Справа №:755/9736/25
Провадження №: 1-кп/755/1214/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2025 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши заяву цивільного позивача ОСОБА_2 про забезпечення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001682 від 17.05.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

З Дніпровської окружної прокуратури м. Києва надійшов для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001682 від 17.05.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2025 року вказаний обвинувальний акт призначено до судового розгляду та прийнято цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням до розгляду в рамках кримінального провадження.

17.06.2025 року після судового засідання до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява цивільного позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, у якій останній просить вжити заходів забезпечення цивільного позову, шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а також все нерухоме майно, яке належить цивільному відповідачу ОСОБА_3 , із забороною іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири. Окрім того, ОСОБА_2 просить накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_3 в усіх банківських установах.

Дослідивши вказану заяву суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Положеннями ст.150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.12.2022 року у справі № 760/34352/21 метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зокрема, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) дійшла до висновків про те, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, крім іншого: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Судом встановлено, що заявником належним чином не доведено факт набуття права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 , а також не долучено будь-яких доказів на підтвердження вступу останнього у спадщину. Окрім того, цивільним позивачем долучено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.06.2025 року щодо іншої квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 . Доводи цивільного позивача стосовно помилковості даних, які надаються державними реєстрами, на думку суду, є непереконливими та не грунтуються на доказах. При цьому, в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, враховуючи те, що вказана квартира є єдиним місцем проживання цивільного відповідача, який станом на момент розгляду вказаної заяви, утримується під вартою.

Разом із тим до заяви про забезпечення позову не додано будь-яких доказів наявності у цивільного відповідача ОСОБА_3 банківських рахунків, на які може бути накладено арешт та не зазначено їх обов`язкові реквізити, які суд повинен вказати в судовому рішенні у випадку застосування заходу забезпечення цивільного позову у виді арешту майна, з метою уникнення неоднозначностей при виконанні судового рішення.

Варто також зауважити, що заявником не долучено документів, які б підтверджували вартість майна, а саме квартири, що позбавляє суд можливості оцінити співрозмірність позовних вимог вартості майна щодо якого заявлено вимогу про арешт.

Згідно з ч.10 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи скорочені строки розгляду заяви та те, що для її розгляду необхідні наведені відомості, яких суду не надано, вказана заява про вжиття заходів забезпечення позову за змістом і формою не відповідає вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність її повернення заявнику.

Керуючись ст. 128 КПК України, ст.ст. 149-151, 153 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву цивільного позивача про забезпечення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001682 від 17.05.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - повернути заявнику.

Роз`яснити, що повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з відповідною заявою про забезпечення позову, поданою з додержанням вимог статті 151 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва (з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду міста Києва) шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя