Номер провадження: 11-сс/813/828/25
Справа № 523/4674/25 1-кс/523/1456/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2025 про арешт майна у к/п №002395 від 25.11.2024 за ч. 3 ст. 368 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №002395 від 25.11.2024 було частково задоволено клопотання ст. слідчого в ОВС 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_9 та було накладено арешт із забороною розпорядження, відчуження та користування на вилучене під час обшуку 27.03.2025 майно, а саме на мобільний телефон, що належить ОСОБА_10 , а саме iPhone 13 Pro, серійний номер НОМЕР_1 , sim-картка НОМЕР_2 ; грошові кошти, що були вилучені у сумці ОСОБА_8 у сумі 23 500 грн., предмети схожі на долари США з серійним номером, номіналом по 100 доларів США: LB23745982W, MA03810073A, QA08482197A, QA08482198А; номіналом по 50 доларів США, з серійним номером MF60054200B; копію функціональних обов?язків ОСОБА_11 на 4 арк.; копію функціональних обов?язків ОСОБА_12 на 5 арк; копію Положення про ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області на 7 арк.; копію наказу № 33 від 01.03.2021 Про затвердження розподілу обов`язків між заступниками начальника ВП №4 ОРУП № 1 на 8 арк.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки воно зберегло на собі сліди злочину, є підстави вважати, що воно було знаряддям вчинення злочину, накладення арешту на мобільні телефони потрібно для проведення їх огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідної комп`ютерно технічної експертизи, грошові кошти вилучені під час обшуку можуть бути використані в рамках кримінального провадження для забезпечення можливого покарання у вигляді конфіскації майна.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є необґрунтованою з таких підстав:

- поза увагою слідчого судді залишилася та обставина, що в ході проведення обшуку із сумки ОСОБА_8 були вилучені грошові кошти, які належать його дружині ОСОБА_13 від продажу квартири в м. Білгород-Дністровську. Окрім того, згідно договору про споживчий кредит №595/330 від 22.08.2024 подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_13 придбали нерухомість, в якій проводять ремонтні роботи та за яку сплачують кредит;

- мобільний телефон підозрюваного ОСОБА_8 не містять жодних відомостей, які можуть бути доказом у зазначеному провадженні, більш того, для органу досудового розслідування важливою є саме інформація, яка в ньому міститься.

- аргументи слідчого та слідчого судді з приводу того, що вилучені грошові кошти могли бути отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки з матеріалів клопотання вбачається, що номери вилучених купюр і купюр, які були знаряддями знаряддям вчинення злочину є різними;

- слідчим було формально зазначено про відповідність вилученого в ході обшуку майна критеріям ст. 98 КК України;

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 11.04.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на мобільний телефон iPhone 13 Pro, серійний номер НОМЕР_1 , sim-картка НОМЕР_2 та грошові кошти, що були вилучені у сумці ОСОБА_8 у сумі 23500 грн., предмети схожі на долари США з серійним номером, номіналом по 100 доларів США: LB23745982W, MA03810073A, QA08482197A, QA08482198А; номіналом по 50 доларів США, з серійним номером MF60054200B.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник та підозрюваний підтримали доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просили їх задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників апеляційного провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Так, як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, слідчими 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у к/п № 0002395 від 25.11.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідування встановлено що, ОСОБА_8 , будучи службовою особою правоохоронного органу, займаючи посаду заступника начальника сектору превенції ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл., маючому спеціальне звання капітан поліції, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_12 , що займає посаду начальника ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. маючи спеціальне звання майор поліції, у період з кінця листопада 2024 по 27.03.2025, діючи умисно, з метою особистого незаконного збагачення, отримали від мешканця м. Одеси ОСОБА_14 неправомірну вигоду у розмірі 45166 грн. за невчинення в інтересах ОСОБА_14 дій з використанням наданого службового становища, а саме: за не притягнення ОСОБА_14 до адміністративної відповідальності за допущені порушення під час ведення господарської діяльності та невжиття заходів мобілізаційного характеру до найманих ОСОБА_14 працівників.

Згодом, 27.03.2025 в період часу з 12 год. 05 хв. до 14 год. 11 хв. слідчим на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2025 проведено обшук за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд. 170-А, де було виявлено та вилучено зазначене вище майно.

Завданням арешту майна слідчий визначив необхідність збереження речових доказів, оскільки мобільний телефон містить відомості про з`єднання фігурантів кримінального провадження між собою та іншими особами, які встановлюються в ході досудового розслідування, грошові кошти могли бути отримані в ході вимагання та отримання неправомірної вигоди.

Колегія суддів критично оцінює аргументи захисника ОСОБА_7 з приводу того, що мобільний телефон підозрюваного ОСОБА_8 не містять жодних відомостей, які можуть бути доказом у зазначеному провадженні, оскільки як вбачається із матеріалів, якими обґрунтоване клопотання вбачається, що саме за допомогою мобільного телефону відбувалася комунікація між ОСОБА_8 та ОСОБА_15 . Водночас, огляд речового доказу не виключає необхідність проведення його експертного дослідження.

В той же час, накладення арешту на відповідні технічні пристрої не є припиненням права власності на них або невідворотнім позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, однак такий захід є тимчасовим.

Колегія суддів враховує доводи захисника з приводу того, що номери вилучених купюр і купюр, які були знаряддями знаряддям вчинення злочину є різними, в той же час враховує фактичні обставини, які розслідуються та ту обставину, що триває досудове розслідування яке полягає у збиранні, дослідженні, оцінці, перевірці та використанні доказів з метою встановлення наявності або відсутності складу кримінального правопорушення.

Окрім того, на теперішній час апеляційний суд вважає непереконливими поза розумним сумнівом доводи захисника з приводу того, що грошові кошти належать дружині підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки вони були вилучені за місцем роботи підозрюваного, відтак, з огляду на те, що досудове розслідування здійснюється за фактом отримання неправомірної вигоди, законність їх походження підлягає перевірці.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

У цьому контексті колегія суддівзвертає увагу апелянта на можливість звернення з клопотанням до слідчого судді, суду про скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України, при умові, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Приписами п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що на теперішній час підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.04.2025, про арешт майна, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, вилученого 27.03.2025 у підозрюваного ОСОБА_8 в ході проведення обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд 170 А у к/п №002395 від 25.11.2024 за ч. 3 ст. 368 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4