Справа № 642/3814/24
Провадження 1кп/642/17/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року Холодногірський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000248від 28.02.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, пенсіонера, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, -

в с т а н о в и в:

28.02.2024 року приблизно о 17-50 год, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «SUZUKI GRAND VIТARА», р.н. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Київ Харків Довжанський у напрямку від пр. Ново-Баварського в бік вул. Залютінська в м. Харкові зі швидкісно приблизно 100 км год.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований в районі буд. 7-А по пл. Юрія Копоненка в м. Харкові, ОСОБА_5 проявив неуважність, діючи необережно, не переконався в безпеці руху, своєчасно не зменшив швидкість, не зупинив керований ним автомобіль та не дав дороги пішоходу ОСОБА_7 , який переходив проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво по ходу руху автомобілю, чим порушив вимоги п.п. 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

- п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що цє буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , що призвело до спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_5 28.02.2024 року приблизно о 17:50, більш точний час в ході судового розгляду не встановлено, на автодорозі Київ Харків Довжанський в районі буд. 7-А по пл. Юрія Копоненка в м. Харкові, після наїзду керованим ним автомобілем «SUZUKI GRAND VITARA», р.н. НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_7 , суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілого в небезпечне для життя становище, нехтуючи моральними і правовими нормами, які передбачають надання допомоги людині, що перебуває у небезпечному для жиггя стані та маючи можливість надати таку допомогу, діючи умисно, зник з місця транспортної події, завідомо залишивши пішохода в небезпечному становищі.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України визнав частково, зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 135 КК України він визнає, а у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України вину не визнає, вказуючи про те, що не мав технічної можливості уникнути зіткнення із потерпілим. Про скоєне шкодує та попросив вибачення перед потерпілим та його батьками. Цивільний позов не визнав у заявленому розмірі, оскільки вважає, що він вже сплатив потерпілому та його батькам в загальному розмірі 4300 тис. дол.. США, та вважає що ця сума покриває моральну шкоду. Також вказував, що матеріальну шкоду має відшкодовувати страхова, у якій він застрахував цивільно-правову відповідальність. Проте потерпілий до страхової не звертався.

ОСОБА_5 пояснив, що в той вечір він їхав з п. Пісочин на Олексіївку у м. Харків. Виїхав на вул.. Залютинську. Перед мостов був знак «вибоїни», тож він їхав по лівій смузі в сторону Лоску. За Лоском обмежувальний знак «70», тож він скинув швидкість, та побачив вздовж дороги кілька людей, ближче до другої намальованої «зебри» на дорозі. Один пішохід почав переходити дорогу та сталося зіткнення. Далі у нього «ступор», та через кілька днів він лише прийшов до тями. Він визнає, що винен, що не зупинився та не надав допомоги потерпілому відразу. Пізніше він зателефонував батьку потерпілого, та чим міг надав допомогу, передавав кошти.

Відповідачючи на питання, ОСОБА_5 вказав, що це була вже темна пора доби. Дорожнє покриття було без снігу. По тій дорозі він їздив кожного дня, в тому числі на тому перехресті де сталася подія. На першому пішохідному переході є знак, на другому - знаку не було. Після обмежувального знаку «70» він скинув швидкість, а далі ще є знак обмежувальний «50». Він побачив купку людей, що стояли. Що саме вони там робили він не знає. Один пішохід побіг справа наліво через дорогу. А далі «ступор» і він поїхав далі. На тій ділянці дороги була «зебра», проте знаку «пішохідний перехід» не було. Зутрічний транспорт рухався. Сам момент зіткнення ОСОБА_5 не пам`ятає. Телефон батька потерпілого йому надав слідчий. До лікарні до потерпілого він не ходив. Зустрівся із його батьком, та той сказав, що треба кошти на лікування. ОСОБА_5 передав батьку ОСОБА_7 1 тис. дол.. США. Потім ОСОБА_5 ще родичі допомогли зібрати кошти, та він переводив на картку кошти. На зустрічі із представником потерпілого йому повідомили про необхідність передати ще 7 тис. дол. США, проте у нього таких коштів не має, що він мав можливість надати він надав.

ОСОБА_5 пояснив, що він не заперечує тих обставин, що автомобіль під його керуванням здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_7 . Проте вважає, що склад інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України відсутній, так як на момент скоєння ДТП він не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілого.

Та незважаючи на часткове невизнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях за встановлених обставин повністю підтверджується зібраними у кримінальному проваджені та дослідженими у судовому засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_7 під час допиту у судовому засіданні пояснив, що в той день 28.02.2024 року він разом із колегами запізнилися на роботі, на авторинку «ЛОСК». Вийшли о 17-45 год., дійшли до пішохідного переходу , один з колег був із велосипедом. Почали переходити, він дійшов до середини дороги, а далі він вже прокинувся у швидкій коли везли до лікарні. Самого удару не пам`ятає. Йому зробили операцію. Відповідаючи на додаткові питання, потерпілий пояснив, що в час події було темно. Яка погода була не пам`ятає. Він був із колегами. Дорогу переходили «гусаком», тобто один за одним. Він йшов перший, за ним йшов клега із велосипедом. Імен колег не пам`ятає, адже дано з ними не контактував. Він дійшов майже до середини дороги. На лікування було витрачено частину коштів, що передав ОСОБА_5 . Так родина допомагає, мати. До нього ОСОБА_5 не приходив, чому він не знає. Про те, що батьку передавали 1 тис. дол.. США, він не пам`ятає. ОСОБА_5 переводив на картку матері 50 000 грн. та ще якісь кошти. У лікарні пробув майже два місяці, коли виписали. Він ще не міг самостійно ходити. Майже постійно перебуває у лежачому стані, адже ходити та сидіти дуже болячи. Скільки часу потрібно щоб реабілітуватися він не знає. Також були проблеми із пам`яттю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав показання, що 28.02.2024 о 17:50 він їхав з Сумської області, піднявся вже на міст, в сторону Полтави як їхати. Їхав у першій полосі, позаду нього їхав джип, а назустріч, світло бачив, але яка машина їде не бачив. Стояли на пішохідному переході три хлопця. Перед пішохідним стояли. Спробували спочатку перейти. Двоє залишилось, а третій побіг. Першу полосу перейшов, а по другій полосі вже побіг. І потім удар. Пригальмував як раз перед пішохідним переходом. І удар, побачив, як полетів наверх. Він уже біг по другій полосі, по зустрічній. Всі зупинились. З машини позаду вибігли допомоги, свідок підійшов . Почали медичну допомогу надавати, викликав швидку допомогу. Приїхала швидка, у першу чергу, потім уже приїхала поліція. Погода була суха, темно. Побачив, що запчастини від машини лежать. Перехід нерегульований.

Відповідаючи на додаткові питання, свідок показав, що не бачив що водій який здійнив наїзд зупинявся. Побачив, що авто було невелике, не грузове. З запчастин на місці залишився бризговик, потім якась червона деталь і від поворотника пластмаска. Потерпілий нічого не казав. Швидка їхала хвилин п`ять. Поліція Їхала хвилин десять. Слідчий приїхав десь через годину. Свідок поїхав з місця події після того , як дав покази слідчому, бо він відпустив. Чи повертався водій на місце події не бачив. Пам`ятає, що то була друга полоса. Майже по середині. Більше пішоходів не було. Участь у слідчому експерименті приймав. Коли їхав, то бачив пішоходів. Вони спочатку стояли. Транспорт не бачив, тільки те, що фари світились. Залізна огорожа починається далі. Якщо їхати назустріч, то пішохідний перехід після огорожі. Траєкторію транспортного засобу, який здійснив наїзд, не знає. Побачив тільки удар і як потерпілий відлітає. З Сумської траси наїхав на поворот на міст, не з заправки. Пішохідний перехід не був обнесений огорожею.

Пішоходів побачив на протилежному боці. З пошкоджень у потерпілого бачив, що обличчя було в крові. Він не розмовляв. Спробував голову підняти.

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю потерпілого, суду показала, що вона дала розписку, що отримала від ОСОБА_5 1500 доларів, крім того, на картку було перераховано 50 000 грн. та 20 000 грн., тобто всього 70 000 грн., інших грошей не отримувала. Про 1000 доларів, які отримав батько потерпілого, нічого не знає, тільки зі слів захисника. З батьком (колишнім чоловіком) практично не спілкується, бачила його в лікарні вперше за 15-ть років після розлучення. Він нічого не казав. Жодних коштів особисто в руки не передавав. Відомо, що сину було перераховано 10 000 грн. і він сказав, що в нього грошей нема. Батьком сину було перераховано. Колишній чоловік приїздив перший час до лікарні, якісь гроші комусь платив. Кому батько платив гроші не знає. Вони не спілкуються. За ті гроші, які взяла, дала розписку, і ті гроші, що надійшли на картку не заперечує.

Відповідаючи на питання, ОСОБА_9 вказала, що у лютому було ДТП, а в травні надійшли 10 000 грн. Син про надходження інших коштів не казав. У той час, поки займалась лікуванням потерпілого, ні захисник, ні обвинувачений не звертались до неї. Усі процедури, ліки, реабілітацію оплачувала сама. Коли звернулась за допомогою до адвоката - запрошувала винуватця до лікарні подивитись. Потім, коли забрала сина з лікарні до дому, то запрошувала його і додому приїхати, що і як ми. Ніхто і нікуди не приїжджав. З захисником ОСОБА_4 зустрічались один раз. Оголосила суму, яка була мінімально потрібно була на той момент, для того, щоб поставити сина на ноги. І про жодну тисячу не знає, сказала стільки скільки треба. У слух назвала суму в 7 000 доларів. На той момент вважала ту суму достатньою. Такі кошти ніхто їй не надав. Вона сказала, що дасть усі розписки, але вони почали просити, то якісь документи, то переносити зустрічі, зменшувати суму, потім відмінили всі зустрічі. ОСОБА_11 чоловік сказав у квітні, що у нього закінчились гроші. Сказав, що більше нічого не зможе зробити, розраховуй на себе. 1500 доларів було витрачено на транспортування, доглядальницю. Як витрачалось документально не підтверджено. У розписці не пам`ятає, чи зазначала в якості чого бере кошти, погашення моральної школи чи матеріальних витрат.

Допитаний свідок ОСОБА_12 у судоводму засіданні пояснив, що в той день вони переходили дорогу по пішохідному переходу. ОСОБА_13 йшов попереду, він та ще один хлопець позаду, потім ОСОБА_7 збила машина на великій швидкості. Машини ще їхали з іншого боку, зупинились та надали йому медичну допомогу. Було темно, почув тільки удар і як хлопця відкинуло на іншу сторону дороги.

Відповідаючи на додаткові питання свідок вказав, що перед тим як переходити дорогу, вони зупинились, подивились по сторонам, машина була далеко і тоді почали переходити дорогу. Освітлення не було. Водій, який збив, від`їхав, призупинився і далі поїхав. Швидку викликали. Ще машина зупинилась і водій надавав першу медичну допомогу, поліція приїхала потім. Дав телефон ОСОБА_14 , щоб він викликав швидку. Потерпілого відкинуло на зустрічну полосу. Потерпілий дійшов майже до середини дороги. Він перебував на місці пригоді близько години, при ньому швидка забрала потерпілого. До якої години робочий день був не пам`ятає. Було темно. Удар був лівою частиною авто. На дорозі залишилась фара після удару. Колір авто не бачив. Після від`їзду швидкої, на місці дтп він був близько години. Швидка забрала потерпілого швидко. Потерпілий був при тямі. Не балакав. Побачив розбиту голову у потерпілого. Скоріш за все авто намагалось об`їхати їх. Рухався більше ста кілометрів. Спочатку переходив дорогу ОСОБА_13 . Переходили звичайним кроком. Скільки було до автомобіля точно сказати не може, але це було за другим переходом і за знаком. Світловідбиваючі елементи були відсутні.

Свідок ОСОБА_7 суду надав пояснення відповідаючи на питання. Так, йому колишня дружина подзвонила та повідомила про те що сталося із їх сином. Потерпілого бачив уже в лікарні. Вперше побачив ОСОБА_15 , коли його везли в операційну, потім також до нього приїздив. ОСОБА_15 розповів, що йшов з робити додому і вже на перехресті його окликнули, що їде машина і стався наїзд. Свідок зустрічався з водієм ОСОБА_5 .. Через деякий час після ДТП, йому зателефонував слідчий та спитав дозволу дати телефон ОСОБА_5 .. Зв`язались та зустрілись, він питав як потерпілий, а на другу зустріч він передав 1000 доларів.

Був тяжкий період часу, дружина проходила хіміотерапію, тому по датам точно сказати не може, коли були зустрічі. Конкретну суму не обговорювали, він просто приніс 1000 доларів і сказав, що йому потрібен час щоб зібрати кошти. Більше не зустрічались.

У лікарні питаннями з лікарями він займався і дружина допомагала, розхідниками, якісь ліки купляв.

З обвинуваченим більше не контактували. Коли справою зайнялась мати ОСОБА_15 , відійшов і не заважав, не влазив більше. Саму подію не бачив, знає зі слів. Слідчий розповідав, що на перехресті знаходили залишки автівки і що у ОСОБА_15 другий день народження, бо з такої аварії не виживають. 1000 доларів водій передав на лікування. Ми обговорювали, що витрачаємо багато грошей на лікування, він приїхав і дав 1000 доларів. Витратили на медичні розхідники, на знаходження ОСОБА_15 у лікарні, потім ще на картку кидав, здається, 10 000 грн., готівкою залишав. Розхідниками були ті ж пелюшки, що ще не пам`ятає. У нього окрема палата була. Через скільки часу зв`язався з ним водій сказати не може. З водієм контактував двічі. Гроші отримував один раз. Перший раз обвинувачений приїхав вибачитись, а на другий, здається через тиждень, він приїхав та привіз гроші. Скоріш за все це був березень. Домовились, що йому потрібен час, сказав, що зв`яжеться. Сам водію не телефонував. Відомо, що потерпілий знаходився в лікарні до кінця квітня. У реабілітації сина участі не брав. Допомагав у перші дні, про що зазначив раніше. Чеки не зберіг. Єдине, що можна побачити це переказ коштів на картку сина. З водієм домовились, що буде компенсація за лікування, що йому потрібен час зібрати гроші, бо він один, його дружина з донькою поїхали, машина під арештом, тобто нічого поки в нього немає. Син себе почуває добре, однак останній раз, коли вони розмовляли, сказав, що ходить, але дуже втомлюється, довго ходити не може. Чеки не зберіг, переказ коштів можна подивитись по картці. Розписку за отримані гроші не писав. ОСОБА_5 пропонував віддати машину, але від цієї пропозиції він відмовився.

Свідок ОСОБА_16 допитаний в судовому засіданні, показав, що він був свідком того, як потерпілого збила машина. Переходили пішохідний перехід, ОСОБА_17 йшов першим, свідок другим, а другий свідок ОСОБА_12 був позаду. Подивились по сторонам перед тим, як переходити дорогу. Вантажний автомобіль рухався, він зупинився і пропускав, а зліва мчалась машина. Було темно, десь близько шостої години вечора. Побачили здалека, думали, що встигнуть перейти, але, на жаль, не встигли. Разом з іншим свідком встигли відійти назад, а Вітя не встиг і лівою частиною машини його заділо, дуже сильно заділо, він відлетів. Водій скрився з місця ДТП. Потім вони побігли до Віті та почали викликати швидку і поліцію. Спочатку приїхала швидка, оглянули його і потів увезли. Він, ОСОБА_12 та водій вантажівки залишились як свідки.

Відповідаючи на додаткові питання свідок пояснив, що автомобіль, що збив, відносно свідка був зліва. Йшли один за одним, пройшли по пішохідному майже до середини, ОСОБА_17 був майже по центру. Вантажний автомобіль зупинився на іншому боці. Пропуска на пішохідному переході. Під час оформлення ДТП увесь час був на місці, скільки часу точно сказати не може, але десь більше півтори години. Водій не повертався. Від його автомобіля залишився підкрилок, та знав, що машина була червоного кольору, марки suzuki модель grand vitara. ОСОБА_23 побачив на підкрилку, там було написано. Знак пішохідного переходу був, була намальована зебра. Там два пішохідних переходи, переходили по другому. Автомобіль рухався приблизно зі швидкістю 90 км/год. Автомобіль маневрував та ледь не зачепив і свідка, десь близько метра було. Тобто під`їжджаючи до пішохідного, авто зробило маневр та зачепило ОСОБА_15 . Він намагався поїхати вліво на зустрічну смугу. Намагався об`їхати всіх пішоходів. Спочатку всі йшли звичайним шагом, а потім, можливо, ОСОБА_15 намагався пришвидшитись, щоб його не зачепило. Усе відбулось дуже швидко, точно не пам`ятає. Від удару ОСОБА_15 відлетів у праву сторону на зустрічну смугу. Хто був на слідчому експерименті точно не пам`ятає, водія не бачив. ДТП сталось 28.02.2024 року, майже рік тому. Йшли всі разом з роботи. Велосипед був тільки у нього.

Допитаний свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що десь о сьомій або восьмій годині ранку, точно не пам`ятає, був дзвінок на WhatsApp від ОСОБА_5 .. Спитав чи є можливість знайти запчастини на машину. Свідок спитав, що трапилось та які запчастини потрібні, на що ОСОБА_5 сказав бампер, капот, крило. Він знов спитав, що трапилось, та ОСОБА_20 відповів, що не по телефону і все, на цьому все закінчилось. Було це зимою, ніби у лютому 2024 року. Відповідаючи на питання, свідов повідомив, що ОСОБА_5 шукав бампер, капот, крило і фару, і щось по дрібницям, там решітку ще. Праву передню фару шукав, здається, що праву. Він йому сказав, що подивиться запчастини, але потім коли набрав обвинуваченого, той сказав, що вже не треба. Обвинувачений нічого не пояснив. Раніше вони спілкувались по ремонтам авто. На той час свідок був директором автосервісу, тому йому обвинувачений і телефонував за запчастини.

Письмовими доказами:

-Так, відповідно до витягу з ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення внесені 28.02.2024 за № 0000248 за попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України по факту того, що 28.02.2024 року приблизно о 17-50 на автодорозі Київ -Харків -Довжанський, в арйоні будинку № 7а по площі Ю.Кононенка в м. Харкові. Невстановленим автомобілем під керуванням невстановленого водія стався наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні.

04.03.2024 року також було в ме жах даного кримінального провадження весені відомості за ч. 1 ст. 135 КК України відповідно до фабули по факту того, що 28.02.2024 року о 17-50 поблизу авторинку 2Лоск», невстановленим автомобілем під керуванням невстановленого водія стався наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого водій невстановленого автомобіля зник з місця події залишивши без допомоги ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 158)

-Протоколом огляду місця події від 28.02.2024 року на автодорозі «Київ - Харків -Довжанський + 11,7 м. до буд. 7А до площі Ю.Кононенка м. Харків та фото таблицею до нього. Під час огляду було зафіксовано відсутність транспортного засобу, що здійснив наїзд на пішохода, виявлено та вилучено уламки скла та пластику, встановлені очевидці події. В процесі огляду також складено схему місця події та здійснено фотографування. На фотобаблиці зафіксовано загальний вигляд з різних сторін місця дороги, де сталося ДТП, дорожня розмітка, та наявні дорожні знаки, а також виявлені уламки скла та пластику, (т. 1 а.с. 164-174)

-Постановою старшого слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП в Харківській області від 06.03.2024 року виявлені під час огляду місця події 28.02.2024 року лівий бризговик з логотипом автомобіля марки SUZUKI чорного кольору, з частиною пластмасової накладки червоного кольору, ліва частина переднього бамперу червоного кольору, лівий передній підкрилок, частина передньої лівої блок фари (поворотник), а також виявлені та вилучені під час проведення обшуку 05.03.2024 року гаражного приміщення (боксу) № НОМЕР_2 в літ «АБ 1-2), що розташований за адресою м. Харків, вул.. Білогорська, а саме синю ковдру, визнано речовими доказами ) т. 1 а.с. 175-176);

-Протоколом огляду предмета від 29.02.2024 року відповідно до якого, слідчим проведено огляд лівого бризговика з логотипом автомобіля марки SUZUKI чорного кольору, з частиною пластмасової накладки червоного кольору, ліву частину переднього бамперу червоного кольору, лівий передній підкрилок, частину передньої лівої блок фари (поворотник), та фото таблицею до протоколу, на якій зафіксовані загальний вигляд оглянутих речей (т. 1 а.с. 179-183)

-Як слідує з супровідного листа, з ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області 05.03.2024 року був направлений до відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Х/о матеріал, що був зареєстрований у відділі поліції в ЄО № 2979 від 04.03.2024 за фактом ДТП, яке сталося 28.02.2024 рокуо 17-50 у відношення ОСОБА_7 , яке відбулось за адресою кільцова дорога, біля ринку «ЛОСК». Матеріали містять:

заяву ОСОБА_7 від 04.03.2024 у якій він повідомляє, що 28.02.2024 року на нього був здійснений наїзд невідомим водієм, який залишив місце ДТП, та залишив його в небезпеці;

витяг з ЄРДР № 0000263 від 04.03.2024 року відповідно до якого було внесено відомості по даному факту за ч. 1 ст. 135 КК України (т. 1 а.с. 184-186)

-Постановою прокурора від 05.03.2024 року об`єднано досудове розслідування за № 0000248 та № 0000263 в одне кримінальне провадження за № 0000248 від 28.02.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно відомості внесено до ЄРДР ( т. 1 а.с. 189-191)

-Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/127-А/24 від 21.03.2024 року з урахуванням даних з медичної документації та консультації лікаря-рентгенолога, у гр. ОСОБА_7 , 24 років, має місце тупа травма тазу та хребта у вигляді закритого перелому правих поперечних відростків 4-го та 5-го поперекових хребців, перелому задньої стінки крижового каналу зліва на рівні 2-го та 3-го крижових хребців, а також закритого уламкового перелому обох лобкових кісток із зміщенням та перелому переднього краю лівої кульшової западини.

Крім того у гр. ОСОБА_7 , 24 років, має місце закрита тупа черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку із наявністю забитої рани в лобній ділянці зліва та чисельних саден волосистої частини голови та обличчя.

За механізмом: вищевказані ушкодження утворилися в єдиний короткий проміжок часу в швидкій послідовності від ударної травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості травматичної поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися. При цьому, характер та вигляд тілесних ушкоджень, що описаний у медичній документації, не виключає можливості утворення їх в умовах дорожньо-транспортної події, яка мала місце 28.02.2024 року, за обставин, що зазначені в постанові слідчого.

Достовірно встановити в якому положенні знаходився гр. ОСОБА_7 в момент отримання комплексу ушкоджень, а також визначити стояв чи рухався потерпілий в момент наїзду на нього автомобілем, лише за наявними судово-медичними даним не представляється можливим.

Згідно медичної картки № 4197 стаціонарного хворого відділення політравми КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР, з приводу забитої рани, що діагностовано у гр. ОСОБА_7 , проведено ПХО рани із накладанням швів, а з приводу травми тазу проведено операцію із встановленням апарату зовнішньої фіксації із стабілізацією тазу.

За ступенем тяжкості:

- закрита тупа черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку із наявністю забитої рани в лобній ділянці зліва та чисельних саден волосистої частини голови та обличчя належить до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що СПРИЧИНИЛИ за собою короткочасний розлад здоров?я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), відповідно до п. 2.3.2. «а», п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р;

- тупа травма тазу та хребта у вигляді закритого перелому правих поперечних відростків 4-го та 5-го поперекових хребців, перелому задньої стінки крижового каналу зліва на рівні 2-го та 3-го крижових хребців, а також закритого уламкового перелому обох лобкових кісток із зміщенням та перелому переднього краю лівої кульшової западини не є небезпечними для життя в момент заподіяння, а спричинили за собою тривалий розлад здоров?я понад 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою відповідно в п. 2.2.1. «а, б, в», п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджены затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., як у сукупності так і поодинці, належать до категорії ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості (для загоєння переломів необхідний термін не менш 3-х тижнів).

В наявній документації будь-яких даних про проведення токсикологічного дослідження біологічних середовищ на наявність алкоголю чи наркотичних засобів не має. На підставі вищевказаного відповісти на питання про алкогольне сп?яніння гр. ОСОБА_7 на момент госпіталізації у лікувальний заклад не є можливим. (т. 1 а.с. 199-200);

-Постановою старшого слідчого ВЗРУуСТ СУ ГУНП в Харківській області від 03.04.2024 року змінено кваліфікацію статті у кримінальному провадженні № 0000248 від 28.02.2024 року з ч. 2 ст. 286 КК України на ч. 1 ст. 286 КК України. Вказані зміни внесені до ЄРДР ( т. 1 а.с. 201-204);

-На запит слідчого ГБК «Юбілейний-2» були надані відеозаписи з камер відеоспостереження, встановлених на їх території, та постановою слідчого від 04.03.2024 року надані відео файли визнано речовими доказами (т. 1 а.с. 205-206)

-Старшим слідчим ВЗРУуСТ СУ ГУНП в Харківській області проведено перегляд відеозаписів, що містяться на картці пам`яті, про що складено протокол перегляду відеозапису від 04.03.2024 року із роздруківкою фотозображень з камер відеоспостереження на території ГБК «Юбілейний-2» на яких мається інформація в тому числі про дату та час відеозапису, та чоловіка. Що переміщкється територією (т. 1 а.с. 205-214)

-Протоколом перегляду відеозапису проведеного старшим слідчим ВЗРУуСТ СУ ГУНП в Харківській області 05.03.2024 року з камер відеоспостереження з будівлі авто мийки за адресою м. Харків, вул.. Білогрська, 92-Б, з роздрукованими фотозображенням, на яких зафіксовано дату та час відео зйомки, а також зафіксовано автомобіль SUZUKI GRAND VITARA червоного кольору з непрацюючою лівою передньою блок-фарою та пошкодженнями лівої сторони кузова та який рухається у бік ГБК «Юбілейний-2» (т. 1 а.с. 215-218)

-Протоколом перегляду відеозапису проведеного старшим слідчим ВЗРУуСТ СУ ГУНП в Харківській області 04.03.2024 року з камер відеоспостереження з території ГБК «Юбілейний-2» на яких видно ділянку проїзної частини вул. Білогірської, також наявна інформація про дату та час відео зйомки, а також зафіксовано автомобіль SUZUKI GRAND VITARA з непрацюючою лівою передньою блок-фарою та пошкодженням капоту з лівої сторони та рухається у бік заїзду до ГБК «Юбілейний-2». На інших файлах також наявний запис з камер відеоспостереження з території ГБК «Юбілейний-2» на в`їзді/виїзді на територію де з`являється автомобіль SUZUKI GRAND VITARA з непрацюючою лівою передньою блок-фарою який заїзжає на територію та рухається далі у глибину ГБК «Юбілейний-2» та далі рухається у бік гаражного боксу «1130» (т. 1 а.с. 219-227)

-Відеофайлами, що містяться на флеш-карті з відеозаписами з камер відеоспостереження ГБК «Юбілейний-2» (т. 1 а.с. 228),

-Відеофайлами, що містяться на флеш-карті з відеозаписами з камер відеоспостереження з фасаду авто мийки за адресою м. Харків, вул.Білогірська, 92-Б (т. 1 а.с. 229)

-Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 05.03.2024 органом досудового розслідування отримано дозвіл на проведення обшуку гаражного приміщення (боксу) № НОМЕР_3 в літ «АБ 1-2», що розташований за адресою АДРЕСА_2, який належить на праві власності ОСОБА_21 , та перебуває у користуванні ОСОБА_5 ( т. 1 а.с. 233)

-Зареєстроване право власності на гаражне приміщення (бокс) № НОМЕР_3 в літ «АБ 1-2», що розташований за адресою АДРЕСА_2, підтверджується витягом з Дрежавного реєстру речових прав (т. 2 а.с. 162-163);

-Протоколом обшуку від 05.03.2024 року поведеного у гаражному приміщенні (боксу) № НОМЕР_3 в літ «АБ 1-2», що розташований за адресою АДРЕСА_2. та відеозаписом даної слідчої дії, в ході якого було виявлено автомобіль SUZUKI GRAND VITARA д.н. НОМЕР_1 червоного кольору. При візуальному огляді автомобіля виявлено механічні пошкодження у вигляді деформації переднього лівого крила. Переднього капоту з лівого боку, відсутня передня ліва фара. Деформація переднього бамперу, відсутня передня ліва частина бамперу, відсутній передній лівий бризговик. Також під час обшуку та вилучено змиви з поверхні переднього пасажирського сидіння, з поверхні водійського сидіння, з поверхні клавиш авто магнітоли, з важеля сигналу поворотів, з керма, з важеля КПП, з внутрішньої ручки водійської двері, з внутрішньої ручки передніх пасажирських дверей, ковдру синю з плямою бурої речовини. Також складено протокол огляду та затримання транспорту від 05.03.2024 року, а саме SUZUKI GRAND VITARA д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому також зафіксовані виявлені пошкодження на автомобілі(т. 1 а.с. 234-238. 239);

-Постановою слідчого від 06.03.2024 року автомобіль SUZUKI GRAND VITARA д.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом. ( т. 1 а.с. 240-241);

-Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2024 року накладено арешт на автомобіль SUZUKI GRAND VITARA д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження. Місцем зберігання вказаного майна визначено територію майданчику тимчасового тримання транспортних зачобів ЦЗ ГУНП в Харківській області (т. 1 а.с. 247-248);

-Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 року надано дозвіл на проведення огляду автомобіля SUZUKI GRAND VITARA д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час обшуку гаражного кооперативу, що розташований за адресою АДРЕСА_2, який було проведено 05.03.2024 року (т. 2 а.с. 4-5);

-На запит слідчого КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» надано відповідь від 21.03.2024 року № 01-421/2, у які повідомили, що 28.02.2024 року з номера телефону НОМЕР_4 до служби ЕМД надійшов виклик на місце ДТП за адресою м. Харків, авторинок «ЛОСК» (т. 2 а.с. 7);

-Відповіддю на запит слідчого від 18.03.2024 року УОАЗОР ГУНП в Харківській області повідомлено. Що за наявними даними інформаційної підсистеми «АРМ оператор 102» ІКС ІПНП, 28.02.2024 року щодо ДТП, наїзду невстановленим на пішохода, в районі б. 7-а по площі Ю.Кононенка, на автодорозі Київ-Харків- Довжанський, надходили наступні повідомлення:

О 18-07 з номеру НОМЕР_5 від громадянина, який представився як ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

О 18-42 з номеру НОМЕР_6 від лікаря ОСОБА_24 (БШМД № 808). Повідомлення зареєстровано в ІП «ЄО» ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Х/о за № 2813 ( т. 2 а.с 9);

-Протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 21.03.2024 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2024 року у оператора мобільного зв`зку ПрАТ «ВФ Україна» з подальшим вилученням такої інформації - про абонента, який міг знаходитись в районі місця ДТП та може бути учасником події, та проведеним аналізом встановлено трафік з маршрутом руху з 28.02.2024 року по 07.03.2024 року за мобільним номером НОМЕР_7 , в електронному, табличному вигляді (т. 2 а.с. 13-25);

-Постановою прокурора від 07.03.2024 року доручено слідому групи слічих у кримінальному провадженні відібрати біологічні зразки у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 26);

-Згідно протоколу отримання зразків для експертизи від 07.03.2024 року відібрані біологічні зразки у свідка ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 28);

-Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2024 року накладено арешт на змиви на ватну паличку з поверхні переднього пасажирського сидіння, з поверхні водійського сидіння, з поверхні клавиш авто магнітоли, з важеля сигналу поворотів, з керма, з важеля КПП, з внутрішньої ручки водійської двері, з внутрішньої ручки передніх пасажирських дверей, ковдру синю з плямою бурого кольору, які були вилучені під час проведення обшуку автомобіля SUZUKI GRAND VITARA д.н. НОМЕР_1 . ( т. 2 а.с. 32-33);

- Відповідно до висновку експерта судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-24/8330-БД встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію свідка гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (об?єкт N? 1) (таблиця 1.1, додаток ).

2. На наданих на дослідження змивах з поверхні клавіш авто магнітоли (об?єкт N? 2), з важеля КПП (об?єкт N? 3), з керма (об?єкт N? 4), з внутрішньої ручки водійськ кувері (об?єкт N? 5) виявлено клітини з ядрами.

3. Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами, виявлених на змивах з поверхні клавіш авто магнітоли (об?єкт N? 2), з важеля КПП (об?єкт N? 3), з керма (об?єкт N? 4) (таблиця 1.1, додаток 1).

Встановити генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на змиві з внутрішньої ручки водійської двері (об?єкт N? 5), не представляється за можливе у зв?язку з надзвичайно низьким вмістом (або відсутністю) ДНК у даному об?єкті.

4. Генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин з ядрами, виявлених на змивах з поверхні клавіш авто магнітоли (об?єкт N? 2), з важеля КПП (об?єкт N? 3), з керма (об?єкт N? 4), збігаються між собою та з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка букального епітелію свідка гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об?єкт N? 1).

Ймовірність спостереження такої комбінації ДНК-профілів у 5,85 х 1025 разів вища у разі, якщо ДНК-профіль клітин з ядрами, виявлених на змиві з поверхні клавіш авто магнітоли (об?єкт N? 2), походить від свідка гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об?єкт N? 1), ніж якщо ДНК-профіль клітин з ядрами, виявлених на змиві з поверхні клавіш авто магнітоли (об?єкт N? 2), походить від випадкової, неспорідненої зі свідком гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об?єкт N? 1), особи з цієї ж популяції.

Ймовірність спостереження такої комбінації ДНК-профілів у 7,81 х 1027 разів вища у разі, якщо ДНК-профілі клітин з ядрами, виявлених на змивах з важеля КПП (об?єкт N? 3), з керма (об?єкт N? 4), походять від свідка гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об?єкт N? 1), ніж якщо ДНК-профілі клітин з ядрами, виявлених на змивах з важеля КПП (об?єкт N? 3), з керма (об?єкт N? 4), походять від випадкової, неспорідненої зі свідком гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об?єкт N? 1), особи з цієї ж популяції.

Тобто, ймовірність походження даних ДНК-профілів від свідка гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об?єкт N? 1), становить не менше ніж 99,99999999%.

У зв?язку з тим, що генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на змиві з внутрішньої ручки водійської двері (об?єкт N? 5), не встановлено, надати відповідь на запитання: "Чи збігаються генетичні ознаки клітин з ядрами на наданих на дослідження змивах з генетичними ознаками зразка з букальною епітелією свідка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .?" стосовно даного об?єкта не є можливим. (т. 2 а.с. 48-68)

- висновком судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-24/8051-ІТ від 08.04.2024 року та ілюстративною таблицею до нього, відповіно до якого на момент експертного огляду та відповідно на момент ДТП рульове керування, робоча гальмівна система та ходова частина автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н. НОМЕР_8 перебували у працездатному стані, та не мали несправностей, які впливали б на їх вихідні параметри.

2. В зв?язку з обставинами, що вказані в дослідницькій частині висновку, вирішення запитання: «Якщо на даному транспортному засобі є несправності, то коли вони виникли, та чи міг водій їх виявити і усунути до ДТП?», позбавлено логічного сенсу.

3. В зв?язку з обставинами, що вказані в дослідницькій частині висновку, вирішення запитання: «Чи знаходяться виявлені несправності в причинному зв?язку з виникнення ДТП?» позбавлено логічного сенсу. (т. 2 а.с. 74-82);

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 04.04.2024 року проведеного за участю свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_12 на місці ДТП на автодорозі Київ-Харків-довжанський 11, 7 м. до буд. 7 по площі Ю. Кононенка., в ході якого свідки кожен окремо розповів про обставини події, повідомили про місце де стався наїзд автомобілем на потерпілого ОСОБА_7 , водій якого не зупиняючись поїхав далі. Також за участю свідків було виконано заміри, а також свідкам було запропоновано визначити швидкість автомобіля перед наїздом на пішохода за допомогою контрольних заїздів аналогічним автомобілем, за результатом яких обома свідками було визначено швидкість 100 км/год. Крім того, в ході проведення слідчого експеримента свідки визначили заміри видимості дорожніх знаків та видимих елементів проїзної частини, при використанні аналогічного автомобіля та ближнього світла фар в темну пору доби, за якими видимість дорожніх знаків 5.38.2 склала більше ніж 100 м.. а видимість елементів проїзної частини склала 45 м. За результатом слідчого експерименту складено також схеми. (т. 2 а.с. 83-91);

- Відповідно до висновку судової авто технічної експертизи № СЕ - 19/121 - 24/11773-ІТ від 14.05.2024 року Згідно показів свідка ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_12 .

1. У даній дорожній ситуації водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 18.1, 10.1, 12.2, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожного руху.

2.Оцінка дій пішохода ОСОБА_7 не потребує застосування спеціальних технічних знань та виконання розрахунків. Тому запитання:

«Як повинен був діяти пішохід ОСОБА_7 у вказаній дорожній обстановці відповідно Правил дорожнього руху України», може бути вирішено самостійно (судом) слідством відповідно до вимог Розділу 4 Правил дорожнього руху.

3. Технічна можливість запобігання даної події для водія автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н НОМЕР_9 ОСОБА_5 визначалась виконанням ним вимог п.п. 10.1 та 18.1 Правил дорожного руху, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

4. Дії водія автомобіля «Suzuki Grand Vitara» p. НОМЕР_10 ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху, і з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв?язку з дорожньо-транспортною пригодою.

5. Місце наїзду автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 знаходилось перед початком утворення осипу скла та пластику (позначення 3 схеми до протоколу огляду місця ДТП).

Більш точно встановити розташування місця наїзду автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 з розмірним орієнтуванням відносно меж проїзної частини, експертним шляхом не виявляється можливим в зв?язку з відсутністю на цій схемі ознак, які можуть точно вказувати на розташування місця наїзду транспортного засобу на пішохода. ( т. 2 а.с. 96-101);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 14.06.2024 року проведеного за участю свідка ОСОБА_5 в ході якого останній повідомив про обставини події ДТП, що мала місце 28.02.2024 року, також йому було запропоновано показати місце наїзду на пішохода, та були виконані заміри. Темп руху пішохіда ОСОБА_5 вказати не зміг. Також, в ході слідчого експерименту було встановлено що видимість в ближньому світлі фар «Suzuki Grand Vitara» (статист) видимість дорожніх знаків (пішохідний перехід) становить 140 м. Видимість елементів проїзної частини складає 80 м. Видимість пішохода в ближньому світлі фар автомобіля (статиста) коли він стояв на проїзній частині, склала 48.9 м. Також, ОСОБА_5 заявив, що він побачив пішохода, коли той почав рух, за замірами складає 23, 2 м. За результатами слідчого експерименту також було складено схему ( т. 2 .с 109.-115);

- Відповідно до висновку судової авто технічної експертизи № СЕ - 19/121 - 24/16863-ІТ від 20.06.2024 року Згідно показів свідка ОСОБА_5 .

1. У даній дорожній ситуації водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.л. 12.2 та 12.3 Правил дорожного руху.

2. Оцінка дій пішохода ОСОБА_7 не потребує застосування спеціальних технічних знань та виконання розрахунків. Тому запитання: «Як повинен був діяти пішохід ОСОБА_7 у вказаній дорожній обстановці відповідно Правил дорожнього руху України», може бути вирішено самостійно (судом) слідством відповідно до вимог Розділу 4 Правил дорожнього руху.

3. Водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н НОМЕР_9 ОСОБА_5 , не мав технічної можливості запобігти ДТП шляхом виконання ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

4. В діях водія автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н НОМЕР_9 ОСОБА_5 немає невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які перебували б у причинному зв?язку з настанням даної ДТП.

5. Місце наїзду автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 знаходилось перед початком утворення осипу скла та пластику (позначення 3 схеми до протоколу огляду місця ДТП).

Більш точно встановити розташування місця наїзду автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_7 з розмірним орієнтуванням відносно меж проїзної частини, експертним шляхом не виявляється можливим в зв?язку з відсутністю на цій схемі ознак, які можуть точно вказувати на розташування місця наїзду транспортного засобу на пішохода. ( т. 2 а.с. 121-126)

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 24.06.2024 року проведеного за участю свідка ОСОБА_8 на місці ДТП на автодорозі Київ-Харків-довжанський 11,7 м. до буд. 7 по площі Ю. Кононенка, в ході якого свідок розповів про обставини події, повідомив про місце де стався наїзд автомобілем, який рухався на великій швидкості, на потерпілого ОСОБА_7 , який переходив дорогу на нерегульованому пішохідному переході (зебрі). Та не зупиняючись залишив місце ДТП водій якого не зупиняючись поїхав далі. Також за участю свідка було виконано заміри.

На пропозицію слідчого визначити темп руху пішоходу, швидкість автомобіля перед наїздом на пішохода свідок повідомив, що вказати не може. За результатом слідчого експерименту складено також схему. (т. 2 а.с. 127-132);

-за заявою захисника проведено судово-технічну експертизу № 5525 від 05.08.2024 року, відповідно до висновку якої:

1)місце наїзду автомобіля Suzuki Grand Vitara на пішохода ОСОБА_7 , розташовувалось на проїзній частині площі ОСОБА_22 , до ближньої межі початку відносно напрямку руху автомобіля осипу скла та пластику, Suzuki Grand Vitara. Ветановити фактичне розташування місця наїзду автомобіля Suzuki Grand Vitara на пітохода ОСОБА_7 з розмірними прив?язками до меж проїзної частини площі Юрія Кононенка та поздовжніх орієнтирів, експертним шляхом не представляється можливим, з причин вказаних в дослідницькій частині висновку.

2)з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, показання ОСОБА_16 та ОСОБА_12 в частині механізму розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є неспроможними.

3)3 причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, показання водія автомобіля Suzuki Grand Vitara ОСОБА_5 в частині механізму розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди не позбавлені технічної спроможності.

4)В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Suzuki Grand Vitara ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України.

5)В даній дорожньо- транспортній ситуації дії водія автомобіля Suzuki Grand Vitara ОСОБА_5 відповідали вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України.

6)В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Suzuki Grand Vitara ОСОБА_5 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення для його подальшого руху небезпеки, тобто шляхом виконання ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

7)В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля Suzuki Grand Vitara ОСОБА_5 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв?язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

8)Оцінка дій пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину площі ОСОБА_22 , не потребує застосування спеціальних технічних знань та може бути виконана слідчим (судом) самостійно у відповідності до вимог п.п. 4.7, 4.14 «а», «г» Правил дорожнього руху України. (т. 2 а.с. 190-195)

-діючою станом на 28.02.2024 року схемою організації дорожнього руху (схема розташування дорожніх знаків, огородження та розмітки) на ділянці автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський км 472+475 - км 473+625 з позначенням усіх наявних пішохідних переходів та дорожних знаків, яка була отримана на адвокатський запит представником потерпілого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_6 зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Харківській області ( т. 2 а.с. 171-174)

-відеозаписом дорожньої обстановки на ділянці автомобільної дороги М-03 Київ-Харків-Довжанський км 472+475 - км 473+625 виконаним захисником обвинуваченого та збереженим на флеш-носії (т. 2 а.с. 202)

Достовірність та об`єктивність вищевказаних доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються та доповнюються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим, суд вважає можливим покласти їх в основу ухваленого вироку.

Дослідивши у судовому засіданні надані докази, суд дійшов висновку про те, що вони є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість чи неможливість використання інших доказів.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року №13-31кс19 зазначила: Диспозиція статті 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; суспільно - небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - частина 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - частина 2, загибель кількох осіб - частина 3; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статті 286 КК.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК.

Велика Палата звернула увагу на те, що склад злочину, передбачений статтею 286 КК, утворює не будь- яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Крім того, суд звертає увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР та відповідними наслідками.

Так, оцінюючи позицію обвинуваченого та його захисника, суд не приймає до уваги їх твердження про те, що немає доказів винуватості саме водія ОСОБА_5 , в пригоді, яка сталася, оскільки зазначена позиція спростовується сукупністю вищенаведених досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі висновком автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/11773-IT від 14.05.2024, де експертом констатовано, що технічна можливість запобігання даної події для водія автомобіля Suzuki Grand Vitara p.н. НОМЕР_9 ОСОБА_5 визначалась виконанням ним вимог п.п, 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру; дії водія автомобіля Suzuki Grand Vitara ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв?язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Визначальним за даних обставин суд вважає той факт, що в даній дорожній ситуації ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 та п. 18.1 Правил дорожнього руху України, тобто перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Таким чином, суд вважає за необхідним взяти за основу в якості належного доказу наявності невідповідності дій водія ОСОБА_5 вимогам п. 10.1, п. 18.1 ПДР України саме висновок авто-технічної експертизи № СЕ-19/121-24/11773-IT від 14.05.2024, оскільки цей висновок відповідає встановленим обставинам, був складений з урахуванням вихідних даних, які узгоджуються із дослідженими судом доказами, та які надали можливість надати експерту відповіді на поставлені запитання.

Щодо посилань сторони захисту на висновки експертиз №CE-19/121-24/16863-IТ 20.06.2024 та № 5525 від 05.08.2024, які вказують на те, що у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р.н НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.л. 12.2 та 12.3 Правил дорожного руху і водій автомобіля Suzuki Grand Vitara р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 не мав технічної можливості запобігти ДТП шляхом виконання ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України; та відповідно в діях водія автомобіля Suzuki Grand Vitara p.н. НОМЕР_11 ОСОБА_5 немає невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які перебували б у причинному зв?язку з настанням даної ДТП, то суд зазначає наступне.

При проведенні даних експертиз, експерти виходили із показань ОСОБА_5 про те, що наїзд відбувся поза межами пішохідного переходу. Проте такі показання суперечать всім іншим доказам, дослідженими судом. Отже, експертами досліджувався зовсім інший механізм розвитку дорожньо-транспортної події, ніж та, що мала місце згідно встановлених фактичних даних.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений, не визнаючи себе винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, також надавав суду свідчення про те, що наїзд відбувся поза межами пішохідного переходу.

Проте такі доводи обвинуваченого спростовуються як показами самого потерпілого, який вказав, що рухався справа наліво по пішохідному переходу, показами всіх допитаних в судовому засіданні свідків ДТП, про те, що наїзд відбувся саме на пішохідному переході.

Ставити під сумнів показання потерпілого та свідків у суду підстав немає.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 у своїх показаннях вказує на те, що він щодня їздив даною ділянкою дороги, де сталася ДТП, в обох напрямках, та йому достовірно було відомо про наявність на цьому місці нерегульованого пішохідного переходу, наявні дорожні знаки, та відповідна розмітка.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо невизнання своєї вини за ч. 1 ст. 286 КК України суд розцінює як спосіб захисту, метою якого є уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення (злочин).

Оцінюючи доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованих злочинів, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, та за ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через отримані нею небезпечні для її життя травми, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він є громадянином України, раніше не судимий, пенсіонер, одружений, є особою з інвалідністю ІІ групи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується позитивно, хронічних захворювань не має.

Згідно досудової доповіді, складеної провідним інспектором Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, ОСОБА_5 не становить високої небезпеки для суспільства, виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення волі або обмеження волі.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання належать як зазначені, так і не зазначені в законі, але встановлені судом за конкретною справою об`єктивні та суб`єктивні чинники, що не є ознаками конкретного складу кримінального правопорушення і не впливають на його кваліфікацію, проте свідчать про занижений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і (або) особи винного і тим самим надають суду право для пом`якшення покарання.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23.01.2024 у справі № 283/2169/19 (провадження № 51-5093км23) розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРДР (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Тож, при встановленні обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд враховує, що у судовому засіданні останній свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, визнав повністю, засудив свою протиправну поведінку, вибачився перед потерпілим та його батьками, відшкодовував завдані кримінальним правопорушенням збитки на лікування потерпілого.

Проте, лише факт визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, та не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не свідчить про те, що обвинувачений розкаюється та щиро жалкує про скоєне.

Лише повне визнання особою своєї вини у вчиненні злочинів, викликане щирим каяттям або бажанням сприяти їх розкриттю, може бути визнано судом як щире каяття.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України фактично не визнав, що є його правом, але, разом з тим, він у скоєному не розкаявся.

Обставиною, яка згідно вимог ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд визнає добровільне відшкодування шкоди.

Судом не встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються, як нетяжкі; особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

У судовому засіданні відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому статтею 69 КК України, не встановлено.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Санкція ч. 1 ст. 135 КК України визначає покарання у виді обмеженням волі на строк до двох років або позбавленням волі на той самий строк.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого йому не може бути призначено покарання у виді випрапвних робіт, арешту, та обмеження волі.

Таким чином суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу, та в межах санкції ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо позбавлення права керувати транспортними засобами, то з врахування обставин справи, а також того, що санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає як додаткове покарання безальтернативне позбавлення права керувати транспортними засобами, обвинуваченого слід позбавити права керувати транспортними засобами.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Зважаючи на усю сукупність вказаних вище обставин, з урахуванням ставлення обвинуваченого до вчинених ним діянь, він усвідомив протиправність своїх дій, а також їх наслідки, бажає стати на шлях виправлення, а також враховуючи позицію сторони обвинувачення, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період іспитового строку, у відповідності до ст. ст. 75, 76 КК України, оскільки відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених.

На думку суду, застосування в даному випадку до обвинуваченого ст.75, 76КК України в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на обвинуваченого більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

За ст. 77 КК України в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 5 000 000 грн. та понесених витрат на правову допомогу.

В обґрунтування моральної шкоди потерпілим вказано, що така шкода полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, душевних стражданнях у зв`язку із пошкодження здоров`я, погіршився сон, взаємовідносини у родині, тривалий час позбавлений вільного пересування, турбує постійний біль.

При вирішенні питання щодо цивільного позову заявленого ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

За приписами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Частинами 4-5 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, що стосується розміру моральної шкоди, суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд бере до уваги, висновок висвітлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020, справа №752/17832/14-ц, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стаття 1168 ЦК України встановлює, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, а саме пункту 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі по тексту - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Як убачається з пункту 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Судом враховано характер отриманих ушкоджень здоров`я потерпілим, тимчасову відірваність від активного соціального життя, емоційну напругу, почуття образи, обурення, що супроводжувалося постійним больовим відчуттям, що обумовило необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Тому суд вважає, співмірним заподіяній моральній шкоді стягнення на користь потерпілого з обвинуваченого грошових коштів у сумі 120 000 гривень, на переконання суду саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілого є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не буде становити надмірного тягаря для обвинуваченого ОСОБА_5 , з урахуванням його матеріального стану та даних щодо його особи.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілому понесеної ним моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

В іншій частині позову про стягнення моральної шкоди, з урахуванням принципу розумності та справедливості, визначеному ст. 23 ЦК України, суд вважає за необхідне відмовити, позаяк заявлений потерпілим розмір моральної шкоди у розмірі 5 000000 грн. є занадто завищеним.

Також суд враховує, що обвинуваченим під час досудового розслідування було надано на користь потерпілого грошові кошти, що підтверджено самім потерпілим, та допитаними у якості свідків його батьками, проте ОСОБА_7 заперечує, що надані кошти він враховує, як відшкодування моральної шкоди, оскільки надані кошти були використані на його лікування та реабілітаційні заходи.

Що стосується заявлених потерпілим витрат на правову допомогу адвоката, то суд зазначає наступне.

В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Оскільки витрати на правову допомогу потерпілим при розгляді кримінального провадження нерозривно пов`язані з одночасним розглядом цивільного позову, суд при їх вирішенні згідно ст.128 КПК України застосовує також і норми ЦПК України, які врегульовують вказані процесуальні питання та які вимогам КПК України не суперечать.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсної вартості та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Крім того, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу, що вимогами ЦПК України не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, питання про зменшення не співмірних витрат на послуги адвоката може бути ініційоване лише іншою стороною у справі. Проте обвинувачений не подав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

В матеріалах справи міститься: договір на правову допомогу б/н від 16.04.2024 між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 предметом якого є надання юридичних послуг та супровід з питань представництва інтересів ОСОБА_7 під час досудового розслідування, в якому зазначено фіксована сума гонорару 42 тис. грн., та договір на правову допомогу б/н від 01.07.2024 між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 предметом якого є надання юридичних послуг та супровід з питань представництва інтересів ОСОБА_7 в суді, в якому зазначена фіксована сума гонорару 60 тис грн., акти виконаних робіт за вказаними договорами.

Обидва договори містять відомості про відстрочення оплати гонорару адвокату до 31.12.2025 року.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи повязані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Потеріплим у позові заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 65 000 грн. 00 коп. В обґрунтування понесених витрат, у позові вказано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

До закінчення судових дебатів адвокатом надано документи на підтвердження витрат, які має понести потерпілий на сплату гонорару адвокату у загальному розмірі 102 000 грн.

За змістом ч. 1ст. 124 КПК Україниу разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Враховуючи наведені вище положення закону, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката, несуть сторони, а також той факт, що потерпілим- цивільним позивачем у справі документально підтверджено витрати, які він має понести у зв`язку із даною справою, що вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого; такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадках виправдування обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, враховуючи, що за ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2024 року ( т. 1 а.с. 247, т. 2 а.с. 32) арешт на майно, яке було вилучено під час обшуку, накладався з метою збереження речових доказів, таке майно не підлягає спеціальній конфіскації, судом не призначено покарання у виді конфіскації майна, а тому суд приходить до висновку про необхідність скасування вказаних арештів майна, з огляду на закінчення судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що судом частково задоволено цивільний позов, для скасування арешту накладеного ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 30.04.2025 року з метою забезпечення цивільного позову наразі підстави відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, понесені на залучення експертів відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст.ст. 369 - 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки;

- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 102 000 (сто дві тисячі) грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням у даному кримінальному провадженні експертів для проведення судової автотехнічної експертизи технічного стану № СЕ-19/121-24/8051-ІТ від 08.04.2024 року у розмірі 5300,96 грн., судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/11773-ІТ від 14.05.2024 року у розмірі 3029,12 грн., судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-24/16863-ІТ від 20.06.2024 року у розмірі 2271,84 грн., судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-24/8330-БД від 25.06.2024 року у розмірі 7033,26 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2024 року на майно, вилучене під час проведення обшуку автомобілю SUZUKI GRAND VITARA державний номер НОМЕР_1 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2024 року на автомобіль SUZUKI GRAND VITARA державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_5 .

Речові докази у даному кримінальному провадженні:

- автомобіль SUZUKI GRAND VITARA державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , та який поміщено на спеціальний майданчик для утримання транспортних засобів ЦЗ ГУНП у Харківській області, розташований за адресою м. Харків. вул. Пушкінська, 106, - повернути власнику ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за належністю.

- змиви на ватну паличку з поверхні переднього пасажирського сидіння, з поверхні водійського сидіння, з поверхні клавиш авто магнітоли, з важеля сигналу поворотів, з керма, з важеля КПП, з внутрішньої ручки водійської двері, з внутрішньої ручки передніх пасажирських дверей, що опечатані в конверт та містяться в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження;

- лівий бризговик з логотипом автомобіля марки SUZUKI чорного кольору, з частиною пластмасової накладки червоного кольору, ліва частина переднього бамперу червоного кольору, лівий передній підкрилок, частина передньої лівої блок-фари (поворотник), синя ковдра, які знаходяться на відповідальному зберіганні в камері схову СУ ГУНП у Харківській області (квитанція № 3194) - знищити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Холодногірський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1