Номер провадження: 11-сс/813/863/25
Справа № 494/819/25 1-кс/494/205/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської обл. від 17.04.2025, якою в межах к/п №0000230 від 15.04.2025 відносно:

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Стара Єлизаветівка Ширяївського р-ну Одеської обл., громадянки України, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 14.06.2025 включно, без визначення застави,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання начальника ВП №1 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 та застосовано запобіжний захід у виді триманні під вартою до 14.06.2025 включно із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення застави, відносно ОСОБА_7 , яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу. При цьому, слідчий суддя не визначав розмір застави з огляду на обставини вчиненого злочину та особу підозрюваної.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_6 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що ухвала слідчого судді незаконна, з таких підстав:

- стороною обвинувачення не доведено і не надано доказів того, що існують ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, а більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти таким ризикам;

- слідчим суддею при обранні запобіжного заходу в порушення норм КПК та європейського права не враховано те, що ОСОБА_7 визнає вину, кається, співпрацює зі слідством, раніше не судима, має постійне місце проживання, а також можливо має психічні захворювання, тому не здатна розуміти значення своїх дій.

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 17.04.2025 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

У судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_6 не з`явилися, при цьому подали до апеляційного суду заяви про розгляд скарги без їх участі, в яких захисник скаргу підтримав, водночас прокурор просила у задоволенні скарги відмовити і ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 16.04.2025 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8-ми років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що її підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за кваліфікуючими ознаками - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Водночас, колегією суддів встановлено, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що існують заявлені ризики, які виправдовують обрання запобіжного заходу у виді тримання підозрюваної під вартою.

Так, апеляційний суд погоджується із доводами слідчого судді та наголошує, що є достатньо підстав вважати, що підозрювана ОСОБА_7 може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків в зазначеному провадженні, які обґрунтовані тим, що: остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років, офіційного джерела доходу не має, не працевлаштована, утриманців немає, тобто у неї відсутні міцні соціальні зв`язки та відсутні законні засоби до існування; підозрювана знайома з особами, які фігурують як свідки у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно із п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

З огляду на викладене вище, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку про доведеність органом досудового розслідування неможливості застосування стосовно підозрюваної ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останньої.

Апеляційний суд критично оцінює твердження сторони захисту стосовно недоведеності в зазначеному кримінальному провадженні заявлених органом досудового розслідування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» висловив позицію, згідно якої наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитись відповідними доказами.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_7 у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого їй злочину сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваної від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, апеляційний суд зважає на ту обставину, що підозрювана не має міцних соціальних зв`язків та не працевлаштований, джерела її доходу невідомі.

Що стосується тверджень захисника відносно того, що підозрювана раніше не судима, вину визнає, кається, співпрацює зі слідством, має постійне місце проживання, апеляційний суд приймає їх до уваги, однак вказане не свідчить жодним чином про необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення та оскаржуваної ухвали, окрім того зазначені обставини не стали для неї стримуючим фактором.

Посилання захисника щодо наявності у підозрюваної психічних захворювань, внаслідок яких вона не розуміла значення своїх дій, матеріалами провадження також не підтверджені.

Водночас, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає необхідним та виправданим обрання підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Більш того, запобіжний захід застосований до ОСОБА_7 на визначений строк, а питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою буде перевірена слідчим суддею через нетривалий час в порядку, передбаченому ст. 194 КПК України.

Насамкінець, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів провадження, зокрема копії лікарського свідоцтва про смерть № 1405, виданого 16.04.2025 ДСУ «Одеське обласне бюро СМЕ» малолітній потерпілий ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 72), що в подальшому може бути підставою для зміни правової кваліфікації дій підозрюваної ОСОБА_7 на більш сувору статтю КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської обл. від 17.04.2025, якою в межах к/п №0000230 від 15.04.2025 відносно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 14.06.2025 включно, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4