Справа № 466/9679/20
Провадження № 1-кп/466/84/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря с/з ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002385 від 21.11.2020 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Красне Буського району Львівської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 30.11.2020 року за ст.185 ч.2 КК України до 4 місяців арешту та вироком Личаківського районного суду м. Львова від 11.12.2023 року за ст. 187 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, не працюючого, неодруженого, з середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_4 21.11.2020 року близько 16:00 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту, на вул. Хімічній, 17 у м. Львові, під час посадки у маршрутне таксі №34, керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення, повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна,переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, намагався відкрито викрасти із правої кишені бушлата потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Samsyng» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 8000 грн., однак свого злочинного умислу не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий самим потерпілим, у зв`язку з чим викраденим майном не розпорядився.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що він дійсно намагався викрасти у потерпілого з кишені мобільний телефон, однак був викритий та затриманий потерпілим з викраденим мобільним телефоном. Просить його суворо не карати, оскільки щиро розкаюється у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, однак подав заяви про розгляд справи без його участі, оскільки немає можливості брати участь в судовому засіданні, у зв`язку з тим, що перебуває на військовій службі. Матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має.(а.с.53,78).

На підставі ч.3 ст.349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють жодних обставин справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження те, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході судового розслідування доказами, визнавальними показаннями ОСОБА_4 та доказами, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що дії обвинуваченого слід вірно кваліфікувати за ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України як незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинений повторно.

Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Вивчаючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що останній скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, вину визнав повністю, розкаявся в скоєному, інвалідом не являється, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, відповідно до характеристики з колишнього місця проживання, є особою працездатною, однак, не працевлаштований, є осудною особою, раніше неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, тяжкість вчиненого умисного злочину, обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину, думку потерпілого щодо обраного судом покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства і тому покарання йому слід призначити в межах санкції частини другої статті 186 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття обвинуваченого та сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

З урахуванням наведеного суд вважає, що покарання слід обрати в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Личаківського районного суду м. Львова від 11.12.2023 року, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 11.12.2023 року.

Питання речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 04.01.2024 року тимчасово залишено ОСОБА_4 в ДУ «ЛУВП №19» на час розгляду вищевказаного кримінального провадження.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370-374, 376, 394 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 /чотирьох/ позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Личаківського районного суду м. Львова від 11.12.2023 року, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 11.12.2023 року та визначити остаточне покарання у виді 7(семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 04.01.2024 року тимчасово залишено ОСОБА_4 в ДУ «ЛУВП №19» на час розгляду вищевказаного кримінального провадження.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 03.08.2023 року.

Речовий доказ, а саме: мобільний телефон марки «Samsyng» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - повернути ОСОБА_7 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м.Львова.

Суддя ОСОБА_1