Провадження № 1-кп/686/1348/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника потерпілого ОСОБА_13 ,

перекладача ОСОБА_14 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження №0000113 про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.4 ст.189 КК України,

встановив:

11 серпня 2025 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшов направлений, в порядку ст. 291 КПК України, прокурором відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_15 обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.4 ст.189 КК України.

Обвинувальний акт надійшов в суд відповідно до ст.314 КПК України. Справа підсудна Хмельницькому міськрайонному суду Хмельницької області. Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України, немає.

Заявлене представником потерпілого клопотання, проти задоволення якого заперечив прокурор, обвинувачені та їх захисники, про повернення прокурору обвинувального акту, з підстав його невідповідності вимогам КПК України, задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Чинним кримінальним процесуальним законодавством встановлений перелік відомостей, які обов`язково повинен містити обвинувальний акт. Цей перелік є вичерпним та широкому тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з обвинувального акту, останній, наряду з іншим, містить виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, наскільки вони відомі органу досудового розслідування та прокурору, а тому суд не може погодитися з твердженням представника потерпілого про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Зазначені в клопотанні представника потерпілого обставини можуть бути перевірені судом в установленому законом порядку лише під час судового розгляду. Висновки щодо кваліфікації дій обвинувачених, у тому числі й ОСОБА_4 , доведеності їх вини у вчиненні злочину, згідно з чинним законодавством, суд може зробити виключно після проведення з`ясування обставин провадження та перевірки їх доказами, дослідивши по справі всі наявні докази, а не в процесі підготовчого судового засідання. Отже, у процесі підготовчого судового засідання суд позбавлений можливості вирішувати ті питання, які вирішуються судом за результатами судового розгляду.

З огляду на вищенаведене, справа може бути призначена до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

На підтвердження обставин, що мають значення для кримінального провадження, прокурор заявив клопотання, щодо задоволення якого інші учасники процесу не заперечили, про виклик для допиту під час судового розгляду свідка ОСОБА_16 , вказане клопотання, згідно з положеннями ст.ст.22, 315 КПК України, підлягає задоволенню.

Окрім того, захисник ОСОБА_9 заявив клопотання, підтримане обвинуваченою ОСОБА_4 і захисником ОСОБА_8 , щодо задоволення якого заперечив прокурор, про виклик для допиту під час судового розгляду свідків (згідно з переліком, зазначеним у письмовому клопотанні). Однак, це клопотання захисника, відповідно до положень ст.ст.22, 315 КПК України, підлягає задоволенню лише в частині виклику до суду для допиту свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , щодо допиту яких під час судового розгляду прокурор не заперечив, оскільки ці свідки допитувались під час досудового розслідування. З підстав озвучених прокурором, який заперечив щодо допиту свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , про намір допиту яких, без дотримання вимог ст.290 КПК України, представник сторони захисту заявив лише у підготовчому судовому засіданні, клопотання захисника, в частині допиту цих свідків, не може бути задоволене, що не позбавляє захисника ОСОБА_9 можливості, після виконання вимог ст.290 КПК України, повторно звернутись до суду з означеним клопотанням.

Потерпілим ОСОБА_22 заявлено цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином. Форма та зміст позовної заяви відповідають вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства, а тому в силу ст. 128 КПК України, її слід прийняти для спільного розгляду з кримінальним провадженням.

Відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 під час досудового розслідування було застосовано запобіжні заходи у виді тримання під вартою, строк дії яких неодноразово продовжувався, востаннє ухвалами слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.07.2025 р. до 19.09.2025 р. включно. До спливу цього строку судове провадження, враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачення та проведених у кримінальному провадженні процесуальних (слідчих) дій (згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування), завершити не представляється можливим.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання, які були підтримані представником потерпілого ОСОБА_13 , у вирішенні яких поклались на думку суду обвинувачена ОСОБА_4 і її захисник ОСОБА_9 , та проти задоволення яких, кожен окремо, заперечили обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , про продовження відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строку дії запобіжних заходів у виді тримання під вартою, посилаючись, з-поміж іншого, й на те, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, а передбачені ст.177 КПК України ризики: переховування від суду; незаконного впливу на потерпілого у вказаному кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення, на цей час продовжують існувати, і жоден інший, більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та не унеможливить спроби останніх перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Заперечуючи, щодо задоволення вказаного клопотання прокурора, захисник ОСОБА_11 подала клопотання, підтримане тими обвинуваченими, які перебувають під вартою, та їх захисниками, про зміну обраного щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який, за твердженням захисника, забезпечить належну поведінку обвинуваченого і його явку на всі виклики органів досудового розслідування. В обґрунтування свого клопотання захисник посилається й на те, що у кримінальному провадженні не здобуто жодних доказів наявності ризиків, передбачених п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України, які фактично відсутні, також, зазначила захисник й про те, що під час перебування у ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» ОСОБА_5 , стан його здоров`я вкрай погіршився, наявні в обвинуваченого хронічні захворювання перейшли у стадію загострення, тому він потребує негайного надання йому адекватної медичної допомоги у профільному медичному закладі, що можливе лише у разі зміни запобіжного заходу, обраного щодо ОСОБА_5 , який позитивно характеризується, вперше притягається до кримінальної відповідальності, є соціально адаптованою особою, має постійне місце проживання, похилого віку матір, яка потребує його піклування, був працевлаштований та активно займався волонтерством.

Окрім того, захисник ОСОБА_8 заявила клопотання про зміну застосованого відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з застосуванням електронного засобу контролю, у випадку відмови у задоволенні цього клопотання, захисник клопотала про визначення застави, як альтернативи застосованому відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, і таким чином фактично заперечила щодо задоволення вищеозначеного, заявленого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 . У вказаному клопотанні захисника, з-поміж іншого йдеться про те, що: ОСОБА_7 , через відсутність у нього під час перебування в ДУ «Рівенський слідчий ізолятор» мобільного телефону, фізично не міг вчиняти дії, про які йдеться у формулюванні пред`явленого йому обвинувачення; факт визначення Рівненським міським судом Рівненської області, у якому здійснюється розгляд іншого кримінального провадження щодо вчинення такого ж кримінального правопорушення, ОСОБА_7 розміру застави, а також факт завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, свідчить про відсутність тих ризиків, які були враховані під час продовження обвинуваченому строку тримання під вартою; з урахуванням того, що ОСОБА_4 тривалий час перебуває під заставою, цей же запобіжний захід або домашній арешт міг би бути застосований і до ОСОБА_7 , який позитивно характеризується, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та проблеми зі станом здоров`я, і перебування обвинуваченого під вартою позбавляє його можливості отримувати належну медичну допомогу.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що наявні підстави для задоволення поданих прокурором клопотань щодо продовження дії запобіжних заходів, застосованих до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вигляді тримання під вартою, а також для відмови у задоволенні вищевказаних клопотань захисників щодо зміни застосованих відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 означених запобіжних заходів, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до: раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України); до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки (п.5 ч.2 ст.183 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку суду, наведені у клопотаннях прокурора підстави для продовження строку дії застосованих відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжних заходів, у виді тримання під вартою, є обґрунтованими. Підстав для зміни цим обвинуваченим міри запобіжного заходу на інший, більш м`який запобіжний захід, на цей час суд не вбачає.

При цьому суд враховує, що ризики, які були доведені прокурором в суді при застосуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, а також при продовженнях строку тримання їх під вартою, істотно не зменшились. Останні обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, який, за своїм характером, становить особливу суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, у справі не з`ясовані усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, у тому числі не допитаний потерпілий, а відтак, знаходячись на волі, обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яким відомі анкетні дані потерпілого, зможуть особисто, через третіх осіб або ж за допомогою телефонного зв`язку, незаконно на нього впливати, усвідомлюючи суворість покарання, яке передбачене санкцією вказаної статті та може їм загрожувати у разі засудження, можуть обвинуваченні й переховуватись від суду, з огляду на відомості про їх особи, характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого, за попередньою змовою групою осіб з погрозою застосування насильства над потерпілим, вони обвинувачуються, існує ризик того, що обвинувачені можуть вчинити й інше кримінальне правопорушення.

Наведене свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів, зокрема й у вигляді домашнього арешту, застави, особистої поруки чи особистого зобов`язання, та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та виконання ними процесуальних рішень по справі.

З огляду на викладене, обставини, на які посилаються обвинувачені та їх захисники під час вирішення вказаних питань, зокрема й те, що відносно однієї з обвинувачених застосовано запобіжний захід у вигляді застави, при тому, що інші обвинувачені не мають намірів вчиняти інші правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, вони мають постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, зокрема: ОСОБА_5 , який є не судимою особою, що позитивно характеризується, займався волонтерством та в якого наявні хронічні захворювання, має дружину, з якою проживає у цивільному шлюбі, та похилого віку матір, що потребує догляду; ОСОБА_6 , який вважається раніше не судимою особою, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей; ОСОБА_7 , який є раніше судимою особою, що позитивно характеризується, в якого наявні хронічні захворювання, має дружину, з якою проживає у цивільному шлюбі, та на утриманні малолітню дитину, суд вважає не визначальними і такими, що б давали можливість скасувати або змінити застосовані до обвинувачених запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою на інші, більш м`які запобіжні заходи, зокрема й у вигляді застави або домашнього арешту, про які клопотали обвинувачені та їх захисники.

До того ж, аргументи, наведені у поданих захисниками клопотаннях, щодо яких висловив заперечення прокурор, про неможливість, у зв`язку зі станом здоров`я, тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які, за твердженням захисників, позбавленні можливості отримувати належну медичну допомогу, судом сприймаються критично, оскільки будь-які дані про стан здоров`я обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що унеможливлювало б їх перебування під вартою в умовах СІЗО, у справі відсутні, не представлені такі і суду.

Окрім того, існує Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), затверджений спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104 визначає взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Згідно п.2.3. Порядку, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності, керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Відповідно до п.п. 2.6., 2.7 Порядку, особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Згідно з п.2.10 Порядку, у випадку погіршення стану здоров`я особи, узятої під варту, та неможливості надання невідкладної медичної допомоги у повному обсязі в умовах медичної частини здійснюється виклик бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги та у разі прийняття цією бригадою рішення про необхідність госпіталізації особи, узятої під варту, така особа невідкладно перевозиться до найближчого до СІЗО закладу охорони здоров`я відповідно до Закону України «Про екстрену медичну допомогу».

Враховуючи вищевказані положення, особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я. Тому, будь-яких перешкод для проходження лікування ОСОБА_5 та ОСОБА_7 і отримання ними належної медичної допомоги, у разі наявності такої потреби, під час перебування їх під вартою, не встановлено.

При продовженні дії обраних щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, суд також враховує, що своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються і вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження його дії. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оскільки обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 інкриміновано вчинення злочину із погрозою застосування до потерпілого насильства, з урахуванням вищенаведених ризиків, суд, на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України, вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

У відповідності до ч.2 ст.314-1 КПК України рішення щодо складення досудової доповіді відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не ухвалюється, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину (ч.4 ст.189 КК України), нижня межа санкції якого перевищує п`ять років позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 22, 31, 128, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 314-316, 392 КПК України, суд -

постановив:

У задоволенні клопотання представника потерпілого про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.4 ст.189 КК України призначити до судового розгляду суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду (м.Хмельницький, вул.Пилипчука, 1) на 11 год. 00 хв. 12 вересня 2025 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_22 до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, прийняти до спільного розгляду з кримінальним провадженням.

Клопотання прокурора щодо продовження запобіжних заходів обвинуваченим задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 02 листопада 2025 року включно.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 02 листопада 2025 року включно.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити до 02 листопада 2025 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну застосованого відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або заставу відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну застосованого відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про виклик до суду для допиту свідка ОСОБА_16 задовольнити.

Клопотання захисника ОСОБА_9 в частині виклику до суду для допиту свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 задовольнити, у задоволенні іншої частини цього ж клопотання (щодо виклику свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 ) відмовити.

У судове засідання викликати учасників судового провадження та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають під вартою, доставити у судове засідання під конвоєм.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, робити з них необхідні виписки та копії.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя