Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/2412/22
Провадження №: 1-кп/332/26/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальні провадження № 0000248 від 18.08.2022 та № 0000203 від 30.06.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей немає, який проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, у військовому званні «солдат», раніше судимого:

- 02.03.2020 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 02.03.2021 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі. Звільнений від відбування покарання 04.03.2022 року на підставі Указу Президента України від 04.03.2022 №106/2022 «Про помилування засуджених»,

- 28.01.2025 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком на 3 роки.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ :

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по строковій частині) №5 від 08.03.2022 солдата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, призваний Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, вважати призначеним на посаду командира 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в районі АДРЕСА_2 та зарахований на всі види забезпечення. В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 19.06.2022 №94, солдата ОСОБА_4 увільнено від займаної посади та призначено на посаду водія відділення снайперів зенітно-кулеметного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16,49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, проходячи військову службу та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, солдат ОСОБА_4 у червні 2022 року вирішив тимчасово ухилитись від військової служби та не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу в умовах воєнного стану.

23.06.2022 року солдат ОСОБА_4 був доставлений з розташування військової частини НОМЕР_1 до Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №7» Запорізької міської ради, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Привокзальна, 9 з діагнозом «ЗЧМТ, СГМ, акубаротравма», де проходив лікування без визначення терміну на час надходження та мав прибути в розташування військової частини після лікування.

Однак, солдат ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , в порушення статутних вимог, в умовах воєнного стану, 25 червня 2022 року, без поважних причин залишив лікувальний заклад і в подальшому не з`явився з лікувального закладу для проходження подальшої служби до військової частини НОМЕР_1 , до тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 (в районі АДРЕСА_2 ).

В період з 25.06.2022 по 13.09.2022 солдат ОСОБА_4 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та, не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, будь-яких підтверджуючих документів щодо поважності причин відсутності на службі ОСОБА_4 командуванню частини не надавав.

В подальшому, 13.09.2022 військовослужбовець ОСОБА_6 самостійно з`явився в розташування військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та, проходячи її на посаді водія 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 23 грудня 2022 року, діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від військової служби, не з`явився до тимчасового місця розташування 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , а саме до АДРЕСА_3 , після завершення терміну відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка була надана останньому на строк з 18.12.2022 по 22.12.2022, після чого свої службові обов`язки не виконує, час проводить на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймає, та про своє місце знаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляє та незаконно перебуває за межами місця служби.

3. Позиція обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю і суду пояснив, що він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 спочатку на посаді командира 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти, потім на посаді водія відділення снайперів зенітно-кулеметного відділення зенітно ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки, потім на посаді водія 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти цієї ж військової частини. Спочатку військова частина розташовувалася в районі АДРЕСА_2 . Під час служби він отримав контузію, 23.06.2022 його направили на лікування до Запорізької міської лікарні № 7, там він лікувався 3-4 дні. Зрозумів, що надане лікування не було достатнім, тому він вирішив поїхати продовжити лікуватися до дому. До розташування частини повернувся у вересні 2022 року. На той час військова частина розташовувалась у с. Успенівка Гуляйпільської ТГ Запорізької області. 23 грудня 2022 року йому надали відпустку на 5 днів. Він поїхав додому, але для продовження служби після завершення відпустки не повернувся за сімейними обставинами. Про своє перебування вдома один раз повідомляв через соціальні мережі замполіта роти. В подальшому про своє місце знаходження нікому не казав, для продовження служби нікуди не звертався.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, документів про затримання та обрання запобіжного заходу обвинуваченому.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Під час допиту обвинувачений не заперечував, обставини, викладені в обвинувальних актах і беззаперечно визнав свою вину у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 408 КК України. Покази обвинуваченого суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ його вини і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового слідства доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення і кваліфікує дії останнього за ч. 5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно військовослужбовця (крім строкової служби) без поважних причин на службу з лікувального закладу, вчинене в умовах воєнного стану, за ч. 4 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, а інше особливо тяжким злочином, дані, що характеризують особу винного, - раніше не судимий, за місцем служби має негативну характеристику, на обліку лікаря нарколога або лікаря психіатра не перебуває, соціальні зв`язки - не одружений, малолітніх або неповнолітніх дітей немає.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), ступінь тяжкості вчиненого, його наслідки, позицію обвинуваченого, який вину визнав, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у виді позбавлення волі на строк, визначений санкціями інкримінованих статей.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. ст. 69, 75, 76 КК України судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При визначенні строку покарання за сукупністю злочинів, необхідно застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки обвинуваченим вчинено кілька злочинів, які утворюють сукупність, та призначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань, що відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При призначенні обвинуваченому остаточного покарання необхідно застосувати положення ст. 71 ч.1 КК України, оскільки вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.01.2025 ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком на 3 роки. Разом з тим, в період після постановлення вироку та до відбуття покарання за попереднім вироком обвинувачений продовжив вчиняти злочин.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання, у даній справі - строк покарання у виді 5 років позбавлення волі, а остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Відповідні роз`яснення викладені у п. 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із заступними змінами).

Обвинувачений може скористатись правом, яке надає йому стаття 81-1 КК України, яка передбачає, що під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , а також враховуючи, що судом визначено покарання пов`язане з позбавленням волі, суд не вбачає підстав для заміни обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

До строку покарання у відповідності до ст. 72 КК України слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 26 березня 2025 року по день набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлений, речові докази у справі відсутні, витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст.ст. 366-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

-за ч. 4 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (років) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.01.2025 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання а саме з 26 березня 2025 року.

До строку покарання у відповідності до ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення з 26 березня 2025 року по день набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1