С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 1-кс/760/9899/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

31 липня 2025 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 розглянув клопотання Старшого слідчого 3-го відділу СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області старший лейтенанта юстиції ОСОБА_3 про арешт майна в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000450, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.04.2025, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2 та ч. 1 ст. 114-1 КК України, керуючись ст. ст. 40, 42, 276, 277, 278, 279 КПК України.

ІІ. Мотивувальна частина

До Солом`янського районного суду м. Києва 28 липня 2025 року надійшло клопотання старшого слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, білого кольору, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , у вигляді заборони на відчуження, розпорядження та користування.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2 (виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, вчинене з використанням засобів масової інформації) та ч. 1 ст. 114-1 КК України (перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період). Санкція ч. 3 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна, що, на думку слідчого, створює підстави для арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації. Слідчий також зазначає, що транспортний засіб може бути відчужений або перереєстрований, що унеможливить його конфіскацію у разі винесення обвинувального вироку.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_7 , діючи умисно в період з 06.02.2025 по 19.03.2025, через обліковий запис « ОСОБА_8 » у застосунку «Instagram» розмістив публікації, які, за висновками судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи (№792 та №800 від 22.04.2025), містять висловлювання, що заперечують збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році. Крім того, публікація від 12.05.2023 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2/ містить інформацію, спрямовану на дискредитацію мобілізаційних заходів та формування негативного ставлення до військовослужбовців ТЦК та СП, що підтверджується висновком експерта №801 від 22.04.2025. Обґрунтованість підозри підтверджується протоколами обшуку від 06.05.2025, допитів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , протоколом огляду від 07.04.2025, протоколом затримання та допиту підозрюваного від 06.05.2025, а також іншими доказами.

Слідчий подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_11 подала клопотання про відкладення розгляду, мотивуючи це своєю зайнятістю в інших судових засіданнях. Слідчий суддя не знайшов підстав для відкладення розгляду клопотання, оскільки ризик відчуження майна становить загрозу для цілей кримінального провадження.

Неприбуття учасників у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна є тимчасовим обмеженням права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації, конфіскації як виду покарання, для забезпечення цивільного позову або стягнення неправомірної вигоди. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд може призначити покарання у вигляді конфіскації майна у випадках, передбачених КК України. Санкція ч. 3 ст. 436-2 КК України передбачає конфіскацію майна як додаткове покарання, що підтверджує можливість застосування арешту для забезпечення його виконання у разі винесення обвинувального вироку.

Слідчий суддя погоджується, що транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200 (VIN: НОМЕР_2 ) належить підозрюваному ОСОБА_12 , що підтверджується інформацією, наданою органом досудового розслідування. Накладення арешту у вигляді заборони на відчуження та розпорядження є необхідним для запобігання приховуванню, передачі чи перереєстрації майна, що може унеможливити його конфіскацію у разі винесення обвинувального вироку. Ці ризики є обґрунтованими, враховуючи характер злочинів, у яких підозрюється Аванесян, та його можливість впливати на майно.

Щодо заборони користування транспортним засобом, слідчий суддя вважає, що таке обмеження є надмірним втручанням у права підозрюваного. Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона користування майном застосовується лише за наявності обставин, які підтверджують, що її незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі майна. У клопотанні не надано доказів, які б свідчили, що використання транспортного засобу ОСОБА_13 для особистих потреб може призвести до зазначених наслідків. Обмеження права користування не є необхідним для забезпечення конфіскації, оскільки заборона відчуження та розпорядження достатньо гарантує збереження майна у власності підозрюваного до завершення провадження. Крім того, транспортний засіб не має ознак речового доказу, оскільки не є знаряддям вчинення злочину чи предметом, що зберіг би сліди правопорушення, відповідно до ст. 98 КПК України.

Слідчий суддя враховує принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності, передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Денісова та інші проти України» від 04.09.2018, яке наголошує на необхідності балансу між інтересами правосуддя та правами особи. Заборона відчуження та розпорядження транспортним засобом є достатньою для досягнення мети кримінального провадження, а саме забезпечення можливої конфіскації, без надмірного обмеження права підозрюваного на користування майном.

Таким чином, клопотання підлягає частковому задоволенню в частині накладення арешту у вигляді заборони на відчуження та розпорядження транспортним засобом. У задоволенні клопотання в частині заборони користування слід відмовити через відсутність обґрунтованих підстав для такого обмеження.

ІІІ. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 372 КПК України, слідчий суддя ухвалив:

1.Клопотання задовольнити частково.

2.Накласти арешт у вигляді заборони на відчуження та розпорядження на майно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

-транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, білого кольору, 2019 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

3.Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

4.Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя: