Справа № 683/1253/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сутківці Ярмолинецького району Хмельницької області, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України та перебуваючи на посаді навідника 2 єгерського відділення 1 єгерського взводу 4 єгерської роти 2 єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п.2, 9, 11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими, або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №662 від 21 серпня 1998 року, у 2023 році (більш точної дати, часу та місця в ході проведення досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у зоні проведення бойових дій у Донецькій області, достовірно знаючи про те, що за носіння холодної зброї без відповідного на те дозволу передбачена кримінальна відповідальність, знайшов багнет-ніж, який є військовою бойовою холодною зброєю колючо-ріжучої дії, для подальшого його носіння та зберігання.

У подальшому, в червні 2023 року ОСОБА_4 , отримав поранення в ході бойових дій та був направлений на лікування до Хмельницької області, куди перевіз у військовому рюкзаку раніше знайдений (придбаний) багнет-ніж, а після завершення лікування перевіз вказаний багнет-ніж до місця свого проживання по АДРЕСА_1 , де зберігав.

11 квітня 2025 року близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, що виразились у носінні холодної зброї (багнет-ножа) без передбаченого законом дозволу, незаконно утримуючи її при собі, а саме в військовому рюкзаку, перебуваючи по АДРЕСА_2 , під час перевірки документів працівниками поліції, повідомив про носіння ним багнет-ножа, який відноситься до військової бойової холодної зброї колючо-ріжучої дії та являється багнет-ножем до автомата Калашникова (АКМ, АКМС), виробництва СРСР, який ОСОБА_4 носив без передбаченого законом дозволу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав та пояснив, що у 2023 році перебував у зоні ведення бойових дій у Донецькій області, де знайшов багнет-ніж, який поклав собі у рюкзак та зберігав. В подальшому він отримав поранення та був доставлений до військового шпиталю, куди перевіз у рюкзаку знайдений багнет-ніж. Після лікування він перевіз вказаний багнет-ніж до місця свого проживання, де зберігав. У квітні 2025 року він йшов з рюкзаком, у якому був багнет-ніж, по вулиці та був зупинений поліцейськими, на запитання яких про наявність заборонених речей повідомив, що має у рюкзаку багнет-ніж.

Обмежившись у судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України показаннями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо вищевказаних фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ч.2 ст.263 КК України.

Таким чином, дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.263 КК України як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Досліджуючи інформацію про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Дискреційні повноваження суду обирати покарання повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відтак, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 покарання, його виду та розміру, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують обвинуваченому покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які б обтяжували покарання, відсутні.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, не одружений, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, проживає один, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем проходження військової служби характеризувався посередньо, після відпустки 07 жовтня 2023 року не повернувся до військової частини, в зв`язку із чим знятий з усіх видів забезпечення, не працює, не має постійного джерела доходів, приймав безпосередню участь у захисті Батьківщини, повністю визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При призначенні покарання судом враховуються конкретні обставини справи, спричинені наслідки, поведінка обвинуваченого під час та після вчинення злочину, який визнав свою вину, щиро розкаявся, що, на думку суду, вказує на повне усвідомлення ОСОБА_4 вчиненого та обсягу завданої шкоди.

Реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, а також, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, має бути відповідним до скоєного, тобто необхідним та достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, а також для попередження вчинення нових злочинів самим обвинуваченим та іншими особами, суд приходить до висновку призначити ОСОБА_4 покарання у виді громадських робут у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.263 КК України.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи №СЕ-19/123-25/5631-ХЗ від 21 квітня 2025 року в сумі 2674 грн. 20 коп. у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до п.3 ч.9 ст.100 КПК України речові докази по справі, а саме: багнет-ніж в піхвах, який зберігається у кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області (вул. Авіаторів,2 м. Старокостянтинів Хмельницької області) слід передати до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ).

Керуючись ст.ст.368-370, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2674 грн. 20 коп. процесуальних витрат за проведення експертизи.

Речові докази:

- багнет-ніж в піхвах, який зберігається у кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області (вул. Авіаторів,2 м. Старокостянтинів Хмельницької області) передати до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 );

- диск із відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: