Справа № 734/1670/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/633/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000434 від 07 вересня 2023 року відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України,

було задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжних заходів щодо обвинувачених та ухвалено продовжити обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» до 30 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції, дійшов до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що доведено обставини, які виправдовують продовження обвинуваченим строку застосування запобіжного заходу. Зокрема, врахував тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу обвинувачених, те, що у судовому засіданні доведено наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України і з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд дійшов висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 , не погодившись із рішенням суду, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити раніше обраний у відношенні обвинуваченого запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. Зазначає, що ОСОБА_10 виявив бажання бути мобілізованим і для цього пройшов військово-лікарську комісію, визначений придатним і конкретна військова частина надала документ, яким підтвердила зарахування ОСОБА_10 , в разі зміни запобіжного заходу, на посаду військового фельдшера. Вказує, що ризик впливу на свідків нічим не підтверджений, так як єдиний свідок в кримінальному провадженні є військовослужбовцем і перебуває у ЗСУ, в зоні активних бойових дій, і доступу у цивільних осіб до нього немає, тому ОСОБА_10 не може жодним чином вплинути на цього свідка, не доказаною є і позиція прокурора про вплив ОСОБА_10 на експертів. Просить суд взяти до уваги, що ОСОБА_10 , раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації (прописки) та проживання, стосовно останнього відсутня будь-яка негативна інформація щодо порушення ним кримінального закону протягом всього життя, наявність позитивних характеристик. Також, звертає увагу, що обвинувачений переніс вже три мікроінсульти, документи про які, було надано раніше.

Обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою, ухвалити нову, якою обрати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що 07 липня 2025 року в Козелецькому районному суду Чернігівської області відбулося чергове засідання на якому взагалі постало питання законності підозри та тримання його під вартою. Вважає, що продовжуючи строк тримання під вартою, суд не обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а прокурором не було доведено їх існування. Вказує, що прокурор у своєму клопотанні послався на відсутність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_9 , офіційного місця роботи, ризик тиску на свідків та можливість переховуватись від суду останнім. Проте стороною захисту було надано докази, що у ОСОБА_9 на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, постійного місця проживання та роботи в Іспанії. Зазначає також, що ризик впливу на єдиного свідка відсутній, так як всі його координати і телефон відомі, проте його чомусь свідомо не викликають для дачі показань, посилаючись на те, що з ним відсутній зв`язок. Крім того, прокурором подано клопотання про проведення повторної експертизи НДЕКЦ, з такими ж самими питаннями, що лягли в основу підозри відносно нього, що вказує на те, що стороною обвинувачення ставляться під сумнів результати експертних висновків Чернігівського НДЕКЦ проведених в лютому. Зазначає, що він снайпер 1 категорії та неодноразово звертався до прокуратури та суду з проханням надати йому дозвіл на заміну запобіжного заходу для проходження військової служби.

Ухвала суду щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, прокурора який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвалою слідчого судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 06.02.2024 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Такий запобіжний захід неодноразово продовжувався як під час досудового розслідування, так і в суді.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2025 року обвинуваченим продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який закінчується 14 липня 2025 року.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 та ОСОБА_9 суд не припустився жодних порушень кримінального правопорушення. Під час розгляду клопотання були присутні обвинувачені та їх захисники, які висловили свою думку щодо заявленого клопотання.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбувається перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Більш того, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом». Ці питання є предметом саме судового розгляду обвинувачення, коли усім наданим доказам повинна бути надана оцінка в судовому рішенні за результатами такого розгляду.

З цих підстав, колегією суддів не перевіряються доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 щодо недоведеності оголошеної підозри та пред`явленого останнім обвинувачення, а також питання щодо належності й допустимості, наданих стороною обвинувачення доказів та правильності кваліфікації дій обвинувачених.

Суд, на стадії вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою, не уповноважений на надання оцінки здобутим під час судового розгляду доказам, як безпідставно вважають апелянти.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за найтяжче з яких передбачене покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому саме тяжкість кримінального правопорушення є вагомим доказом існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, що обвинувачені можуть ухилитися від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, яка їм загрожує у разі визнання винуватими.

Крім того, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів клопотання щодо існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, з метою спонукання до відмови від дачі показань, враховуючи, що єдиний свідок кримінального правопорушення ще судом не допитаний, також існує і ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, який може бути вираженим у створенні обвинуваченими штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінального правопорушення до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ними захисних версій та продовженні злочинної діяльності.

Колегія суддів зазначає, що усі перелічені стороною захисту відомості про особу ОСОБА_12 його соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання та позитивних характеристик, стан здоров`я, були вже раніше встановлені судом, проте ці обставини не є тими, які беззаперечно гарантуватимуть належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тим більше не є тими обставинами, які повністю нівелюють заявлені стороною обвинувачення ризики.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що судом не враховано, зокрема, характеризуючих даних про його особу, наявність дітей, роботи, то аналогічно вказані доводи не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_12 та ОСОБА_9 хоча і мають місце проживання, проте обвинувачуються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків ухилення від явки до суду, впливу на свідка, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином.

На час розгляду клопотання прокурора раніше встановлені ризики не належної поведінки обвинувачених не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Викладені апелянтами доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинувачених. Всім наведеним в апеляційних скаргах обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, що і зумовлює однаковість змісту судових рішень, адже ні встановлені ризики, ні відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, ні дані про особу винних, ні доводи сторони захисту не змінились.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, його суспільної небезпечності для інших осіб, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Що стосується доводів апеляційних скарг в частині скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом, то колегія апеляційного суду зазначає, що він регламентований статтею 616 КПК України, положеннями якої не передбачено право суду вирішувати це питання за клопотанням сторони захисту.

Вирішення питання щодо скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період передбачає звернення прокурора до суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування особі, яка звернулась до нього з таким клопотанням, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, звернення прокурора з таким клопотанням відбувається виключно після розгляду клопотання обвинуваченого, який тримається під вартою, та є його правом, а не обов`язком.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

З огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , враховуючи вимоги п.5 ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції вірно не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, з чим погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4