Номер провадження 1-кп/243/949/2025
Номер справи 243/5798/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 15 » липня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

- представника потерпілих адвоката ОСОБА_6

- обвинуваченого ОСОБА_7

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0000357, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06 червня 2025 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону 01 липня 2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Буглай, Старосинявського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, непрацездатних осіб на утриманні не має, військовослужбовець військової служби за контрактом, перебуває на посаді водій санітар 4 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні « молодший сержант», який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 115 частина 1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який в подальшому продовжений.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно витягу із Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17 листопада 2021 року №263 солдата ОСОБА_7 військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 , було призначено на посаду водія-санітара 4 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 , шпк «солдат».

З початку 2023 року для забезпечення виконання завдань за призначенням підрозділи Військової частини НОМЕР_1 передислоковані на територію Донецької області та розташувались в Краматорському районі Донецької області в тому числі 4 самохідний артилерійський взвод 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 , де проходить військову службу молодший сержант ОСОБА_7 , розміщені в АДРЕСА_1 для виконання призначених бойових завдань.

Будучи військовослужбовцем, молодший сержант ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 13, 14, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-ХIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та інших законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків, бути дисциплінованими, зразками високої культури, скромності й витримки.

Крім того, являючись військовослужбовцем Збройних сил України, молодший сержант ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст.20, 21, 22, 22-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України достеменно знав, що військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу: для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо та тощо.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Поряд із цим, відповідно до ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Крім того, молодший сержант ОСОБА_7 , усвідомлюючи про суспільні відносини між людьми, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Однак, в порушення вимог вищезазначених нормативних актів молодший сержант ОСОБА_7 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_7 , 04 квітня 2025 року у вечірню пору доби, після 22:00 години, більш точний час в ході судового розгляду кримінального провадження встановити не виявилось можливим, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , розпивав спиртні напої з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якої, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на вбивство ОСОБА_10 , тобто на умисне позбавлення життя іншої людини.

Так, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, свою фізичну перевагу, а також те, що ОСОБА_10 є особою похилого віку та не зможе чинити йому дієвий опір, розуміючи протиправність своїх дій, маючи прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 та бажаючи настання наслідків у виді смерті останнього, наніс потерпілому не менше семи ударів кулаками рук в область голови та тулуба. Далі ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, взяв у руки металевий стілець та наніс ним не менше чотирьох ударів ОСОБА_10 в область голови та тулубу, від чого останній впав на землю. Після чого ОСОБА_7 зняв лопату з пожежного щита, розташованого на стіні будинку, підійшов до потерпілого та наніс останньому дерев`яною та металевою її частинами не менше чотирьох ударів по тілу.

В результаті вищевказаних умисних противоправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми голови, грудної клітки та живота, закритої черепно-мозкової травми, забитої рани лівої тім`яної ділянки, лобної ділянки праворуч, лобної ділянки ліворуч, в області лівої надбрівної дуги, у лівій виличній ділянці, в області правої брові з переходом на лобну ділянку, крововиливів у м`які покриви голови в області ран, забитої рани верхньої губи, крововиливу під м`які мозкові оболонки правої лобної та скроневої часток головного мозку, синця повік лівого ока, забитої рани у лівому підребер`ї, проникаючій у черевну порожнину, з переломом 8 ребра, без ушкоджень внутрішніх органів, тупої травми грудної клітки та живота, перелому ребер ліворуч: 2,5,6,7,8,9,10,11-го, перелому ребер праворуч 5.6,7,8,9,10,12-го; розриву правої частки печінки, синців лівого передпліччя, правого стегна, синців та саден колінних суглобів та мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкодження, як небезпечних для життя.

В подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, з метою приховання вчиненого ним злочину, а також його слідів, на автомобілі вивіз потерпілого до лісосмуги поза с. Новоселівка Краматорського району Донецької області, та залишив та ґрунті у віддаленому від людей місці. 05 квітня 2025 року від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала поєднана травма голови, грудної клітини та живота з крововиливами під м`які мозкові оболонки, множинними переломами ребер, розривом печінки, що супроводжувались кровотечею у черевну порожнину, та розвитком травматичного шоку і набряку головного мозку. Між умисними протиправними діями ОСОБА_7 та причиною смерті ОСОБА_10 є прямий причинний зв`язок.

Після оголошення прокурором короткого викладу Обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_7 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 частина 1 КК України він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч.1 ст.349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор, потерпіла ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 від оголошення вступної промови відмовилися.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо визначення обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження.

Прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_4 не заперечувала проти розгляду кримінального провадження у порядку, визначеному частиною 3 статті 349 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_5 не заперечувала проти розгляду кримінального провадження у порядку, визначеному частиною 3 статті 349 КПК України.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодився.

Обвинувачений ОСОБА_7 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодився.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодився.

Судом у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, прокурор, потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 115 частина 1 КК України він визнає в повному обсязі, кримінальне правопорушення ним було вчинено саме за тих обставин, які викладені у Обвинувальному акті.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Вирішуючи питання щодо надання юридичної оцінки діям ОСОБА_7 , суд виходить з того, що згідно ст.115 КК України умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 Постанови №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

При цьому у п. 20 даної Постанови зазначено, що умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК України, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив діяння, яке спрямовано на порушення права особи на життя, тому воно заборонене кримінальним законом. Обвинувачений на ґрунті неприязних відносин умисно позбавив ОСОБА_10 життя. Викладене свідчить про наявність в діях ОСОБА_7 ознак протиправності.

Отже,дії обвинуваченого та наслідок у виді смерті ОСОБА_10 знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку. Встановлені фактичні обставини кримінального провадження, а саме умови, за яких виник конфлікт, обстановка, в якій він відбувався, стан алкогольного сп`яніння, в якому знаходився обвинувачений, подальші дії обвинуваченого, які були спрямовані на продовження обопільного конфлікту, послідовність дій обвинуваченого, характер, спосіб, кількість та локалізація поранень, механізм їх спричинення, а також його поведінка до, під час та після вчинення інкримінованого злочину, свідчать про направленість умислу ОСОБА_7 , саме на заподіяння смерті ОСОБА_10 і збігаються з ознаками складу злочину, передбаченого частини 1 статті 115 КК. Обвинувачений в даному випадку діяв з прямим умислом, направленим на позбавлення життя потерпілого, та вчинив для цього усі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть.

Вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, також кваліфікується як умисне вбивство.

Заперечення обвинуваченим спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень з метою заподіяння смерті спростовує сукупність встановлених в судовому засіданні обставин вчиненого діяння. Зокрема, із врахуванням способу вчинення - нанесення ударів, характеру та локалізації, взаємовідносин обвинуваченого та потерпілого суд констатує, що настання смерті охоплювалося умислом обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого, який усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав його суспільно небезпечні наслідки.

На думку суду, обвинувачений, вказуючи, що не мав умислу вчиняти злочин умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, намагається уникнути кримінальної відповідальності за фактично вчинені дії. ОСОБА_7 усвідомлює, що цей злочин є особливо тяжкий і, відповідно, передбачає суворе покарання.

Відповідно до закону (ст.ст.24, 115 КК України) для обвинувачення в умисному вбивстві необхідно встановити, що винна особа, вчиняючи протиправні дії, передбачала настання смерті потерпілого і внаслідок цих дій бажала чи свідомо припускала настання такого наслідку.

Обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником не надано доказів, які б спростовували умисел обвинуваченого на умисне вбивство ОСОБА_10

Відсутні й докази того, що вбивство вчинила інша особа.

Суд критично сприймає твердження обвинуваченого про відсутність умислу через те, що він не планував вбивство, оскільки момент виникнення умислу не обов`язково повинен передувати початку певних дій особи, умисел може виникнути в особи вже під час бійки, коли вона починає наносити удари відповідної сили і кількості по життєво важливим органам, і не зупиняється поки потерпілий не отримає ушкодження, небезпечні для життя.

Також суд критично ставиться до показів обвинуваченого в частині того, що він не бажав настання смерті ОСОБА_10 розцінює такі покази як спосіб захисту обвинуваченого, оскільки його дії свідчать про наявність умислу саме на позбавлення життя ОСОБА_10 а саме, кількість ударів, локалізація - умисне нанесення ударів металевим стільцем, лопатою по життєво важливим органам, що позбавило ОСОБА_10 можливості захищатися, що свідчить про те, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання; це підтверджується і його поведінкою після завдання ударів, так як він не намагався надати потерпілому допомогу, викликати медичних працівників, хоча розумів, що надати допомогу при тих обставинах потерпілому нікому. А з метою приховати вчинений злочин, вивезли потерпілого ОСОБА_10 у місце, де будь якої медичної допомоги йому надати ніхто не міг.

Фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені під час досудового розслідування знайшли своє підтвердження дослідженими під час судового розгляду належними і допустимими доказами, які, за оцінкою суду , не викликають сумніву щодо дійсного наміру обвинуваченого та спрямованість умислу обвинуваченого саме на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності в його діях умислу, направленого на умисне вбивство ОСОБА_10 , суд вважає - безпідставними, такими, що не відповідають фактичним обставинам подій, які мали місце в дійсності.

Такий характер умисних дій обвинуваченого відносно потерпілого ОСОБА_10 , послідовність і інтенсивність їх вчинення за конкретних обставин, на висновок суду , поза сумнівом свідчить, що ОСОБА_7 за конкретних обставин подій усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки - умисне протиправне позбавлення життя іншої людини і бажав настання таких наслідків - смерть ОСОБА_10

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи молодою, фізично здоровою, працездатною особою, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, безжально й холоднокровно, шляхом нанесення чисельних ударів, в тому числі металевий стільцем і лопатою в життєво важливі органи спричиняв тілесні ушкодження потерпілому, наслідком яких настала смерть людини. ОСОБА_7 за обставин вчиненого злочину, усвідомлював, що потерпілий ОСОБА_10 внаслідок перебування у стані алкогольного сп`яніння не міг чинити опору дорослому, фізично здоровому чоловіку. Локалізація, кількість тілесних ушкоджень у потерпілого, їх характер та тяжкість, свідчить про неодноразове побиття, в ході якого ОСОБА_7 не міг не розуміти можливість настання суспільно-небезпечних наслідків його дій у виді смерті і бажав цього або свідомо допускав.

А відтак судом встановлено, що смерть ОСОБА_10 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Мотив дій обвинуваченого ОСОБА_7 , встановлений судом, як раптово виниклі неприязні відносини з потерпілим ОСОБА_10 , що сам обвинувачений не заперечував у судовому засіданні.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за статтею 115 частина 1 КК України знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за статтею 115 частина 1 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , суд вважає правильною.

Факт здійснення ОСОБА_7 противоправних дій, а саме: ОСОБА_7 , 04 квітня 2025 року у вечірню пору доби, після 22:00 години, більш точний час в ході судового розгляду кримінального провадження встановити не виявилось можливим, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , розпивав спиртні напої з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якої, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на вбивство ОСОБА_10 , тобто на умисне позбавлення життя іншої людини.

Так, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, свою фізичну перевагу, а також те, що ОСОБА_10 є особою похилого віку та не зможе чинити йому дієвий опір, розуміючи протиправність своїх дій, маючи прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 та бажаючи настання наслідків у виді смерті останнього, наніс потерпілому не менше семи ударів кулаками рук в область голови та тулуба. Далі ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, взяв у руки металевий стілець та наніс ним не менше чотирьох ударів ОСОБА_10 в область голови та тулубу, від чого останній впав на землю. Після чого ОСОБА_7 зняв лопату з пожежного щита, розташованого на стіні будинку, підійшов до потерпілого та наніс останньому дерев`яною та металевою її частинами не менше чотирьох ударів по тілу.

В результаті вищевказаних умисних противоправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної травми голови, грудної клітки та живота, закритої черепно-мозкової травми, забитої рани лівої тім`яної ділянки, лобної ділянки праворуч, лобної ділянки ліворуч, в області лівої надбрівної дуги, у лівій виличній ділянці, в області правої брові з переходом на лобну ділянку, крововиливів у м`які покриви голови в області ран, забитої рани верхньої губи, крововиливу під м`які мозкові оболонки правої лобної та скроневої часток головного мозку, синця повік лівого ока, забитої рани у лівому підребер`ї, проникаючій у черевну порожнину, з переломом 8 ребра, без ушкоджень внутрішніх органів, тупої травми грудної клітки та живота, перелому ребер ліворуч: 2,5,6,7,8,9,10,11-го, перелому ребер праворуч 5.6,7,8,9,10,12-го; розриву правої частки печінки, синців лівого передпліччя, правого стегна, синців та саден колінних суглобів та мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкодження, як небезпечних для життя.

В подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, з метою приховання вчиненого ним злочину, а також його слідів, на автомобілі вивіз потерпілого до лісосмуги поза с. Новоселівка Краматорського району Донецької області, та залишив та ґрунті у віддаленому від людей місці. 05 квітня 2025 року від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер.

Причиною смерті ОСОБА_10 стала поєднана травма голови, грудної клітини та живота з крововиливами під м`які мозкові оболонки, множинними переломами ребер, розривом печінки, що супроводжувались кровотечею у черевну порожнину, та розвитком травматичного шоку і набряку головного мозку. Між умисними протиправними діями ОСОБА_7 та причиною смерті ОСОБА_10 є прямий причинний зв`язок підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні та учасниками судового провадження не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до особливо тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до п.1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ту обставину, що ОСОБА_7 визнав себе винним та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Пояснення обвинуваченого в судовому засіданні, його поведінка, на думку суду свідчить про недостатнє усвідомлення ОСОБА_7 протиправного характеру поведінки, відсутність у особи належних висновків щодо необхідності виправлення, а відтак і про відсутність щирого каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до пункту 13 частини 1 статті 67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_7 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, посередньо характеризується за місцем проходження військової служби, особу винного, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також враховує характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку. Під час розгляду даного кримінального провадження в суді, дружиною обвинуваченого ОСОБА_7 на адресу потерпілих були направлені поштові перекази у рахунок відшкодування моральної шкоди по 20000 грн кожній, але суд розцінює це, як намагання обвинуваченого ОСОБА_7 пом`якшити своє покарання.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання , призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, у відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що обвинувачений має бути засудженим за частиною 1 статті 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до положень статті 54 КК України засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Враховуючи обставини та події злочину, форму вини, мотив та мету, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_7 , вчинив особливо тяжкий злочин, він має бути позбавлений військового звання « молодший сержант».

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року ( заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, неможливе без його реального відбування. Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні просили суд призначити обвинуваченому ОСОБА_7 найсуворіше покарання, передбачене статтею 115 частина 1 КК України.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Підстав для застосування норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежить від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ювченко та інші проти України» ( рішення від 09 квітня 2020 року) та в справі «Скачкова та Рижа проти України» ( рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу « законності» і воно не було свавільним».

У справі « Белане Надь проти Угорщини» ( рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» ( рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити « особистий надмірний тягар для особи».

10 квітня 2025 року ОСОБА_7 було затримано на підставі статті 208 КПК України і на підставі Ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2025 року відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із триманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 з дислокацією у АДРЕСА_2 , дія якого судом продовжувалася. Судом встановлено, що ризики передбачені статтею 177 КПК України на даний час не відпали, враховуючи, що особа засуджується до реального покарання у виді позбавлення волі, з метою запобігти ризикам ухилитись від суду та відбування покарання, суд приходить до висновку, що до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 слід залишити без змін, оскільки існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Довідки Донецького Науково - дослідного експертно криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України витрати на проведення судової комп`ютерно- технічної експертизи за Висновком № СЕ-19/105-25/3511 КТ від 05 червня 2025 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0000357, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2025 року складають 8914 грн 00 коп.

У відповідності до вимог частини 4 статті 174 КПК України «Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові».

У відповідності до положення ч.4 ст.174 КПК України та для можливості вирішення питання по речовим доказам, скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді.

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2025 року на:

- мобільний телефон «Nokia» IMEI НОМЕР_2 та посвідчення журналіста кореспонденції № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_10 , які було поміщено та упаковано належним чином до спеціального пакету PSP112638 з пояснювальним написом та підписами всіх учасників;

- пластикова пляшка об`ємом 1,5 л. частково заповнена прозорою рідиною та жерстяна банка помаранчевого кольору об`ємом 0.5 л., які було поміщено та упаковано до паперового конверту з пояснювальним написом та підписами всіх учасників;

- черевик на праву ногу коричневого кольору 45 розміру, який було поміщено та упаковано до спеціального пакету PSP4151771 з пояснювальним написом та підписами всіх учасників.

- кофту чорного кольору (худі) з написом «LAKI», на рукаві якої виявлено нашарування речовини коричневого кольору, спортивні штани чорного кольору, флісову кофту зеленого кольору на лівому та правому рукаві якої виявлено нашарування речовини коричневого кольору, кофту сірого кольору з чорними вставками на лівому рукаві якої мається нашарування речовини коричневого кольору, вказані речі було вилучено та поміщено до спеціального пакету PSP4250040;

- 2 гумові капці чорного кольору з підошвою білого кольору фірми «CROCS» які було вилучено та поміщено до спеціального пакету PSP3126755;

- 2 складні стільці з металевими ніжками сірого кольору та тканиною зеленого кольору окрасу «мультикам», які були вилучені та обгорнуті в плівку яка була скріплена біркою;

- лопату з дерев`яною ручкою червоного кольору загальною довжиною 135 см., ширина леза 20 см., діаметр ручки 3.5 см., довжина леза 24 см., яка була вилучена та обгорнута в плівку яка була скріплена біркою;

- куртка «Staff» розміру XS розцвітки піксель; кофта флісова «Safari» розміру L кольору хакі; штани розцвітки піксель без маркувань, вказані речі поміщено до спец пакету PSP №4250039 з пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії;

- 1 вологу серветку з нашаруванням речовини бурого кольору, 2 вологі серветки з нашаруванням невідомої речовини які були поміщені до паперового конверту;

- мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max», Імеі: НОМЕР_4 , який було поміщено до полімерного сейф-пакету №PSP 2090162 з пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-370, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 115 частина 1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк дванадцять років з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально виконавчої установи закритого типу.

Відповідно до вимог статті 54 КК України позбавити ОСОБА_9 військового звання « молодший сержант».

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_11 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України, в редакції, чинній на теперішній час, зарахувати засудженому ОСОБА_11 у строк відбуття призначеного покарання строк тримання під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження з 10 квітня 2025 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_11 до набрання вироком чинності, залишити без змін тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 з дислокацією у АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Буглай, Старосинявського району Хмельницької області, РНОКПП: НОМЕР_5 , військовослужбовець військової служби за контрактом, перебуває на посаді водій санітар 4 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні « молодший сержант», який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави за проведення судової комп`ютерно технічної експертизи по кримінальному провадженню № 0000357, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2025 року - Висновок експерта № СЕ-19/105-25/3511-КТ від 05 червня 2025 року, у розмірі 8914 грн 00 коп ( вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять грн. 00 коп).

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2025 року на:

- мобільний телефон «Nokia» IMEI НОМЕР_2 та посвідчення журналіста кореспонденції № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_10 , які було поміщено та упаковано належним чином до спеціального пакету PSP112638 з пояснювальним написом та підписами всіх учасників;

- пластикова пляшка об`ємом 1,5 л. частково заповнена прозорою рідиною та жерстяна банка помаранчевого кольору об`ємом 0.5 л., які було поміщено та упаковано до паперового конверту з пояснювальним написом та підписами всіх учасників;

- черевик на праву ногу коричневого кольору 45 розміру, який було поміщено та упаковано до спеціального пакету PSP4151771 з пояснювальним написом та підписами всіх учасників.

- кофту чорного кольору (худі) з написом «LAKI», на рукаві якої виявлено нашарування речовини коричневого кольору, спортивні штани чорного кольору, флісову кофту зеленого кольору на лівому та правому рукаві якої виявлено нашарування речовини коричневого кольору, кофту сірого кольору з чорними вставками на лівому рукаві якої мається нашарування речовини коричневого кольору, вказані речі було вилучено та поміщено до спеціального пакету PSP4250040;

- 2 гумові капці чорного кольору з підошвою білого кольору фірми «CROCS» які було вилучено та поміщено до спеціального пакету PSP3126755;

- 2 складні стільці з металевими ніжками сірого кольору та тканиною зеленого кольору окрасу «мультикам», які були вилучені та обгорнуті в плівку яка була скріплена біркою;

- лопату з дерев`яною ручкою червоного кольору загальною довжиною 135 см., ширина леза 20 см., діаметр ручки 3.5 см., довжина леза 24 см., яка була вилучена та обгорнута в плівку яка була скріплена біркою;

- куртка «Staff» розміру XS розцвітки піксель; кофта флісова «Safari» розміру L кольору хакі; штани розцвітки піксель без маркувань, вказані речі поміщено до спец пакету PSP №4250039 з пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії;

- 1 вологу серветку з нашаруванням речовини бурого кольору, 2 вологі серветки з нашаруванням невідомої речовини які були поміщені до паперового конверту;

- мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max», Імеі: НОМЕР_4 , який було поміщено до полімерного сейф-пакету №PSP 2090162 з пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Samsung», imei: НОМЕР_6 , який було упаковано до сейф пакету № 6146675; мобільний телефон «Nokia» IMEI НОМЕР_2 та Посвідчення журналіста кореспонденції № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_10 , які було поміщено та упаковано належним чином до спеціального пакету PSP112638 з пояснювальним написом та підписами всіх учасників; які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000357, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 23 червня 2025 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № № 478, 540 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України повернути ОСОБА_4 .

Речові докази по справі:станок для гоління, який було поміщено до паперового конверту з наявним пояснювальним написом, належним чином упаковано з підписами всіх учасників слідчої дії; сліди папілярних ліній, які було поміщено до паперового конверту з наявним пояснювальним написом, належним чином упаковано з підписами всіх учасників слідчої дії; зубна щітка, яку було поміщено до паперового конверту з наявним пояснювальним написом, належним чином упаковано з підписами всіх учасників слідчої дії; дві керамічні чашки, які було поміщено до картонної коробки та опечатано паперовою склейкою з наявним пояснювальним написом з підписами всіх учасників слідчої дії; один змив з поверхні ручки водійської дверки автомобіля « ВАЗ 2121» з середини, де дало люмінесцентне свічення, який було поміщено до паперового конверту з наявним пояснювальним написом, належним чином упаковано з підписами всіх учасників слідчої дії та опломбовано пломбою із номером NPU-0440176, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000357, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 06 квітня 2025 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 482 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: флеш накопичувач виробника «Kingston» запакований до сейф пакету № 6146676, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000357, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 23 червня 2025 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 540 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: вилучені 24 квітня 2025 року в ході огляду в приміщенні Відділення судово медичних експертиз речі: поліетиленовий пакет склеєний біркою, в якому знаходяться речі трупа ОСОБА_10 ( куртка, футболка, штани, труси), волосся трупа ОСОБА_10 упаковане до білого паперового конверта, нігті з правої та лівої руки трупа ОСОБА_10 , упаковані до паперового конверта, кров на марлевому тампоні + зразки марлі від трупа ОСОБА_10 упаковані до білого паперового конверта, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000357, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 24 квітня 2025 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 542 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: - пластикова пляшка об`ємом 1,5 л. частково заповнена прозорою рідиною та жерстяна банка помаранчевого кольору об`ємом 0.5 л., які було поміщено та упаковано до паперового конверту з пояснювальним написом та підписами всіх учасників;

- черевик на праву ногу коричневого кольору 45 розміру, який було поміщено та упаковано до спеціального пакету PSP4151771 з пояснювальним написом та підписами всіх учасників.

- кофту чорного кольору (худі) з написом «LAKI», на рукаві якої виявлено нашарування речовини коричневого кольору, спортивні штани чорного кольору, флісову кофту зеленого кольору на лівому та правому рукаві якої виявлено нашарування речовини коричневого кольору, кофту сірого кольору з чорними вставками на лівому рукаві якої мається нашарування речовини коричневого кольору, вказані речі було вилучено та поміщено до спеціального пакету PSP4250040;

- 2 гумові капці чорного кольору з підошвою білого кольору фірми «CROCS» які було вилучено та поміщено до спеціального пакету PSP3126755;

- 2 складні стільці з металевими ніжками сірого кольору та тканиною зеленого кольору окрасу «мультикам», які були вилучені та обгорнуті в плівку яка була скріплена біркою;

- лопату з дерев`яною ручкою червоного кольору загальною довжиною 135 см., ширина леза 20 см., діаметр ручки 3.5 см., довжина леза 24 см., яка була вилучена та обгорнута в плівку яка була скріплена біркою;

- куртка «Staff» розміру XS розцвітки піксель; кофта флісова «Safari» розміру L кольору хакі; штани розцвітки піксель без маркувань, вказані речі поміщено до спец пакету PSP №4250039 з пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії;

- 1 вологу серветку з нашаруванням речовини бурого кольору, 2 вологі серветки з нашаруванням невідомої речовини які були поміщені до паперового конверту;

- мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max», Імеі: НОМЕР_4 , який було поміщено до полімерного сейф-пакету №PSP 2090162 з пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000357, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 28 квітня 2025 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 478 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: залишки змивів з об`єктів № 1-6 та витяжки з об`єкту №4 на фрагментах марлі, контроль марлі ( 1 конверт), військова куртка, штани, кофта ОСОБА_7 ( поліетиленовий пакет), дві кофти ( поліетиленовий спец. пакет), капці ( один спеціальний пакет), залишки змивів об`єкт № 1-12 на нит. Марлі, контроль марлі ( один конверт); капці ( один спеціальний пакет), залишки змивів об`єкт № 1-12 на нит. Марлі, контроль марлі ( один конверт); нігтьові зрізи з обох рук потерпілого ОСОБА_10 ( конверти), нігтьові зрізи та змиви з обох рук підозрюваного ОСОБА_7 ( два конверти); Осади з об`єктів № 1-4, витяжки з об`єктів №1,2 на фрагментах марлі, контроль марлі ( марлі); три серветки ( один пап. Конверт), які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000357, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 11 червня 2025 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 478 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Речові докази по справі: лопату з дерев`яною ручкою червоного кольору, яка була вилучена та обгорнута в плівку, яка була скріплена біркою, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000357, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2025 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 23 червня 2025 року, що зберігаються у Камері схову при ВП№4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області за Квитанцією № 539 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України знищити.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий суддя ОСОБА_1