Провадження № 11-кп/824/4172/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ( у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст.258; ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , обґрунтовуючи його тим, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, оскільки останні, усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів, маючи відповідну суму грошових коштів, можуть виїхати за межі території України за сприянням представників іноземної організації. Також прокурор вказує, що існує ризик впливу на свідків, оскільки обвинувачені діяли разом з іншими невстановленими особами, а тому перебуваючи на волі можуть вільно з ними спілкуватись та координувати їх дії щодо приховування слідів вчинення злочинів та вчинення тиску на свідків, з метою схилити їх до відмови від дачі показань. Прокурор зазначив, що у кримінальному провадженні проведено низку експертних досліджень, а отже існує ризик того, що, перебуваючи на волі обвинувачені можуть здійснювати тиск на експертів та спеціалістів. Крім того, прокурор вказав, що існують ризики перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обвинувачені можуть зловживати своїми процесуальними правами, створювати штучні докази, а ризик вчинення нових злочинів, існує тому, що злочинна діяльність ОСОБА_8 та ОСОБА_6 була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України. Прокурор також вказав, що інші запобіжні заходи не можуть бути застосовані, оскільки вони не зможуть запобігти наведеним ним ризикам, а отже, на думку прокурора, є всі підстави для продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 27 червня 2025 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинувачених під вартою, визнав доведеним, що ризики, які були встановлені раніше, а саме: переховування обвинувачених від суду, можливість незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ризик вчинення нових злочинів продовжують існувати, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину проти основ Національної безпеки України, за який передбачено покарання у виді 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути призначено судом у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів, обвинувачені можуть вживати заходи, спрямовані на переховування від суду, із врахуванням, в тому числі і військового стану в Україні, наявності ряду тимчасово окупованих територій, які не підконтрольні органам державної влади.

Зокрема, судом враховано, що на даний час ще не почався судовий розгляд, не допитані свідки, а тому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи на більш м`якому запобіжному заході, можуть вчиняти дії направлені на затягування судового розгляду справи, з метою уникнення відповідальності за інкриміновані злочини. Окрім того, судом взято до уваги характер інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 злочинів, які є військовослужбовцями Управлінні державної охорони України в умовах воєнного стану, коли Україна опинилась в найбільш складних умовах через вторгнення країни-агресора. Враховано і вік обвинувачених, стан здоров`я та сімейний стан.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 застосований до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України. У разі, якщо суд прийде до висновку про доцільність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто щоб застава не була завідомо непомірною для нього).

В обґрунтування апеляційної скарги вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та невмотивованою. Вказує, що судом не враховано положення ст.17, 178 КПК України, оскільки ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а поводження з особою, вина якої не встановлена обвинувальним вироком, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Зазначає, що прокурором, з урахуванням тривалості тримання обвинуваченого під вартою, не доведено наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що обвинувачений ОСОБА_6 буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Вказує, про відсутність будь-яких відомостей щодо наявності хоча б однієї із підстав (наявність нерухомості на території іншої держави, наявність достатньої кількості грошових коштів для такого переховування та виїзду за кордон). Крім того зазначає, що в умовах воєнного стану виїзд чоловіків віком від 18 до 60 років заборонено, що у свою чергу нівелює вказаний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також вважає, що стороною обвинувачення не доведено ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, що ОСОБА_6 має намір незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів, спеціалістів. Зазначає, що в даному кримінальному провадженні всі відповідні експертизи, які сторона обвинувачення вважала за необхідне провести, вже проведені, всі свідки дали свої показання стороні обвинувачення.

Крім того, сторона захисту вказує, щообвинувачений має постійне місце проживання і місце реєстрації в Україні. За час надмірно тривалого утримання під вартою ОСОБА_6 не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилятись від органу досудового розслідування та/або суду, та жодним чином не перешкоджав кримінальному провадженню.

Разом з цим зазначає, що у обвинуваченого є міцні соціальні зв`язки з державою Україна, має ряд відзнак, заохочувальні та почесні звання, подяки за час його несіння служби. Будь які зв`язки за кордоном відсутні, українець по національності, є громадянином України, в Україні проживають рідні та близькі, хворі батьки похилого віку та діти. За місцем несення служби та місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Також вважає, що суд безпідставно не застосував положення ч.3 ст.183 КПК України, не визначивши альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у помірному для обвинуваченого розмірі.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор та повідомлений, клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Також, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, направлених проти основ національної безпеки України та проти громадської безпеки, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, яке відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, характер вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить відповідні відомості щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні аргументи, судом було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, міцність соціальних зв`язків, позитивної характеристики, хворих батьків похилого віку, дітей, чисельних відзнак за заслуги перед державою Україна, його участь у антитерористичній операції не можуть слугувати безумовними підставами для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Доводи апеляційної скарги про наявність у суду обов`язку визначати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави суперечать вимогам ч.4 ст.183 КПК України, яким передбачено право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст.ст.111,258 КК України, під час дії воєнного стану.

Також колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суперечать вимогам ч.6 ст.176 КПК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: