ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1755/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1314/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжні заходи
УХВАЛА

Іменем України

26 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та захисника на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 ,

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення.

Клопотання прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_8 задоволено, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, залишений без змін у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 27 червня 2025 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 29.04.2025 та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що 20.01.2025 Полтавським апеляційним судом був скасований вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

На даний час судовий розгляд перебуває на стадії підготовчого судового засідання, з підстав ухилення від явки до суду обвинуваченої ОСОБА_9 .

У зв`язку з цим, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжується, чим, на думку сторони захисту, порушуються основоположні права обвинуваченого, гарантовані ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме, право на розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Захисник зазначала, що стороною обвинувачення не було наведено нових обставин, які б підтверджували необхідність подальшого тримання під вартою. Зокрема, підстави та ризики продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими стороною обвинувачення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, постановивши нову ухвалу про застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту в нічний час за місцем його реєстрації.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що з січня 2017 року обвинувачений постійно перебуває під вартою, фактично більше 8 років тримається в слідчому ізоляторі, що вкрай негативно значить на його стані здоров`я та фактично прирівнюється до тортур.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначав, що має престарілу матір, має дружину та трьох малолітніх дітей, бажає допомагати матері, може жити із своєю сім`єю, тому він буде виконувати покладені судом на нього обов`язки.

Обвинувачений вважав, що такий запобіжний захід як домашній арешт в нічний час в даному випадку забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

При прийнятті зазначеного рішення стосовно ОСОБА_7 колегія суддів суду першої інстанції, враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження дійшла висновку про існування ризиків, передбачених пп. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також зважаючи на те, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, які були встановлені судом при обранні міри запобіжного заходу до суду не надано, колегія суддів вважала, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого його слід утримувати під вартою, оскільки ризики, на які посилається прокурор, є обґрунтованими. Крім того, колегія суддів суду першої інстанції відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпечність інкримінованих діянь, дійшла висновку, що відсутні підстави для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як стали підставою для обрання та подовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

Так, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 має на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий; декілька разів відбував покарання у виді тривальго позбавлення волі; обвинувачується у вчиненні злочинів,найтяжчий з яких, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким умисним злочином проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційних скарг щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття колегією суддів необґрунтованого рішення.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисника та обвинуваченого.

Крім того, з урахуванням часу перебування цього обвинуваченого під вартою та наведених доводів апелянтів, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків встановлених ст.28 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Звернути увагу суду на необхідність дотримання вимог ст. 28 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: