Справа № 643/8112/25
Провадження № 1-кс/643/2776/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 щодо невизнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000278 від 17.12.2024, -

В С Т А Н О В И Л А:

23.05.2025 ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 щодо невизнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000278 від 17.12.2024.

В обґрунтування скарги зазначає, 01.12.2024 він став свідком нападу громадянина ОСОБА_5 , співробітника поліції, на громадянина ОСОБА_6 . Після мого втручання ОСОБА_5 наніс йому удар ногою в праве коліно. Через сильний біль він був змушений скористатися допомогою швидкої медичної допомоги, викликаної ОСОБА_7 , оскільки його телефон залишився у будинку. Після прибуття медиків його доставлено до лікарні, де було зафіксовано травму нижньої кінцівки. МРТ підтвердило пошкодження меніску, що потребує оперативного втручання. 13.12.2024 він надав до ДБР медичні документи, що підтверджують факт тілесних ушкоджень, спричинених діями працівника поліції. Крім цього, ним було подано низку звернень на електронну пошту слідчого ОСОБА_4 , з вимогою надати йому статус потерпілого. Ці звернення було проігноровано, а згодом йому було повідомлено, що електронна пошта, з якої той же слідчий раніше надсилав відповіді, нібито не приймає звернень громадян. 14.05.2025 йому було вручено постанову про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому, не було допитано його батька свідка подій, не взято до уваги відеоматеріали, а також заяву громадянки ОСОБА_8 , яка підтверджує аналогічні дії з боку ОСОБА_5 за тією ж адресою. Просив визнати бездіяльність слідчого ДБР ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000278 незаконною; зобов`язати уповноважену особу внести мої дані як потерпілого до процесуальних документів.

На судове засідання учасники кримінального провадження не з`явились, до його початку від заявника надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності.

Слідчий у судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву, в якій просив проводити розгляд скарги без його участі, у її задоволенні просив відмовити, одночасно надав матеріали кримінального провадження №0000278 від 17.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України для огляду їх судом у судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, тому судовий розгляд скарги проводиться за їх відсутності.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, ознайомившись із заявами учасників справи, дослідивши матеріали скарги, а також матеріали кримінального провадження №0000278 від 17.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, приходить до наступного.

Відповідно до статей 24-26 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

За приписами ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Зміст постанови слідчого врегульований ч.5 ст.110 КПК України. Зокрема, у мотивувальній частині зазначаються зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; а у резолютивній - зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Разом з цим, згідно з ч.6 ст.110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Слідчий суддя зауважує, що за змістом ч.1 ст.304, ч.1 ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч.1 ст.303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві перебуває кримінальне провадження №0000278 від 17.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відомості до ЄРДР внесно на підставі заяви ОСОБА_3 про вчинення працівником ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області хуліганських дій із застосуванням вогнепальної зброї за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 від 14.05.2025 відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , оскільки в ході досудового розслідування не встановлено факту спричинення ОСОБА_3 , будь-якої шкоди. Ніяких підтверджуючих документів до скарги останній не надав. У зв`язку з чим, відсутні підстави для визнання ОСОБА_3 потерпілим та вручення йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерплого.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 вказану постанову слідчого в порядку п.5 ч.1 ст.303 КПК України до слідчого судді не оскаржував.

Слід також наголосити, що положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. В офіційному тлумаченні ч.2 ст.55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України, від 14.12.2011 №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

За приписами ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Таким чином, як встановлено під час розгляду скарги, факт звернення заявника до органу досудового розслідування із заявою в порядку ст.55 КПК України підтверджений, і її розгляд забезпечено в належний спосіб, відповідно до вимог ст.220 КПК України, тобто за результатами розгляду клопотання слідчим винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до жодного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Тому, враховуючи завдання кримінального провадження, встановлені обставини, компетенцію слідчого судді в межах розгляду справ даної категорії, за результатами розгляду скарги не встановлено підстав для її задоволення, враховуючи зміст ч.2 ст.307 КПК України, яка врегульовує перелік рішень, можливих для прийняття слідчим суддею за результатами розгляду скарги в порядку ст.303 КПК України.

Крім того, слідчий суддя наголошує, що рішення про визнання або невизнання ОСОБА_3 потерпілим на даному етапі є дискрецією слідчого за приписами ч.5 ст.40 КПК України, що входить до групи слідчих з розслідування даного кримінального провадження, відповідно, суд не може впливати на його прийняття.

Слідчий суддя звертає увагу, що згідно із ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Тобто, в разі задоволення заяви винесення окремої постанови чинний КПК України не вимагає. Так, потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Вказаною нормою наголошено, що потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Крім того, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч.5 ст.55 КПК України).

При цьому, на переконання слідчого судді, очевидність та достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному окремому випадку, виходячи з обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на прийняття відповідного рішення.

Разом з тим, у разі встановлення факту неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення особа, яка приймає відповідне процесуальне рішення у будь-якому випадку має сформулювати свої висновки у такий спосіб, що б вони кореспондували нормам ч.5 ст.55 КПК України, оскільки таке процесуальне рішення є фактично кінцевим для особи у кримінальному провадженні, відповідно, має бути вмотивованим та зрозумілим, тобто відповідати критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Відповідно до положень глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З врахуванням наведеного слідчий суддя, роз`яснює заявнику його право оскаржити рішення слідчого про відмову у визнанні його потерплим у кримінальному провадженні №0000278 від 17.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, слідчому судді.

Вирішуючи питання щодо визнання бездіяльності слідчого ДБР незаконною, слідчий суддя звертає увагу, що ст.307 КПК України визначений вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може ухвалити за наслідками розгляду скарги.

Водночас, зазначений перелік не передбачає рішення слідчого судді щодо визнання бездіяльності слідчого незаконною.

Наведене у своїй сукупності приводить слідчого суддю до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала, окрім іншого, про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 2, 9, 24-26, 40, 55, 107, 110, 216-218, 220, 303-304, 306-307, 309-310, 369-372, 392 КПК України, слідча суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_4 щодо невизнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000278 від 17.12.2024 - відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0000278 від 17.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, повернути до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві - для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подано під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1