Провадження № 11-кп/4808/320/25
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку письмового апеляційного провадження матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 травня 2025 року клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 задоволено. Застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено до 19 липня 2025 року включно.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вважає клопотання прокурора незаконним та необґрунтованим, оскільки в судовому засідання на підставі показань потерпілої, свідків та висновків експертів встановлено його невинуватість. При цьому, в клопотанні прокурор безпідставно посилається на його попередні судимості, за якими він відбув покарання і зробив для себе належні висновки.

Крім того, суд першої інстанції ігнорує його заяви з приводу фабрикування стороною обвинувачення даного кримінального провадження і, як наслідок, незаконного його утримання під вартою, та доведення його до самогубства.

До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 подав заяву, в якій просив скасувати-відмінити судове засідання, яке мало відбутися 09.07.2025 року, у зв`язку з тим, що 07.07.2025 року йому продовжено запобіжний захід на 60 днів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про розгляд провадження.

Прокурор ОСОБА_8 подала заяву, в якій просила розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6 проводити без її участі, а також не заперечувала щодо залишення апеляційної скарги без розгляду.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності учасників провадження.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 107 та ч. 1 ст. 406 КПК України апеляційний розгляд проведено в письмовому провадженні за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , дані, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема, його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків (згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 04.10.2024, був тричі одружений, на даний час у шлюбі не перебуває, є батьком однієї дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо якого згідно рішення суду від 09.02.2023 позбавлений батьківських прав), наявність постійного місця роботи, відсутність місця реєстрації та фактичного проживання, репутацію обвинуваченого, який раніше судимий, а також ризики, передбачені п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, можливість незаконного впливу на учасників кримінального провадження потерпілу, свідків, та можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, підставами вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, є те, що він обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, і у разі визнання його винуватим, ризик втечі для нього може бути менш небезпечним, ніж призначене покарання і процедура його відбування. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що на даний час в обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні місце реєстрації та фактичного проживання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на даний час продовжує існувати ризик незаконного впливу на учасників кримінального провадження, зважаючи на процедуру отримання показань від свідків та потерпілого, а саме безпосередність дослідження доказів та можливість повторного допиту в тому самому або наступному судовому засіданні за його клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду.

Суд першої інстанції правильно врахував те, що продовжує бути високим ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_6 раніше судимий 12.02.2008 року вироком Сакського міськрайонного суду Автономної Республіки Крим за ч.4 ст. 152, п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання позбавлення волі на строк 14 років, 13.11.2019 року вироком Івано-Франківського міського суду за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України до покарання позбавлення волі на строк 4 роки, та відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З огляду на вищевказане, твердження обвинуваченого щодо відсутності доказів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України встановлені в ухвалі суду та підтверджуються матеріалами провадження.

В апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено переконливих доводів щодо запобігання наявним ризикам в інший спосіб, ніж передбачений відповідним судовим рішенням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 травня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5