г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/830/24
Номер провадження 1-кп/213/43/25
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2025 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000011, 0000088, за звинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянин України, освіта професійно-технічна, не одружений, не працює, дітей не має, прож.: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

в скоєнні кримінального правопорушення за ст. 185 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.4 ст. 185 КК України. Запобіжний захід обрано у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено.

Прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначив про те, що в ході судового слідства знайшла своє підтвердження вина обвинуваченого, тому збільнився ризик переховування від суду, оскільки розуміючи, що йому буде призначене реальне покарання зможе ухилитись від суду. Також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки має негативну репутацію, раніше судимий, не має засобів до існування, не працює. Вказав, що більш м`які запобіжні заходи не будуть запобігати вказаним ризикам.

Обвинувачений не заперечував протии розгляду данного клопотання за відсутності захисника, та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, судом враховані вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Крім того, судом врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу судом враховуються вимоги ст.178 КПК України, особа обвинуваченого, який раніше судимий, не одружений, неповнолітніх дітей не має, на момент затримання не працював, має хронічне захворювання. Доказів наявності у обвинуваченого тісних соціальних зв`язків не надано, не надано підтверджень наявності на утриманні обвинуваченого матері, не надано підтверджень смерті близької особи, наявності дітей у обвинуваченого.

Судом встановлено, що у відповідності до ч.3 ст 199 КПК України, ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені п.п. 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які наведені в попередніх ухвалах слідчого судді та суду по даному кримінальному провадженню та існування яких стало підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не зменшились, продовжують існувати.

Продовжує існувати та збільшився ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від суду, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше судимий, міцних соціальних зв`язків не має, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 років, застосування ст 75 КК України неможливе в разі визнання винуватим (враховуючи наявність попереднього вироку), судове слідство завершено та була оголошена перерва перед дебатами, а тому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, це може спонукати останнього до переховування від суду з метою уникнення зазначеного вище покарання.

Продовжує існувати ризик та не зменшився, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, обґрунтовується тим, що обвинувачений має негативну репутацію відповідно до досліджених характеризуючих матеріалів, раніше судимий, обвинувачений може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, так як не має постійного місця роботи, а отже, сталого джерела доходів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності, що може спонукати до вчинення інших кримінальних правопорушень.

З правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в справі «W проти Швеції» від 26 січня 1993 року, слідує, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та не дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірність її поведінки, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду. Тобто в даному випадку тяжкість покарання та особа обвинуваченого, дають підстави вважати, що ризик за п.1 ч.1 ст 177 КПК України не зменшився та продовжує існувати, як і ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Таран проти України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути необхідним за конкретних обставин. Тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і особистого зобов`язання не зможуть запобігти вказаним ризикам, що посилюється введенням в країні воєнного стану. Особиста порука не може бути застосована, оскільки суду не повідомлено про наявність осіб, які б заслуговували на довіру та поручились за обвинуваченого.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом, який у відповідності до ч.1 ст. 183 КПК України є винятковим, та застосовується лише в разі неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи вказане, суд вважає клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню, слід продовжити запобіжний захід тримання під вартою. Потрібно визначити альтернативний запобіжний захід заставу, наразі підстави для зменшення розміру застави суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 199,314-316,343,371,372 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Продовжити стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 27.07.2025 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 75700,00 грн.

В разі внесення застави суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язок повідомляти суд про зміну місця свого проживання; не відлучатися за межі м. Кривого Рогу без дозволу суду; з`являтись на виклики суду.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, обвинувачений зобов`язаний виконуватипокладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Визначити часом закінчення строку дії даної ухвали 27.07.2025р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення, а для особи під вартою з момента отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1