Справа № 366/1079/25 Провадження № 1-кп/366/191/25
У Х В А Л А

09 червня 2025 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , учасників провадження: прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції), захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), розглянув у відкритому судовому засіданні в селищі Іванків Київської області, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ОСОБА_4 по справі за матеріалами кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000910 від 29 листопада 2024 року, які надійшли від Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ст. 128 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

18 квітня 2025 року до Іванківського районного суду від Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону надійшли матеріали кримінального провадження № 0000910 від 29 листопада 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ст. 128 КК України.

09 червня 2025 року до суду від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ОСОБА_4 . Клопотання мотивовано тим, що на даний час строки запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням на гаупвахті закінчуються 23 червня 2025 року, а ризики, ризики передбаченні ст. 177 КПК України продовжують існувати, що свідчать про можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення. На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ухвалою суду від 21.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання на 22 квітня 2025 року на 14 год., а ухвалою суду від 22.04.2025 року закінчено підготовче засідання та призначено справу до розгляду на 09 червня 2025 року на 11 год. 00 хв.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав з наведених в ньому підстав.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження його підзахисному запобіжного заходу, так як обставини, викладені в обвинувальному акті, не відповідають фактичним обставинам справи, а ризики, що були зазначені в клопотанні значно зменшилися: зокрема, у судовому засіданні було допитано потерпілу ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_9 , зі слів прокурора, вважається безвісно зниклим, а потерпілий ОСОБА_10 перебуває в зоні введення бойових дій. На даний час триває стадія дослідження письмових доказів. Потерпілі не мають претензій, шкода відшкодована повністю, має міцні соціальні зв`язки, одружений, раніше не судимий.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника, запевнив суд, що наміру ухилятися від суду не має, готовий прибувати до суду за першою вимогою.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою з утриманням на гаупвахті на цілодобовий домашній арешт, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п.1-5 ч.1 цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Особливість застосування тримання під вартою у судовому провадженні, відповідно до положень чинного КПК України, полягає в тому, що законодавець не визначив граничний строк тримання під вартою, натомість зобов`язав суд періодично здійснювати судовий контроль за доцільністю подальшого застосування запобіжного заходу.

Такий спосіб визначення тривалості тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження є прийнятним у практиці ЄСПЛ і відповідає міжнародним стандартам права на свободу й особисту недоторканість, що вимагають процедури перегляду законності тривалого застосування такого запобіжного заходу, яку в чинному КПК України гарантує частина третя статті 331.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Дейнеко проти України, не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою, що визнано порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до рішення за скаргою № 12369 від 26.06.1991 по справі «Латальє проти Франції», п. 51 «Попереднє затримання не має передувати покаранню у виді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

У своїй судовій практиці, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Суд вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з положень ст.ст.177,178,183 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи фактичні обставини справи приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувати недоцільно та вважає за можливе змінити на інший, альтернативний запобіжний захід - домашній арешт, який забезпечить виконання обов`язків обвинуваченим, належну процесуальну поведінку, підстави та ризики, на підставі яких обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого на даний час зменшилися, при цьому, суд також оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, особи обвинуваченого.

Тривалість тримання ОСОБА_4 під вартою (з 29.11.2024 р.) не може обґрунтовуватися прокурором одним лише переховуванням від суду, незаконним впливом на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчиненням інших кримінальних правопорушень, оскільки цього вже не достатньо.

Так, матеріалами кримінального провадження не підтверджено випадків ухилення обвинуваченого від явки до суду або органу досудового розслідування. Крім того, в судовому засіданні було допитано потерпілу ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_9 , зі слів прокурора, вважається безвісно зниклим, а потерпілий ОСОБА_10 перебуває в зоні введення бойових дій. На даний час триває стадія дослідження письмових доказів. Потерпілі не мають претензій, шкода відшкодована повністю, має міцні соціальні зв`язки, одружений, раніше не судимий.

Суд бере до уваги, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, про те, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим, не може бути самостійною підставою для подальшого продовження запобіжного заходу та обґрунтування можливого переховування від суду.

Вирішуючи питання про заміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, суд приймає до уваги думку потерпілої ОСОБА_7 , яка у попередньому судовому засіданні на запитання захисника щодо можливого призначення міри покарання, просила суд ОСОБА_11 суворо не карати.

Зважаючи, що судом дослідженні письмові докази, допитано потерпілу та свідків, інший потерпілий не допитаний, так як перебуває в зоні бойових дій, а свідок, зі слів прокурора, рахується як безвісті зниклим, враховуючи позитивну поведінку та характеристику самого обвинуваченого ОСОБА_4 , його міцні соціальні зв`язки, суд вважає, що не має подальшої необхідності тримати обвинуваченого під вартою.

Суд, враховуючи зазначені обставини, вважає можливим задовольнити клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, оскільки не має підстав вважати, що перебуваючи на волі він буде незаконно впливати на потерпілих, свідків або переховуватись від суду, а тому приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для запобігання доведеним ризикам.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово, або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 194, 331, 350 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гаупвахти ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ст. 128 КК України - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - задовольнити.

Змінити стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою в умовах гаупвахти на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на строк не більше двох місяців, тобто до 07.08.2025 включно.

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1. не залишати місця постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 цілодобово без дозволу суду;

2. прибувати до суду за кожною вимогою;

3. повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

4. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали доручити Відділенню поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (89200, Закарпатська область Перечинський район м. Перечин вул. Жовтнева,37).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляції не зупиняє виконання ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 09 червня 2025 року

Суддя ОСОБА_12