Номер справи 703/2661/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Сміла клопотання прокурора у об`єднаному кримінальному провадженні №703/2661/20 про продовження строку тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, громадянина України, з неповною середньою світою, непрацюючого, неодруженого, утриманців не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 19.10.2007 вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Звільнений 13.11.2015 по відбуттю строку покарання;

- 15.05.2020 вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік. Постановою Черкаського апеляційного суду від 10.01.2022 звільнення від відбування покарання скасовано на підставі ст.78 КК України, засудженого направлено для відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- 05.08.2020 вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.;

- 28.03.2023 вироком Бориспільського міськрайонного суду Черкаської області за ч.2 ст.15 ч.1 ст.357, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, на підставі ст. 70, 71 КК України остаточно до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців, покарання повністю не відбуте,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 та ч.3 ст.187 КК України,

у с т а н о в и в :

У провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст. 185 та ч.3 ст.187 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 застосованого відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки такий спливає 12 червня 2025 року.

Застосування запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою обґрунтовувано тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, однин з яких є особливо тяжким та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, неодружений, не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зав`язків, відтак, перебуваючи на волі під тягарем кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, може незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще недопитані судом та, зважаючи на неодноразові судимості, в тому числі і за особливо тяжкий злочин, ОСОБА_4 може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення. Уважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.

Обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора заперечував. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити, посилаючись на ту обставину, що ризики, зазначені прокурором, не конкретизовані. Крім того, при вирішенні питання щодо заявленого прокурором клопотання, просив врахувати вік обвинуваченого.

Суд, врахувавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 квітня 2025 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 12 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Зокрема при продовженні строку тримання під вартою суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжкий та за який, згідно санкції відповідної статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Оцінюючи наявність ризиків суд зазначає, що ОСОБА_4 , достовірно усвідомлюючи суворість можливого призначення йому покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування, прокурора та суду. Обгрунтованим ризиком визначено і ризик можливого впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків, які ще недопитані судом. Крім того, суд враховує, що обвинувачений не одружений, не працює, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зав`язків, а також джерела доходу, що свідчить про високу ймовірність того, що перебуваючи на волі обвинувачений зможе продовжити свою злочинну діяльність.

Крім того, суд також враховує, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення особливо тяжкого злочину, на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким.

Під час розгляду клопотання прокурора у судовому засіданні судом достовірно встановлено, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані при обранні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися, не втратили свою актуальність та продовжують існувати на даний час.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доцільність продовження застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим клопотання прокурора слід задовольнити.

Згідно ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочинів (тяжкого та особливо тяжкого), вчинених із застосуванням насильства, одним із яких спричинено смерть людини, суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченому розміру застави, що відповідає вимогам ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 331, 369-372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів - до 07 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що учасники процесу не позбавлені права звернення до суду у встановленому законом порядку з клопотанням про зміну чи скасування запобіжного заходу впродовж судового розгляду кримінального провадження.

Ухвала підлягає негайному виконанню, однак може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду скарги апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Копії ухвали направити начальнику Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» для виконання, вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику.

Повний текст ухвали оголошений 10 червня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1