Справа № 342/1352/24
Провадження № 1-кп/342/70/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Городенка матеріали кримінального провадження №0000062 від 28.04.2024 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працює, неодружений, на утриманні нікого немає, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 придбав, носив та зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, у 2023 році, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , проходячи територію лісового масиву, що у с.Поточище Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, неподалік нежитлової будівлі, яка розташована на початку вул.Миру, на трав`яному покритті знайшов поліетиленовий пакет світлого кольору, в якому знаходились патрони у кількості 91 штука, які схожі на боєприпаси.

У подальшому ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій та те, що дані предмети можуть бути бойовими приписами, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, всупереч передбаченому законом порядку, незаконно придбав шляхом привласнення знайдених ним предметів, схожих на боєприпаси.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , діючи умисно, не маючи дозволу на право придбання, зберігання і носіння боєприпасів до вогнепальної зброї, усвідомлюючи незаконність своїх дій, у порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ №576 від 12.10.1992 року «Про затвердження положення про дозвільну систему» із наступними змінами та доповненнями., «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998 із змінами та доповненнями, незаконно переніс вказані боєприпаси до свого місця проживання по АДРЕСА_1 , де поставив їх у тумбочку у приміщенні літньої кухні та незаконно зберігав до 18.10.2024. В подальшому ОСОБА_3 , 18.10.2024, перебуваючи за місцем свого проживання, на пропозицію працівників поліції ВП №2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області видати заборонені предмети добровільно видав з тумбочки приміщення літньої кухні поліетиленовий пакет із забороненими предметами, які є боєприпасами до вогнепальної зброї в кількості 91 одиниця, що згідно висновку експерта від 22.10.2024 є боєприпасами до вогнепальної нарізної зброї, з яких 82 боєприпаси є військовими 5,45 мм патронами центрального бою та 9 боєприпасів є військовими 7,62 мм патронами центрального бою.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисні дії, що виразились у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу без передбаченого законом дозволу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст. 263 КК України.

Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, на підставі ч.3 ст.349 КПК України. Просив визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та застосувати до нього покарання, передбачене санкцією статті у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік з покладанням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, стягнути з обвинуваченого витрати за проведені експертизи та вирішити долю речових доказів, передавши боєприпаси на потреби Збройних Сил України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 , який відмовився від захисника для здійснення його захисту, погодився щодо недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, вказавши, що погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, щиро розкаюється у вчиненому. Пояснив, що знайшов патрони у лісі, куди пішов заготовлювати дрова. Пакет з патронами приніс додому та поклав у шафу. Просив суд суворо не карати.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що розгляд справи здійснюється у порядку ч.3 ст.349 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, те, що він не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, той факт, що його винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, вислухавши думку прокурора, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнав недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а також досудової доповіді.

Суд дослідив матеріали кримінального провадження, щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема, копію паспорта громадянина України; довідки КНП «Городенківська БЛІЛ» Городенківської міської ради про неперебування на обліку у кабінетах лікаря-психіатра та лікаря-нарколога; позитивну характеристику з місця проживання обвинуваченого; вимогу про судимість; копію ухвали Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 11.09.2024 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння; копію вироку Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.02.2023 року за ч.1 ст.125 КК України; копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №63 від 15.01.2024; висновок органу пробації.

Згідно з досудовою доповіддю Коломийського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ризик повторного вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній; орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливе.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, і його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 263 КК України, що виразились у вчиненні умисних дій щодо придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Суспільна небезпечність незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами полягає в тому, що воно створює сприятливі умови для вчинення злочинів із використанням зазначених предметів.

За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч.1 ст. 263 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити покарання у межах санкцій ч.1 ст. 263 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене, у виді позбавлення волі на строк три роки.

Разом з тим, враховуючи засудження обвинуваченим свого вчинку та його бажання вести надалі законослухняний спосіб життя, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення, той факт, що обвинувачений раніше несудимий, пом`якшуючу покарання обставину та відсутність обставин, що обтяжують покарання, наслідки кримінального правопорушення, які не є тяжкими, те, що кримінальним правопорушенням шкоди не завдано, думку органу пробації, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням та покладанням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому та забезпечує баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 слідчим суддею Городенківського районного суду було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, та в подальшому, за відсутністю клопотань учасників процесу, заходи забезпечення кримінального провадження під час судового провадження не застосовувалися.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, слід покласти на обвинуваченого.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 12, ч.1 ст.263 КК України, ст.ст. 349, 369-371, 373-374, 394 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до положень п.п.1,2 ч.1,п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_3 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертизи за №СЕ-19/109-24/15211-БЛ від 22.10.2024 у розмірі 1989,75 гривень.

Речові докази по справі: патрони у кількості 88 (вісімдесят вісім) штук, упаковані у спецпакет SUD 2080916 із пломбою, на якій зазначено L87366430 CONTROL (квитанція №545), які зберігаються у камері зберігання речових доказів відділення поліції №2 (м.Городенка) Коломийського РВП ГУ НП у Івано-Франківській області, конфіскувати та передати на потреби Збройних Сил України;

оптичний носій інформації: DVD-R диск «ALERUS» із двома відеофайлами залишити у матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1