справа № 947/3483/22
провадження № 1-кс/947/141/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 (в режимі відео конференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одеса скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві про закриття кримінального провадження №0000212 від 08.04.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, подану в порядку ст. 303 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2025 року слідчому судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 передана на розгляд скарга, подана до суду 04.08.2022 року ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві про закриття кримінального провадження № 0000212 від 08.04.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, в порядку ст. 303 КПК України (новий номер справи - «№ 947/3483/22; провадження № 1кс/947/141/25).

В обґрунтування поданої скарги особа, яка з такою скаргою звертається посилається на те, що постанова про закриття кримінального провадження була прийнята передчасно та невмотивовано, без всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх наявних доказів і обставин.

Ухвалою судді від 08.01.2025 року скаргу призначено до розгляду на 13.01.2025 року. Цією ж ухвалою витребувано матеріали кримінального провадження № 0000212 від 08.04.2015 року до огляду слідчим суддею.

У судове засідання 13.01.2025 року витребувані матеріали не надано. Скаржник ОСОБА_3 , якій приймав участь в засіданні в режимі відеоконференції, погодився із необхідністю відкласти розгляд скарги до одержання витребуваних матеріалів кримінального провадження № 0000212 від 08.04.2015 року.

Ухвалою судді від 13.01.2025 року зобов`язано слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві, або іншу відповідальну особу Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві надати в судове засідання до огляду слідчим суддею матеріали кримінального провадження № 0000212 від 08.04.2015 року.

В подальшому, у зв`язку із зміною оренди нерухомого майна Другого СВ з дислокацією в м. Одесі ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ухвалою суду від 02.04.2025 року було вирішено звернутися до Одеського апеляційного суду із поданням про передачу до Суворовського районного суду м. Одеси матеріалів за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві про закриття кримінального провадження № 0000212 від 08.04.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, подану в порядку ст. 303 КПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.04.2025 року у задоволенні подання заступника голови Київського районного суду и. Одеси ОСОБА_4 було відмовлено та постановлено матеріали справи за скаргою ОСОБА_3 повернути для подальшого розгляду Київським районним судом м. Одеси.

В судовому засіданні (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 вимоги поданої скарги підтримав у повному обсязі.

Слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві в судове засідання не з`явився. До канцелярії суду надав матеріали кримінального провадження до огляду слідчим суддею.

Дослідивши скаргу та долучені в її обґрунтування матеріали, вислухавши думку та пояснення скаржника, слідчий суддя доходить висновку про задоволення скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 04.08.2022 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Одеси з процесуальним документом, викладеним іноземною мовою.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 від 08.08.2022 року скаргу ОСОБА_3 було повернуто у зв`язку з пропущенням строку подання цієї скарги та відсутністю клопотання про його поновлення.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, ОСОБА_3 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.06.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було повернуто, у зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтею 396 КПК України.

Так, у вищевказаній ухвалі визначено та встановлено наступне.

«Частиною 1 ст. 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14.12.1999 № 10-рп/99 та від 14.07.2021 № 1-р/2021 зазначено, що українська мова, як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Частиною 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України регламентовано, що застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається виключно законами України.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019 № 2704-VIII єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а у ч. 6 ст. 13 цього Закону вказано, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Частинами 1, 2 ст. 14 вказаного Закону передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом із цим, за змістом ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Окрім того, ч. 1 ст. 29 КПК України регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають документи державною мовою.

Отже, згідно із Конституцією України, КПК України та вищезазначеними законами України органи досудового розслідування, прокуратура та суд, як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень та в інших публічних сферах суспільного життя, зобов`язані використовувати лише державну мову, що також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

…Тобто, враховуючи вищенаведене, при оскарженні судового рішення до апеляційного суду скарга має бути викладена українською мовою чи в перекладі на державну мову, що надає суду можливість зрозуміти її зміст, перевірити дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, положень ст. 396 КПК України та визначитись щодо прийняття скарги до провадження.

Так, зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_3 вбачається, що вона викладена на іноземною мовою, а саме російською, що в свою чергу є перешкодою у виконанні судом своїх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Той факт, що апеляційна скарга ОСОБА_3 викладена на російською мовою, на переконання судді-доповідача не свідчить про те, що апеляційний суд, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, автоматично зобов`язаний прийняти її до провадження, оскільки російська мова в Україні не є державною, натомість нею користується політичне керівництво та мешканці країни-агресора «російської федерації», які розв`язали повномасштабну війну в Україні, навмисно руйнують Нашу країну, знущаються та вбивають її громадян.

…Отже, суддя-доповідач приходить до висновку, що у разі подання апеляційної скарги в порядку ст. 422 КПК України, складеної іноземною мовою, положення ст. 398, ч. 1, 2 п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України до такої скарги не застосовуються. В такому випадку, суд апеляційної інстанції повертає апеляційну скаргу, складену не українською мовою, особі, яка її подала.

Зазначена позиція судді-доповідача узгоджується із правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові по справі №521/12324/18 від 19.09.2022 року».

Не погоджуючись з ухвалою Одеського апеляційного суду, ОСОБА_3 оскаржив її в касаційному порядку.

Попередньо суд касаційної інстанції залишив касаційну скаргу ОСОБА_3 без руху, роз`яснивши скаржнику його право на кваліфіковану правову допомогу (https://reyestr.court.gov.ua/Review/112459286).

Суд зазначив, що «відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI (далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою ст.13 цього Закону (в тому числі захист і складання документів процесуального характеру).

Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від

2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5).

Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.

Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги».

В подальшому, ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 червня 2023 року було повернуто з підстав не усунення недоліків у визначений судом строк.

У вказані ухвалі зазначено, що суд, «згідно з приписом ст. 20 КПК України, роз`яснив засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу. У межах наданого строку засуджений повторно звернувся до суду касаційної інстанції. Проте приписів ст. 427 КПК України ним знову не дотримано, недоліки не усунуто.

Ознайомившись із направленою до суду касаційною скаргою засудженого ОСОБА_3 колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга разом з надісланими матеріалами підлягає поверненню, оскільки їх зміст викладено іноземною мовою, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Частиною 1 ст. 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

Згідно з ч. 1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Натомість викладення скарги іноземною мовою є перешкодою у виконанні судом своїх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від

19 вересня 2022 року (справа № 521/12324/18, провадження № 51-5817кмо21).

Так, учасники провадження, які потребують послуг перекладача, якщо він не був залучений, можуть порушити питання про таке залучення відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 2 червня 2011 року № 3460- VI та постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання залучення перекладачів (сурдоперекладачів) для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги» від 24 червня 2016 року № 401. Разом з тим, якщо учаснику судового провадження, який не володіє мовою судочинства, у встановленому законом порядку вже було призначено захисника та перекладача, то він користується їхніми послугами до закінчення такого провадження чи до вирішення питання про їх заміну. Тобто, якщо особи не володіють мовою судочинства, вони можуть скористатися послугами перекладача для перекладу своїх скарг, клопотань, інших процесуальних документів, зокрема й з метою забезпечення можливості проведення з`ясування судом наявності в особи, яка звертається з апеляційною чи касаційною скаргою, прав і підстав для цього.

Залучений у провадженні перекладач має виконувати всі свої обов`язки, визначені ч. 2 ст. 68 КПК України, зокрема і здійснювати повний і правильний переклад пояснень, показань або документів, які надаються підозрюваним, обвинуваченим, засудженим чи іншими учасниками провадження».

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 не може бути розглянута в касаційному порядку, внаслідок чого підлягає поверненню останньому разом із доданими до неї матеріалами (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113091878).

Надалі, в ухвалі від 12 жовтня 2023 року суд касаційної інстанції додатково роз`яснив, що захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5). Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу. Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК України вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги». (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114259182).

Крім цього, в ухвалі від 20.11.2023 року суд касаційної інстанції додатково роз`яснив ОСОБА_3 , що «Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2017 року № 1048 шляхом внесення змін до постанови Уряду від 24 червня 2016 р. № 401 «Деякі питання залучення перекладачів (сурдоперекладачів) для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги» передбачена можливість залучення центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги перекладачів на підставі укладених договорів щодо надання послуг перекладу.

Відповідні зміни внесені до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для оплати послуг та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013 року № 130.

Прийнята постанова Уряду удосконалює питання залучення перекладачів/ сурдоперекладачів для забезпечення надання доступної та якісної безоплатної вторинної правової допомоги особам, які відповідно до Закону України Про безоплатну правову допомогу мають право на її отримання і не володіють державною мовою та/або є глухими, німими чи глухонімими». (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115031355).

Надалі, в матеріалах справи № 947/3483/22 (минулий № 947/17022/22) міститься клопотання ОСОБА_3 до суду касаційної інстанції щодо строків подання касаційної скарги (а.с.12-13).

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.01.2024 року клопотання ОСОБА_3 задоволено, строки на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 30.06.2023 року поновлено та відкрито касаційне провадження.

За наслідками касаційного перегляду оскаржуваної ухвали, Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду 05 вересня 2024 року постановив: ухвалу Одеського апеляційного суду від 30 червня 2023 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2022 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У вказаній постанові зазначено, що «Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції. У певних випадках дослідження апеляційним судом обставин справи може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). У будь-якому разі судове рішення має стояти на захисті прав людини.

Апеляційний суд на етапі прийняття до провадження апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2022 року, повернув її скаржникові у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 396 КПК, а саме тому, що апеляційна скарга викладена іноземною (російською) мовою.

Обґрунтовуючи своє рішення, апеляційний суд указав на статті 10, 92 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 та від 14 липня 2021 року № 1-р/2021, Закон України № 2704-VIII «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року, положення яких зводяться до того, що органи досудового розслідування, прокуратура та суд як державні органи, а також їх посадові особи при здійсненні своїх повноважень та в інших публічних сферах суспільного життя зобов`язані використовувати лише державну мову, що також стосується і прийняття до розгляду документів, складених лише українською мовою.

Також цей суд послався на правовий висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2022 року у справі № 521/12324/18 (провадження № 51-5817кмо21) про те, що апеляційні та касаційні скарги осіб, які мають право на оскарження судових рішень, повинні бути викладені державною мовою.

Водночас суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що є суттєва різниця між правовим становищем особи, щодо якої зробила висновок об`єднана палата у згаданому рішенні та правовим статусом особи, яка звернулася до нього з апеляційною скаргою.

Зокрема предметом дослідження об`єднаної палати була скарга особи, яка мала статус обвинуваченого та користувалася послугами захисників.

ОСОБА_3 є особою засудженою до довічного позбавлення волі, яка не володіє державною мовою. На момент звернення з апеляційною скаргою у нього був відсутній захисник. Отже, заявник, хоча й мав право на правову допомогу і на перекладача, реалізувати свої права не зміг, не зважаючи на неодноразові звернення до органів системи безоплатної правової допомоги.

За таких обставин, установивши, що ОСОБА_3 , перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, не володіючи державною мовою і при цьому не маючи захисника та перекладача, звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, викладеною іноземною мовою, до якої не долучив її перекладу українською мовою, апеляційний суд, приймаючи рішення відповідно до положень статей 396, 399 КПК про повернення цієї скарги, повинен був в ухвалі роз`яснити її автору спосіб реалізації ним свого права на правову допомогу і право на перекладача».

На виконання вказаної постанови Верховного суду, Одеський апеляційний суд, провівши новий розгляд апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 08.08.2022, якою повернуто його скаргу на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000212, 09.12.2024 року ухвалив: апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити; ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.08.2022, якою повернуто скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві від 27.02.2022 про закриття к/п № 0000212 від 08.04.2015 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України скасувати; постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві від 27.02.2022 про закриття к/п № 0000212 від 08.04.2015 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України в суді 1-ої інстанції, іншим слідчим суддею.

Одеський апеляційний суд мотивував вищевказану ухвалу наступним.

«Під час вирішення питання про прийняття до розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 , викладеної іноземною мовою, а саме російською (а.с. 45-47), апеляційний суд враховує позицію, викладену в постанові ККС ВС від 05.09.2024 за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 30.06.2023 про повернення його апеляційної скарги, відповідно до якої апеляційний суд не роз`яснив ОСОБА_3 , який перебуває в умовах ізоляції від суспільства, не володіє державною мовою та не має захисника та перекладача, способу реалізації ним його права на кваліфіковану правову допомогу та права на перекладача, чим позбавив останнього права на доступ до суду (а.с. 116-121).

Разом із тим, окремої уваги вартий правовий висновок, викладений в постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 19.09.2022 у справі № 521/12324/18, згідно якого у разі подання апеляційної скарги в порядку ст. 422 КПК України, складеної іноземною мовою, положення ст. 398, ч. 1, 2 п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України до такої скарги не застосовуються. В такому випадку, суд апеляційної інстанції повертає апеляційну скаргу, складену не українською мовою, особі, яка її подала.

Так, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що заявник ОСОБА_3 , не зважаючи на відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі, являється громадянином України, систематично викладає подані ним скарги державною мовою українською, внаслідок чого володіє державною мовою, а також обізнаний про порядок звернення до суду та з передбаченими законом вимогами до апеляційних скарг.

В цьому контексті колегія суддів наголошує на тому, що 02.10.2024 до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга заявника ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 08.08.2022, викладена ним українською мовою, вимоги якої є аналогічними вимогам його апеляційної скарги, викладеної російською мовою (а.с. 126-129).

З урахуванням викладених вище обставин, апеляційний суд вважає за доцільне допустити до розгляду апеляційну скаргу заявника ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 08.08.2022.

Щодо суті вимог викладених в апеляційній скарзі заявника ОСОБА_3 апеляційний суд приходить до таких висновків.

Приписами ст. 303 КПК України передбачений перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні на досудовому провадженні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Разом із тим, ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Повертаючи скаргу заявника ОСОБА_3 на постанову слідчого ДБР про закриття кримінального провадження, слідчий суддя послався на те, що позбавлений можливості перевірити строки звернення заявника зі скаргою, оскільки ним не долучено до поданої скарги копії постанови про закриття кримінального провадження, яка є предметом оскарження, а також доказів отримання ним даної копії.

Проте колегія суддів вважає такі доводи слідчого судді передчасними, а підстави для повернення скарги суто формальними, з огляду на наступні обставини.

В своїй скарзі на постанову слідчого другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві від 27.02.2022 про закриття к/п № 0000212 ОСОБА_3 зауважує на тому, що копія зазначеної постанови слідчого йому не направлялась у передбачений вимогами кримінального процесуального закону строк та про її існування йому стало відомо лише 20.07.2022 з письмової відповіді прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 від 07.07.2022 (а.с. 1-4).

Разом із тим, слідчим суддею зазначені повідомлені заявником ОСОБА_3 обставини перевірені не були, жодних запитів до другого СВ (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві або до Одеської обласної прокуратури стосовно встановлення факту винесення слідчим ДБР оскаржуваної постанови про закриття к/п №0000212 та направлення її копії заявнику здійснено не було, так само як і не було витребувано у органу досудового розслідування матеріали вищезгаданого кримінального провадження з метою з`ясування вказаних обставин.

Суд апеляційної інстанції вживав заходів для встановлення того, чи направлялась заявнику ОСОБА_3 копія оскаржуваної ним постанови слідчого про закриття к/п № 0000212, а також чи повідомлявся останній будь-якими способами про факт закриття вказаного кримінального провадження, із проханням надати апеляційному суду завірену копію постанови слідчого (а.с. 131), проте відповіді на запит апеляційного суду на теперішній час отримано не було.

В даному випадку колегія суддів наголошує на тому, що такий підхід до розгляду скарг, зокрема, без витребування та дослідження матеріалів кримінального провадження, ККС у складі ВС у постанові від 24.11.2020 у справі № 264/7638/19 (провадження №51-2736км20) визнав порушенням права на справедливий суд, який унеможливлює перевірку законності та обґрунтованості процесуального рішення.

За встановлених обставин, колегія суддів в даному випадку наголошує на формальному підході слідчого судді до розгляду скарги заявника ОСОБА_3 , оскільки фактично слідчий суддя, без належного дослідження та аналізу матеріалів кримінального провадження, був позбавлений можливості переконатись в обґрунтованості доводів заявника стосовно факту неотримання ним копії оскаржуваної постанови слідчого про закриття кримінального провадження та факту його обізнаності про винесення постанови лише із відповідного листа прокурора, внаслідок чого безпідставно та передчасно зауважив про пропуск заявником передбаченого вимогами ч. 1 ст. 304 КПК України строку на звернення зі скаргою на рішення слідчого.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що слідчий суддя, без належного дослідження всіх обставин справи, дійшов передчасного висновку про необхідність повернення скарги заявника ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження з підстав пропуску строку на звернення із такою скаргою та не заявленням клопотання про його поновлення, чим допустив неповноту судового розгляду, що, як наслідок, перешкодило йому прийняти законне та обґрунтоване судове рішення».

Після завершення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 Одеським апеляційним судом, справу передано до Київського районного суду м. Одеси і розподілено на слідчу суддю ОСОБА_1 за новим номером «№ 947/3483/22 (провадження № 1кс/947/141/25).

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_7 знаходилося кримінальне провадження № 0000212 від 08.04.2015 року, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

27.02.2025 року слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_7 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000212 від 08.04.2015 року, у зв`язку з не встановленням складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 2, ст. 284 КПК України).

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленими матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Так, при винесенні постанови про закриття кримінального провадження, слідчий посилався на положення п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України. При цьому висновки слідчого про наявність підстав, чітко передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження - відсутні, в постанові не зазначено, на підставі яких саме отриманих фактичних даних, на підставі яких саме проведених слідчих (розшукових) дій дійшов такого висновку слідчий. Натомість в постанові міститься формальне посилання на норми КПК України та науково-практичний коментар до кодексу.

Разом з тим, зі змісту постанови вбачається, що слідчим не було здійснено всіх необхідних процесуальних слідчих (розшукових) дій для повного, всебічного, неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Таким чином, постанова слідчого не містить достатніх даних щодо проведення слідчих дій, направлених на перевірку тверджень щодо вчинення кримінального правопорушення, а також не надана правова оцінка наявним матеріалам провадження.

Відтак, проаналізувавши доводи заявника, дослідивши матеріали скарги та додатки до неї, слідчий суддя доходить висновку, що слідчим не вжито всіх можливих передбачених законом заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законного процесуального рішення.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд сторонами кримінального провадження, з урахуванням наведеного, дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою, доводи скарги не спростовані слідчим в суді, у зв`язку з чим постанова слідчого підлягає скасуванню.

Слід зазначити, що до матеріалів скарги додана ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.05.2019 року по справі № 522/20746/19 (провадження № 1-кс/522/1794/19) якою була скасована попередня постанова слідчого СВ прокуратури Одеської області ОСОБА_8 від 31.10.218 року про закриття кримінального провадження № 0000212 від 08.04.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України (https://reyestr.court.gov.ua/Review/81743504).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що «в провадженні СВ прокуратури Одеської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000212 від 08.04.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України. 08.04.2015 року, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.04.2015 року, до ЄРДР були внесені відомості про скоєння працівниками СВ Березівського РВ ГУ МВС України в Одеській області службового підроблення при складанні протоколу огляду місця події у грудні 2000 року. Під час проведення досудового розслідування слідчим неодноразово приймалось рішення про закриття кримінального провадження. Так, 25.07.2016 року слідчим відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 прийнято рішення про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2016 року, скаргу ОСОБА_3 задоволено та скасовано вищезазначену постанову про закриття кримінального провадження. При цьому, слідчим суддею зазначено, що під час проведення досудового розслідування не виконана ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.03.2016 року щодо зобов`язання проведення графологічної експертизи. 27.12.2016 року, не виконавши вказівки, зазначені в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2016 року, слідчим відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 знов було прийнято рішення про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року, скаргу ОСОБА_3 задоволено та скасовано вищезазначену постанову про закриття кримінального провадження. Згідно зазначеної ухвали, органу досудового розслідування зазначено на невиконання ухвали слідчого судді щодо зобов`язання проведення графологічної експертизи. Проте, не виконавши ухвали слідчого судді щодо проведення графологічної експертизи, 31.07.2017 року слідчим відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 знов було прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Постановою заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 від 02.03.2018 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження, постанову слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 від 31.07.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000212, скасовано. Як зазначає заступник прокурора Одеської області ОСОБА_10 у постанові про скасування постанови про закриття кримінального провадження, в ході досудового розслідування слідчим не проведені слідчі дії, зазначені в ухвалі слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року, а саме не призначена графологічна експертиза протоколу огляду місця події від 22.12.2000 та протоколу затримання ОСОБА_3 від 22.12.2000 року. Незважаючи на вказівки суду та заступника прокурора Одеської області, не провівши жодної слідчої дії, 31.10.2018 року слідим відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 знов прийнято рішення про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення».

Отже, зважаючи на наведене слідчий суддя наголошує, що статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Наслідки умисного невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, передбачені статтею 382 КК України.

За приписами ч. 5 ст. 532, ч. 2 ст. 534, ч. 4 ст. 535 КПК України, ухвали, зокрема, слідчого судді, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення; судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню; органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Отже, обов`язок безумовного виконання, у тому числі ухвали слідчого судді, закріплено безпосередньо у законі.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 25 КПК України передбачено, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Оглядом матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчим не виконано вказівки, зазначені в ухвалах слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2016 року та 17.03.2017 року, від 14.05.2019 року, а також у постанові заступника прокурора Одеської області ОСОБА_10 від 02.03.2018 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження, та не призначено графологічну експертизу протоколу огляду місця події від 22.12.2000 та протоколу затримання ОСОБА_3 від 22.12.2000 року.

Між тим, обов`язковість проведення таких слідчих дій обумовлена самим завданням кримінального провадження.

Досудове розслідування фактично не проведено, в порушення вимог ст.ст. 131, 223, 219 КПК України не виконано всі слідчі дії, направлені на проведення повного, всебічного, об`єктивного досудового розслідування.

Крім того, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Проте, слідчий не забезпечив ефективного розслідування за кримінальним провадженням № 0000212 від 08.04.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч. 1 КК України.

Проведене ним досудове слідство не було ретельним, безстороннім і сумлінним.

Таким чином слідчим, в порушення вимог ст.ст. 9, 92-94 КПК України, слідчим не були проведені всі необхідні слідчі дії для повного і всебічного висвітлення обставин кримінального правопорушення, а тому постанова слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві про закриття кримінального провадження № 0000212 від 08.04.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України підлягає скасуванню.

Про скасуваня рішення слідчого слідчим суддею зостановлюється відповідна ухвала.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 9, 26, 91, 92, 93, 110, 284, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві про закриття кримінального провадження № 0000212 від 08.04.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, подану в порядку ст. 303 КПК України, задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР у м. Миколаєві про закриття кримінального провадження № 0000212 від 08.04.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1