Справа № 137/894/25
Провадження №11-кп/801/907/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 08.07.2025 року про застосування положень ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку із набранням чинності Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_7

засудженого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 08.07.2025 року клопотання ДУ «Літинська виправна колонія №123» задоволено.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2019 в частині призначення за подію 09.12.2017 покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Вважати засудженим ОСОБА_6 за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2021 за ч. 2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 08.07.2025 року, справу направити на новий судовий розгляд.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що Літинський районний суд Вінницької області, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ч.4 ст. 74 КК України повинен був зменшити засудженому строк ув`язнення, дозволити користуватися послугами адвоката для захисту прав, врахувати, що 9 років і 6 місяців це є сукупність двох вироків у двох кримінальних провадженнях, по першому з яких він звільнений від покарання за ч.2 ст.74 КК України і є несудимою особою.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_7 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

За правилами ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги засудженого є неспроможними.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Перевіряючи рішення суду, апеляційний суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07.10.2024 у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24, відповідно до якого Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Під час з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 засуджений 22.03.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70, ст. 75, ст. 104. КК України до двох років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

18.06.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до девяти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна

Зі змісту вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2019 року ОСОБА_6 був засуджений за ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, епізоди від 07.09.2017 року, від 07.09.2017 року, від 09.12.2017 року.

Начальник ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_6 положень ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із набранням чинності Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, просив посилаючись на положення ст. 58 Конституції України, ст. 5 КК України, п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України вирішити питання про приведення судового рішення стосовно ОСОБА_6 у відповідність до закону та застосувати положення ч. 2 ст. 74 КК України.

Під час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_6 погоджувався із зазначеним.

Епізод від 09.12.2017 року, за вчинення якого засуджено ОСОБА_6 вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2019 року підпадає під дію Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024 року.

Враховуючи те, що епізоди від 07.09.2017 року де вартість майна становила 8572,47 грн. та 984, 43 грн, не підпадають під декриміналізацію, оскільки сума більша за два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, Літинський районний суд Вінницької області дійшов до правильного висновку про наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 74 КК України про звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2019 за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння за епізодом від 09.12.2017 року.

З урахуванням викладеного, висновок суду щодо підстав вважати ОСОБА_6 засудженим за вироком Вінницьким міським судом Вінницької області від 18.06.2021 року за ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України грунтується на положеннях діючого законодавства, є законним та обгрунтованим.

З огляду на викладене, доводи засудженого ОСОБА_6 про неправомірність прийнятого рішення, на переконання апеляційного суду, є безпідставними.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 пояснював, що захисник йому не потрібний.

Доводи в апеляційній скарзі, що ОСОБА_6 мав намір найняти захисника безпідставні, нічим не підтверджені.

Незгода з рішенням суду першої інстанції ним обгрунтовується тим, що він вважав, що наслідком задоволення клопотання ДУ «Літинська виправна колонія №123» буде зменшення строку покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування або зміну оскаржуваної ухвали, під час розгляду апеляційної скарги не встановлено, а відтак її слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 405,407,409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 ..

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 08.07.2025 року про задоволення клопотання ДУ «Літинська виправна колонія №123» про застосування до ОСОБА_6 про застосування положень ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із набранням чинності Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 залишити без змін.

Судове рішення оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4