в своєму клопотанні, враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені, необхідно зберегти речові докази, а саме: грошові кошти в сумі 1000 доларів США номіналом по 100 доларів США, з наступними серійними номерами HF89711547B, DI04293948A, KF10823306C, KB35253630M, HF27388885C, HL98859236E, KB46513457H, AB23516648I, HB80370815Y, HL59774287G, які поміщено до полімерного сейф-пакету НПУ № KIV 1128431, які мають значення речового доказу для досудового розслідування та в подальшому можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, і без цих складових не можливо буде в подальшому прийняти об`єктивне рішення по кримінальному провадженню, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Слідчий та прокурор про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, в клопотанні зазначили про розгляд справи без їх участі.

Особа, у якої вилучено майно в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд клопотання без її участі.

В силу ст. 107 КПК технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказане майно, згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, є тимчасово вилученим майном, оскільки зберігає на собі сліди кримінального правопорушення та використовувалось як предмети та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а тому мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження. Частиною 7 цієї ж статті визначено, що вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт із забороною користування та розпорядження на тимчасово вилучене майно, а саме: грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) доларів США номіналом по 100 (сто) доларів США, з наступними серійними номерами: HF89711547B; DI04293948A; KF10823306C; KB35253630M; HF27388885C; HL98859236E; KB46513457H; AB23516648I; HB80370815Y; HL59774287G, які поміщено до полімерного сейф-пакету НПУ № KIV 1128431, з подальшим залишенням на зберігання в матеріалах кримінального провадження №0000969 від 06.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення або отримання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1