ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

20 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 688/5173/23

Провадження № 11-кп/820/439/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференцзв`язку клопотання прокурора Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовноОСОБА_6 перед початком апеляційного розгляду апеляційних скарг захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та прокурора Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2025 року у кримінальному провадженні №0001117, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 серпня 2017 року, яким ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.146, ч.1 та ч.3 ст. 357 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_6 змінено з домашнього арешту на тримання під вартою строком на 60 днів до 30.05.2025.

ОСОБА_6 взято під варту в залі суду та з цього часу обчислюється початок строку відбуття покарання, а саме з 01.04.2025 року.

Також, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України та призначено йому покарання:

за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цим же вироком ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому остаточне покарання на підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_12 не обирався.

Вимоги апеляційних скарг

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.ч.1,2 ст. 284 КПК України.

Прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду змінити в частині визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому більш м`яке покарання за вчинення кримінальних правопорушень за іншими статтями КК України.

Короткий зміст клопотання прокурора

14 травня 2025 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання прокурора Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження стосовно ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується 30.05.2025, однак завершити апеляційний розгляд у цей строк неможливо, тоді як продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: перебуваючи на волі ОСОБА_6 може переховуватися від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, чинити тиск на свідків, з метою зміни їхніх показань в сторону покращення свого становища, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зміна запобіжного заходу ОСОБА_6 на будь-який інший, враховуючи вказані ризики, не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки.

Позиції учасників судового провадження щодо поданого клопотання

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора та просила продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів, оскільки обставини, які були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не зникли, ризики, якими керувався суд при обранні запобіжного заходу обвинуваченому не зменшилися, просила врахувати суспільну небезпеку злочинів.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні не погодилися з клопотанням прокурора, просили застосувати стосовно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні подав заперечення на клопотання прокурора, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен продовжуватися вироком суду не на певний час, як це передбачено під час судового розгляду в суді першої інстанції, а до вступу оскаржуваного вироку в законну силу або ухвалення іншого рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Крім того, посилався на те, що положеннями ч.1 ст.401 КПК України не передбачено продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши учасників судового провадження щодо клопотання прокурора та доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання прокурора з наступних підстав.

Мотиви суду

Ухвалою від 09 травня 2025 року було відкрито апеляційне провадження за поданими апеляційними скаргами.

14.05.2025 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання прокурора Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження стосовно ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 закінчується 30.05.2025.

Відповідно до вимог ч.1 ст.401 КПК України, після закінчення підготовки до апеляційного розгляду була постановлена ухвала від 15 травня 2025 року, якою призначено до розгляду подані апеляційні скарги на 11.00 годину 16 липня 2025 року у приміщенні Хмельницького апеляційного суду, а також розгляд клопотання прокурора про продовження стосовно ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою призначено на 15.30 годину 20 травня 2025 року у приміщенні Хмельницького апеляційного суду за участі прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 у режимі відеоконференції з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» та його захисника адвоката ОСОБА_7 , тобто до закінчення строку дії обраного судом першої інстанції запобіжного заходу.

Згідно з ч.1 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється за правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей апеляційного провадження.

Відповідно до частин 1-3 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями статті 199 КПК України визначено порядок продовження строку тримання під вартою та визначено, що під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині третій статті 199 КПК України, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 посилається на те, що він обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, оскаржуваним вироком йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, через що обвинувачений може переховуватися від суду, не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, залишити місце проживання.

При розгляді клопотання прокурора, колегією суддів встановлено, що у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.146, ч.1 ст.357, ч.3 ст. 357 КК України, ухвалено вирок, яким ОСОБА_6 визнано винним в тому числі і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Зібрані матеріали кримінального провадження та обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , який ще не набрав законної сили, є достатніми для висновку суду щодо існування обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 2 статті 186 КК України.

Стаття 374 передбачає, що суд у резолютивній частині вироку має зазначити, крім іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Так, оскаржуваним вироком ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою строком на 60 днів до 30.05.2025 та взято під варту в залі суду. Вирок не набрав законної сили.

Відповідно до частини 2 статті 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно пункту (а) частини 1 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом, тобто пункт (а) вимагає лише законного вироку суду, яким особу визнано винуватою і призначено відповідне покарання.

У цьому контексті позиції Європейського суду з прав людини вираз «після засудження» не може тлумачитися обмежувально, як такий, що стосується лише остаточного обвинувального вироку, оскільки в такому випадку виключається арешт засуджених осіб, які постали перед судом, перебуваючи на волі. Також не можна не враховувати той факт, що вина особи, яку було взято під варту під час апеляційного чи касаційного провадження, була встановлена в ході провадження в суді першої інстанції, яке відповідало вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини», п.9).

Поняття «після» означає не тільки те, що ув`язнення повинно відбуватися після винесення обвинувального вироку з точки зору часу. Крім того, ув`язнення повинно бути результатом, наслідком засудження, залежати чи здійснюватися на підставі обвинувального вироку. Іншими словами, повинен існувати достатній причинно-наслідковий зв`язок між обвинувальним вироком та відповідним позбавленням волі (рішення у справах «Джеймс, Уеллс і Лі проти Сполученого Королівства», п.189; «Моннел та Морріс проти Сполученого Королівства», п.40; «Дел Ріо Прада проти Іспанії [ВП]», п.124).

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинна бути оцінена по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є зокрема, ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Відтак, вирішуючи питання наявності ризиків стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку набрання вироком законної сили, колегія суддів вважає реальними ризики, передбачені статтею 177 КПК України, тобто можливість переховуватися від суду, з метою уникнення покарання.

Окрім того, колегія суддів бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 є раніше не судимою особою, однак не одружений та офіційно не працює, немає постійного джерела доходу, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що викладені вище обставини свідчать про існування ризиків переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання та вчинення іншого кримінального правопорушення, зокрема з метою отримання засобів для проживання.

Найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

З огляду на встановлене, зважаючи на завершення терміну тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , визначеного вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 квітня 2025 року (до 30.05.2025) та враховуючи наявність ризиків переховування від суду, з метою уникнення покарання у виді 4 років позбавлення волі за обвинувальним вироком, а такожможливість вчинення іншого кримінального правопорушення, з метою отримання засобів для піснування, що апеляційний розгляд не завершено, колегія суддів дійшла висновку, що є доцільним задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 18 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 331, 404, 405 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів до 18 липня 2025 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядкуне підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3