Справа № 570/1515/25
номер провадження 1-кп/570/226/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(запобіжний захід)

24 квітня 2025 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Рівне кримінальне провадження №0000114 від 27.02.2025 р. щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. с. Будераж, Здолбунівського району Рівненської області громадянина України, реєстр. АДРЕСА_1 , прож. АДРЕСА_2 , із професійно-технічною освітою, непрацюючого, студента І курсу Міжнараодного економіко-гуманітарного університету ім. академіка С.Дем`янчука (м. Рівне), неодруженого, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК),

в с т а н о в и в :

15.04.2025 р. прокурорзвернувся до суду з клопотанням від 14.04.2025 р. про продовження строку запобіжного заходу, застосуваного до обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою. В обгрунтування клопотання вказано про наявність обгрунтованої підозри та пред`явлення обвинувачення підсудному ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК, та існування ризиків, що виправдовують продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання з підстав та обгрунтувань, наведених у ньому. Вважає, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам вказаним у клопотанні. Також зазначив про передчасність висновків про визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття. Вважає непідтвердженою інформацію, про те, що на даний час обвинувачений ОСОБА_5 є студеном І курсу вищого навчального закладу та має постійне місце проживання в м. Рівне. Просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого.

Захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти клопотання прокурора. Зазначив, що в період з 28.02.2025 р. по 27.03.2025 р. ОСОБА_5 перебував під домашнім арештом, умови якого він не порушував, а тримання під вартою застсовано до нього з інших підстав та без урахування усіх відомостей про особу обвинуваченого та його характеристику, які раніше не були відомі прокурору та суду. Зазначив, що обвинувачений з березня 2025 року в м. Рівне винаймає кімнату в гуртожитку, де проживає зі своює цивільною дружиною, з якою має намір зареєструвати шлюб. Перебував на військовій строковій службі в лавах ЗСУ та на даний час добровільно здійснює посильну матеріальну допомогу на потреби ЗСУ, та перерахував на рахунок НБУ благодійний внесок для ЗСУ на суму 20 000 грн. В період 2016-2020 р. навчався в Рівненському технічному коледжі НУВГПУ, де характеризувася виключно позитивно. В 2024 році поступив до ВНЗ та на даний час навчається на І курсі денної форми очного навчання в ІНФОРМАЦІЯ_2 (м. Рівне). Крім того ОСОБА_5 повністю визнає свою вину у пред`явленому обвинуваченні та щиро кається у вчиненому. Також на даний час потерпіла прийняла повну компенсацію заподіяної злочином шкоди та будь-яких претензій до ОСОБА_5 не має. Просив застосувати до обвинуваченого менш суворий запобіжний захід, який зможе запобігти будь-яким ризикам у даній справі та для забезпечення можливості продовжувати навчання в університеті - у виді домашнього арешту в нічну пору доби.

Обвинувачений ОСОБА_5 своїми поясненнями підтримав доводи захисника. Зазначив, що він дійсно не працює на даний час, оскільки навчається в унівеситеті на денній очній формі навчання. Проживає з березня 2025 року в м. Рівне винаймає кімнату в гуртожитку, де проживає зі своює цивільною дружиною, з якою має намір зареєструвати шлюб. Про зміну місця проживання під час досудового розслідування він повідомив слідчого у встановленому законом порядку, подавши відповідну письмову заяву від 14.03.2025 р. Також пяснив, що раніше він проходив строкову військову службу та в цей період отримував грошове утримання, з якого має можливість забезпечувати потреби свої та своєї дружини, яка також продовжує навчання. Пояснив про стійкий намір вести правомірний та законний спосіб життя. Зазначив про визнання своєї вини у пред`явленому йому обвинуваченні та щиро кається у вчиненому. Просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби.

Потерпіла ОСОБА_6 звернулась до суду із письмовою заявою від 16.04.2025 р. про розгляд справи без її участі. Також, покликаючись на положення п. 5 ч. 3 ст. 56 КПК України зазначила свою думку (позицію) про запобіжний захід щодо обвинуваченого, а саме: враховуючи його (обвинуваченого) молодий вік, наявність у нього життєвих цінностей та мети, відсутність кримінального минулого, повне визнання вини та щире каяття, даних, які характеризують його особу, повне відшкодування спричиненої їй злочином шкоди - не заперечує проти зміни запобіжного заходу на більш м`який та призначення йому покарання не пов`язаного із позбавленням волі (а.с. 25-26).

З`ясувавши обставини, дослідивши клопотання та матеріали справи, заслухавши доводи прокурора, звернення захисника, пояснення обвинуваченого, також наведену у письмовій заяві думку потерпілої, у даному випадку суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування чи судового слідства до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При визначенні ризиків має враховуватися особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти.

Згідно ст. 183 КПК України та роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства", взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, який обирається лише за наявності підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим його процесуальних обов`язків та належної поведінки.

З клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 слідує, що прокурором на його обґрунтування вказано про тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , суворість покарання, що йому загрожує, у разі визнання винуватим, й можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків чи переховуватися від суду, та вчинити в подальшому інший злочин проти власності.

Відповідно підпункту 1(с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, крім обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення, є наявність відповідних і достатніх підстав для тримання особи під вартою. Ризик переховування обвинуваченого від слідства і правосуддя, враховуючи Рішення Європейського суду з прав людини у справі "W. проти Швейцарії" від 26.01.1993 року, не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку.

У рішенні Європейського Суду з прав людини ( п. 131 справа "Алєксандр Макаров проти Росії" від 12 березня 2009 року) зазначено, що докази про ризик перешкоджання здійсненню розслідування (спроби маніпулювати свідками чи погрожувати їм) не мають бути голослівними посиланнями, а повинні бути підкріплені фактами, здатними довести, що незастосування до підозрюваного арешту справді спричинить перешкоджання розслідуванню, а ризик вчинення нових злочинів, відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 17 березня 1997 року "Мюллер проти Франції", повинен враховуватися, беручи до уваги минуле особи та спосіб її життя.

В ході розгляду встановлено, що ОСОБА_5 , щодо якого в клопотанні міститься покликання на тяжкість злочину, раніше не судимий, позитивно характеризується, був військовослужбовцем ЗСУ строкової військової служби, має постійне місце проживання, скарг щодо його неналежної поведінки не надходило, проживає з цивільною дружиною, є студеном ВНЗ, має міцні соціальні зв`язки.

Матеріали клопотання не містять жодних даних, які б стверджували про те, що ОСОБА_5 перешкоджає встановленню істини в кримінальному провадженні, чинить перешкоди чи тиск на потерпілу і свідків у кримінальному провадженні.

Твердження прокурора щодо можливості обвинуваченого незаконно впливати на потерпілу не є переконливим. Як вбачається із письмового звернення потерпілої ОСОБА_6 від 16.04.2025 р. долученої до матеріалів судової справи, потерпіла просить суд врахувати відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_5 іповне відшкодування їй заподіяної шкоди, та просить не застосовувати щодо нього суворі заходи.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти такого письмового звернення потерпілої ОСОБА_6 , та не надав негативні характеризуючі дані особи ОСОБА_5 , як і доказів тиску з його боку на потерпілу чи свідків чи докази чинення ним перешкод слідству.

Зазначене відповідає і практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 10.03.2009 р. у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (див. постанову Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).

Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 2728 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу Ladent v. Poland, заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

За таких обставин суд вважає, що із урахуванням інкримінованих ОСОБА_5 дій йому слід обрати домашній арешт у певну пору доби починаючи з 21 год. 00 хв., а не з пізнішої години, про що звертався захисник, а також і з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в тому числі, носіння електронного засобу контролю. Домашній арешт в умовах контролю з боку працівників правоохоронних органів, здатен запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 . Тому клопотання прокурора про тримання обвинуваченого під вартою підлягає до задоволення частково з постановленням ухвали суду про застосування до обвинуваченого домашнього арешту.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Керуючись ст. 176-178, 181, 183, 195, 199, 202, 314-316, 369-372, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. (наступної доби) за місцем проживання АДРЕСА_2 , з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) не залишати в період часу з 21 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. (наступної доби) постійне місце проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду;

2) прибувати до прокурора у даному кримінального провадженні чи/або суду за першою вимогою;

3) повідомляти прокурора та суд про зміну місця проживання, роботи чи навчання;

4) утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні;

5) носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали 60 днів з 24 квітня 2025 року до 22 червня 2025 року (включно).

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого - до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області.

Роз`яснити, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою особою, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвала щодо може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду п`яти днів з дня її оголошення, згідно ст. 395 КПК України.

Суддя ОСОБА_1