УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участі: прокурора - ОСОБА_3

розглянувши клопотання провідного інспектора Солом`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бершадь Бершадського району Вінницької області, громадянина рф, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 , засудженого 29.07.2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 НМДГ, що становить 850 гривень, -

ВСТАНОВИВ:

04.08.2025 року з Солом`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області надійшло клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До Солом`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області 21.12.2020 року надійшли матеріали, а саме розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили та вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.12.2020 відносно ОСОБА_4 та були прийняті до виконання.

Вирок набрав законної сили 29.08.2015 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 80 КК України - особа звільняється від відбування покарання, якщо з для набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у продовж двох років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Таким чипом, вирок щодо ОСОБА_4 судом було скеровано до виконання вже після закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Відповідно до частини 1 статті 26 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) в редакції від 02.06.2016 року, чинної на момент отримання вироку суду відносно ОСОБА_4 , засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Однак, засуджений ОСОБА_4 до відділу пробації не з`являвся та документу про сплату штрафу не падав, на повідомлення органу пробації про необхідність сплати штрафу від 21.12.2020 року, 06.01.2021 року та 29.01.2021 року направлені за вказаною судом адресою проживання:

АДРЕСА_2 , ніяким чином не зреагував.

Також слід зазначити, що ст. 26 КВК України, яка регламентує порядок виконання покарання виді штрафу, а також Порядок виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу затверджений наказом Міністерства юстиції України 27.04.2018 №1301/5, чинні у період 2020-2021 років не надавав персоналу пробації будь-яких повноважень стосовно виклику, розшуку, приводу чи опитування осіб, засуджених до покарання у виді штрафу. А відповідно до

ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, ч. 3 ст. 26 КВК України в редакції від 02.06.2016 року передбачала, що у разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

У зв`язку із чим та на підставі ч. 3 ст. 26 КВК України до Києво-Святошинського районного суду Київської області 12.05.2021 року було скеровано відповідне подання.

Ухвалою Кисво-Святошинського районного суду Київської області від 22.12.2021 року в задоволені вказаного подання було відмовлено, оскільки засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, тому судом не встановлено причин невиконання вироку суду, інформацію про перебування, а також про його матеріальний стан чи інші обставини життя засудженого.

Лише 10.04.2023 року, після численних запитів направлених на адресу суду, вказана ухвала та особова справа засудженого ОСОБА_4 надійшли на нашу адресу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України: особа звільняється від відбування покарання, якщо з для набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання мети суворого, ніж обмеження волі.

Пункт 1 розділу IV Порядку виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу доповнено абзацом шостим згідно з Наказом Міністерства юстиції №154/5 від 10.01.2023 року відповідно до якого: «виконання покарання у виді штафу припиняється, а засуджений знімається з обліку у зв`язку із звільненням від відбування покарання відповідно до ст. 80 Кримінального кодексу України».

Встановити місце перебування засудженого ОСОБА_4 не виявилось можливим. Відповідно до ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України та наказу Міністерства юстиції України від 27.04.2018 №1301/5 Про затвердження Порядку виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, оголошення засуджених до штрафу місце перебування яких не відомо в державний розшук не передбачено.

Згідно з даними Державної податкової служби України з 2020 року та по перший квартал 2024 року ніяких доходів не отримував, що ставить під сумнів можливість сплати штрафу.

Відповідно до довідок Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві в період перебігу строків давності виконання вироку з 29.08.2015 року по 29.08.2017 року засуджений ОСОБА_4 нових злочинів не вчиняв.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане органом пробації клопотання підтримала, не заперечувала проти розгляду клопотання без представника органу пробації та засудженого

ОСОБА_4 .

Суд заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Із змісту ч. 1 ст. 80 КК України вбачається, що: особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно з ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №5-324кс15 (постанова від 24.12.2015) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч. 3 ст. 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3

ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає його винним у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч.1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах особової справи відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.12.2020 відносно ОСОБА_4 , факт ухилення від відбування покарання не встановлений вироком суду, суд вважає, що подання підлягає до задоволення, оскільки наявні підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п.1 ч.1ст.80 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 80 КК України, ст. 539 КПК України, ст. 152 КВК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.12.2020 за ч. 2 ст. 15, ч. 1

ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 НМДГ, що становить 850 гривень, у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1