Справа № 135/640/24
Провадження №11-кп/801/573/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 05.03.2025 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 15.04.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ладижин Вінницької області, українця, громадянина України, з середню спеціальною освітою, розлученого, на утриманні малолітня дитина, працюючого у ВП «Ладижинська теплова електрична станція» АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» на посаді оператора очисних споруд, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

представника потерпілого-захисника: ОСОБА_9

потерпілого: ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 березня 2025 року щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати.

Кримінальне провадження № 0000032 від 15.04.2024 р. за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливостей їх отримання.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 05.03.2025 року визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. в дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 10000 грн, судові витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн, всього 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

14.04.2024 близько 19 год 10 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у гаражному приміщенні, власником якого являється ОСОБА_11 , яке розташоване по АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень підійшов до ОСОБА_10 та реалізуючи свій кримінально-протиправний намір, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпеку своїх дій для життя і здоров`я потерпілого, та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, кулаком правої руки наніс ОСОБА_10 один удар в області обличчя, внаслідок чого, спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді дрібновогневищевих крововиливів в слизову верхньої і нижньої губи біля кута рота зліва, забійної рани на нижній губі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що матеріали кримінального провадження № 0000032 від 15.04.2024 р. не містять прямих чи будь-яких інших доказів, які б у своїй сукупності доводили винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України.

Жоден свідок сторони обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не зазначив в суді, що був очевидцем нанесення удару потерпілому ОСОБА_10 обвинуваченим ОСОБА_7 .

Також оцінка судом показань свідка ОСОБА_16 , як правдивих не може бути об`єктивною, осікльки вона є зацікавленою особою, зокрема цивільною дружиною потерпілого.

Як доказ у вироку Ладижинського міського суду зазначено висновок експерта №30 від 17.04.2024 року, однак висновок судово-медичної експертизи свідчить лише про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень і не може бути доказом винуватості особи в заподіянні цих ушкоджень.

Недоведеність умислу стороною обвинувачення ОСОБА_7 на спричинення таких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 свідчить про відсутність в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Що стосується обвинувального акту, то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив в задоволенні апеляційної скарги захисника відмовити, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку захисника, представника потерпілого-захисника ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 ,які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження в дотримання ст. 94 КПК України, перевіривши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Приймаючи рішення щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 91 КПК України з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження перевірив та безпосередньо дослідив докази, отримав усно показання учасників кримінального провадження.

Сторона захисту вважає, що стороною обвинувачення недоведено вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, оскільки матеріали кримінального провадження № 0000032 від 15.04.2024 р. не містять прямих чи будь-яких інших доказів, які б у своїй сукупності доводили винуватість ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції перевіривши мотиви суду з урахуванням тверджень сторони захисту, вважає, що докази, на яких грунтуються висновки суду відповідають належним чином ст.84-86 КПК України.

Суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України є безпідставними.

Як убачається з вироку суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визначив зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для правової оцінки дій, виходячи з часу, місця, обстановки і інших обставин його вчинення, характеру дій винниого, поведінки потерпілого.

Диспозицією ст.125 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

В основу судового рішення суд поклав обставини, які були з`ясовані судом під час судового розгляду, які підтверджені сукупністю доказів, які узгоджуються між собою.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції врахував показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою винуватість за ч.1 ст.125 КК України не визнав, пояснив, що 14.04.2024 ввечері він приїхав до свого гаражу, та побачив, що сусідній гараж його товариша відкритий та пішов до нього привітатися. Зайшовши до гаражу щоб привітатися з його власником, він побачив у ньому ОСОБА_10 .. ОСОБА_10 взяв викрутку та почав виганяти його з гаража, він розвернувся та вийшов з гаража, став біля воріт. Будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 він не спричиняв. ОСОБА_10 одразу почав телефонувати до ОСОБА_17 та казати їй, щоб вона викликала поліцію. Коли він вийшов з гаража вони з ОСОБА_10 поговорили ще пару хвилин, після чого він пішов до свого автомобіля. Коли приїхала поліція він підійшов та вони розмовляли з приводу даної ситуації. Яким чином у ОСОБА_10 з`явилися тілесні ушкодження йому невідомо. Він дане кримінальне правопорушення не вчиняв, вважає, що потерпілий ОСОБА_10 його оговорює. З потерпілим у нього сталася конфліктна ситуація через ДТП. Всю завдану шкоду ДТП він відшкодував у повному обсязі. Вони з потерпілими домовилися, що коли він знайде покупця на автомобіль, вони випишуть йому доручення на його продаж. Коли у нього з`явився клієнт на автомобіль він зателефонував до ОСОБА_18 та його дружини та попросив у них доручення, але вони йому відмовили.

Вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 суд прийняв показання потерпілого ОСОБА_10 ,який пояснював, що 14.04.2024 після 19-00 год, він закінчив свій робочий день, поставив автобус у гараж, який розташований по АДРЕСА_3 , оскільки працює водієм, оглянув автобус, та збирався йти додому, як почув звук автомобіля. В цей час він був біля дверей автобуса. Коли виходив з гаражу побачив ОСОБА_7 , який йшов йому на зустріч та, запитавши, що він йому показував наніс йому удар кулаком в обличчя, в область нижньої губи. Від удару він відчув затьмарення та сильний біль. ОСОБА_19 намагався його вдарити ще раз, але він намагався утримувати руки ОСОБА_7 та блокувати його, щоб він не зміг більше його ударити. Від ОСОБА_7 він почув явний запах алкоголю. Одразу після цього ОСОБА_7 вийшов з гаража. Все це бачила його цивільна дружина, яка в цей час підходила до гаражу та викликала поліцію.

При цьому суд з`ясував у потерпілого обставини ДТП, на які посилався обвинувачений ОСОБА_7 як на підставу оговорювати його, та встановив факт виникнення неприязних стосунків між обвинуваченим та потерпілим.

Показання потерпілого ОСОБА_10 щодо заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , яких суд безпосередньо в дотримання ст. 352 КПК України допитав.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що бачив, як на великій швидкості проїхав автомобіль обвинуваченого ОСОБА_7 марки «Хюндай» та зупинився біля гаража. ОСОБА_7 вибіг із свого автомобіля і забіг у гараж, де перебував приблизно 1 хв, може трохи більше. Коли ОСОБА_7 вибіг з гаражу за ним вийшов потерпілий ОСОБА_10 , у якого було побите обличчя, у нього з губи текла кров. Потерпілий кричав до ОСОБА_7 , що виклече поліцію, запитував чому ОСОБА_7 його побив

Свідок ОСОБА_13 , пояснювала, що вона працює лікарем у КП «Ладижинська міська лікарня», куди наприкінці весни або початку літа 2024 року поліція до приймального відділення лікарні доставила потерпілого ОСОБА_10 , у якого були тілесні ушкодження на обличчі. ОСОБА_10 казав, що його побив ОСОБА_7 .

Допитані під час судового засідання свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , пояснювали, що 14.04.2024 року, перебуваючи на чергуванні на планшетний пристрій отримали виклик на АДРЕСА_3 до гаражів для зберігання автобусів. Коли вони прибули на місце події, там знаходився ОСОБА_10 , у якого була пошкоджена верхня губа. Дане пошкодження було свіже, на губі була засохла кров. ОСОБА_10 повідомив екіпажу поліції, що після того, як він заїхав в даний гараж автобусом і заглушив його та порався біля автобуса, до гаражу забіг ОСОБА_7 , який вдарив його в область обличчя. Через деякий час з`явився ОСОБА_7 , який вийшов з лівої сторони із-за гаражів. ОСОБА_10 також повідомив, що причиною того, що ОСОБА_7 його вдарив була ситуація по ДТП. Оскільки у потерпілого ОСОБА_10 були тілесні ушкодження, вони повідомили слідчо-оперативну групу для подальшого документування кримінального правопорушення. За вказівкою слідчого вони доставили ОСОБА_10 в КП «Ладижинська міська лікарня» ОСОБА_7 не заперечував, що він дійсно прийшов в гараж поспілкуватися, але стверджував, що тілесних ушкоджень він не завдавав.

Свідок ОСОБА_16 під час судового розгляду пояснювала, що 14.04.2024 ввечері вона підходила до гаража, оскільки вони з чоловіком домовилися поїхати на автомобілі за покупками, підходячи вона побачила, як ОСОБА_7 автомобілем під`їхав з боку гаража, де її чоловік ставить автобус, вийшов з автомобіля та забіг у гараж. Свідок бачила, що ОСОБА_7 у гаражі кинувся кулаками до її чоловіка у бійку, її чоловік захищався від ОСОБА_7 , намагаючись притримувати руки ОСОБА_7 , щоб той не міг нанести удари. Після цього, ОСОБА_7 вийшов з гаража, пішов до свого автомобіля, та серветкою витер руку. Слідом за ОСОБА_7 з гаража вийшов її чоловік, у якого на обличчі в області губи та щоки була кров, яка стікала по шиї. В той час коли ОСОБА_7 наносив удари її чоловіку, вони про щось між собою розмовляли, проте зміст розмови вона не чула, тому що була через дорогу від гаража. Вона підійшла через дорогу ближче до гаражу та викликала поліцію.

Також свідок пояснила, до дійсно через ДТП за участю автомобілів під її керуванням та керуванням ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував шкоду і цим питанням займався потерпілий ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_16 , посилаючись на те, що вона є зацікавленою особою, оскільки є цивільною дружиною потерпілого.

Дані твердження захисника є безпідставними, оскільки і потерпілим, і свідком давались послідовні покази, підстави у свідка оговорювати обвинуваченого ОСОБА_7 не встановлені.

Доводи щодо відсутності у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 спростовуються встановленим з показів обвинуваченого, потерпілого, свідка ОСОБА_16 фактом, що через ДТП за участі автомобілів під керуванням ОСОБА_16 , ОСОБА_7 мала місце конфліктна ситуація між потерпілим та обвинуваченим.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та інших щодо дій ОСОБА_7 узгоджуються між собою та з висновком експерта №30 від 17.04.2024 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді дрібно-вогнищевих крововиливів в слизову верхньої і нижньої губи біля кута рота зліва, а також забійної рани в цій же ділянці на нижній губі. Травми такого характеру, які мають місце у ОСОБА_10 , враховуючи їх характер і компактність розташування, утворились від дії твердого тупого предмета, можливо удару кулаком руки 14.04.2024, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Механізм заподіяння тілесних ушкоджень, локалізація тілесних ушкоджень, встановлених під час проведення експертизи відповідають фактичним обставинам, встановленим судом.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією захисту, що висновок судово-медичної експертизи не може бути доказом винуватості ОСОБА_7 .

Під час проведення судово-медичної експертизи було встановлено наявність тілесних ушкоджень, їх характер, компактність розташування, ступінь, час заподіяння, механізм.

Суд з урахуванням висновку судово-медичної експертизи, оцінивши його у відповідності до ст.94 КПК України та, проаналізувавши з іншими доказами, дійшов висновку, щодо правдивості показань потерпілого та доведенням заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Також інші докази досліджені та перевірені судом, підтверджують те,що ОСОБА_7 заподіяв умисно легкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , а саме: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 14.04.2024 від потерпілого ОСОБА_10 , згідно якого потерпілий повідомляв, що ОСОБА_20 14.04.2024 року близько 19-00 год. у АДРЕСА_3 в приміщенні гаражу наніс йому тілесні ушкодження; рапорт інспектора СРПП ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_21 від 14.04.2024, згідно якого 14.04.2024 о 19-40 год, у м. Ладижин по вул. Процишина біля автобусного гаражу, що навпроти будинку 56, він був під час опрацювання виклику, щодо нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гр-м. ОСОБА_7 , протокол проведення слідчого експерименту від 13.05.2024 за участю потерпілого ОСОБА_10 , згідно якого ОСОБА_10 , перебуваючи на місці події, а саме в гаражному приміщенні по АДРЕСА_3 , в присутності понятих пояснив, що 14.04.2024 близько 19-05 год, він приїхав автобусом до гаража. В цей час коли він перебував у гаражі та здійснював огляд технічного стану автобуса почув, як до гаражу під`їхав автомобіль, і він вирішив поглянути хто це під`їхав. Відійшовши декілька кроків від автобуса він побачив, як до приміщення гаражу зайшов ОСОБА_7 з яким у нього був попередній конфлікт. Сандюк, зайшовши, правою рукою (кулаком) наніс йому один удар в область обличчя зліва. Після цього, ОСОБА_10 взяв його за руку, оскільки ОСОБА_7 намагався нанести удар та почалась суперечка. Після суперечки ОСОБА_7 вийшов із гаража, та сів до свого автомобіля, в цей час приїхали працівники поліції та цивільна дружина ОСОБА_10 ОСОБА_22 ; протокол проведення слідчого експерименту від 13.05.2024 за участю свідка ОСОБА_16 , згідно якого ОСОБА_16 , перебуваючи на місці події, а саме в гаражному приміщенні навпроти будинку АДРЕСА_3 , в присутності понятих пояснила, що 14.04.2024 близько 19-00 год, вона за попередньою домовленістю із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_10 йшла до гаражного приміщення по АДРЕСА_2 , де ОСОБА_10 ставить службовий автобус. Доходячи до гаражу біля буд. 56 по пішохідній доріжці, вона побачила як до гаражного приміщення під`їхав автомобіль марки «Хюндай», і з нього вийшов ОСОБА_23 , з яким у ОСОБА_18 та нею був попередній конфлікт по факту ДТП. Вона зателефонувала на лінію «102» та викликала поліцію. Вона помітила як ОСОБА_23 замахувався правою рукою та наносив удар ОСОБА_10 . Згодом приїхали працівники поліції. У ОСОБА_24 була кров на обличчі та губах.

Сторона захисту на підтвердження своїх доводів звертає увагу на те, що під час досудового розслідування не проводились слідчі експерименти за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_12 та ставить під сумнів доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 .

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_12 не спростовує висновки суду у даному провадженні, оскільки вони грунтуються на перевірених та безпосередньо досліджених під час судового розгляду доказах, з урахуванням показань обвинуваченого.

Те, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_16 в свої показах не зазначали, що бачили один одного на місці події не є підставою ставити під сумнів їхні покази, оскільки судом відповідно до ст. 352 КПК України зазначені свідки приводились до присяги та попереджалися про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під час судового розгляду у учасників кримінального провадження, зокрема у сторони захисту під час допиту вказаних свідків за наявності будь-яких сумнівів була можливість зясувати ці питання.

Захисником не наведено обгрунтувань тверджень щодо неправдивості показань свідка ОСОБА_12 .

Сумніви сторони захисту щодо знаходження свідка ОСОБА_16 14.04.2024 року близько 19 год. 10хв. на місці події спростовуються її послідовними показаннями, а також показаннями під час слідчого експерименту.

Висновки захисника, що свідок ОСОБА_12 не був на місці події, посилання на те, що останній був допитаний 14.05.2024 року суд апеляційної інстанції не приймає.

Проаналізувавши покази свідка ОСОБА_12 , суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що покази свідка узгоджуються з показами не лише потерпілого, а і обвинуваченого щодо місця події, щодо того,що обвинувачений заходив у гараж, в якому знаходився ОСОБА_10 .

Підстави ставити під сумнів покази ОСОБА_12 відсутні, оскільки обставини оговорювати обвинуваченого не були встановлені.

Показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_12 детальні, послідовні, не суперечать один одному, відповідають дійсним обставинам справи, сумніву не викликають.

Те, що свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не зазначили, що були очевидцями нанесення удару ОСОБА_10 . ОСОБА_7 не спростовує висновки суду, оскільки зазначені свідки давали пояснення щодо відомих їм обставин, зокрема, вказуючи,що бачили у ОСОБА_10 тілесні ушкодження на обличчі, які як він зазначив заподіяв ОСОБА_7 , наявність яких відображена у висновку судово-медичної експертизи.

Суд їхні показання оцінив у сукупності з іншими доказами.

Частиною 1 ст. 125 КК України передбачена відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Легке тілесне ушкодження може бути таким, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності, або не спричиняє зазначених наслідків. Ознаки легкого тілесного ушкодження: а) короткочасний розлад здоров`я, б) незначна стійка втрата працездатності. Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день). Під незначною стійкою втратою працездатності належить розуміти втрату загальної працездатності до 10%. Легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, це ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше як шість днів.

З висновку судово-медичної експертизи №30 від 17.04.2024 року видно, що у потерпілого ОСОБА_10 були наявні тілесні ушкодження у вигляді дрібно-вогнищевих крововиливів в слизову верхньої і нижньої губи біля кута рота зліва, а також забійної рани в цій же ділянці на нижній губі, враховуючи їх характер і компактність розташування, утворились від дії твердого тупого предмета, можливо від удару кулаком руки 14.04.2024, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Судом розглянуто кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення в дотримання ст. 337 КПК України, в обвинувальному акті містяться дані про характер виявлених у потерпілого ушкоджень, локалізацію.

Суд першої інстанції проаналізував з урахуванням встановлених судово-медичною експертизою тілесних ушкоджень у потерпілого, пояснення потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків, врахував всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та дійшов вірного висновку, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами, зібраними у суворій відповідності з вимогами закону і дослідженими в судовому засіданні з дотриманням засад безпосередності.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції вірно визнано винним обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, підстави для закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України відсутні.

Підстави для зміни чи скасування вироку суду, передбачені ст.409 КПК України відсутні

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в дотримання вимог ст. 50, ст. 65 КК України визначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке є за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 05.03.2025 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4