Провадження №1-кп/522/995/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000643 від 08.05.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Одеси, офіційно не працевлаштованої, заміжньої, з середньою освітою, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 123 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

07.05.2023 року приблизно о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала за адресою: м. Одеса, вул. Олександра Кутузакія, 13-15, де в цей час зустріла раніше їй знайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому запропонувала заробити грошові кошти в розмірі 50 грн. Допомога складалась в тому, що треба було відвезти тачку з речами до складу. Погодившись на пропозицією, ОСОБА_6 допоміг відвезти особисті речі ОСОБА_3 до складу, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ризовська, 23.

Після чого, ОСОБА_3 сіла в трамвай п`ятого маршруту, де, знаходячись в салоні трамваю, у неї виник конфлікт з раніше їй знайомою, яка теж знаходилась в салоні трамвая, що обурило інших пасажирів трамваю. В зв`язку з тим, що ОСОБА_3 нецензурно лаялась із знайомою, перебуваючи в салоні трамваю, ОСОБА_6 зробив їй зауваження, що ще більше обурило ОСОБА_3 , в зв`язку з чим конфлікт загострився. Покинувши приміщення салону трамваю, ОСОБА_6 направився в бік вул. Привозна, але ОСОБА_3 , не бажаючи завершення конфлікту, який розпочався в приміщенні салону трамваю, попрямувала за ОСОБА_6 та потягнула за рюкзак, який розташовувався на спині останнього. Вказана дія обурила ОСОБА_6 , який не бажаючи продовження конфлікту, наніс один удар рукою в область обличчя ОСОБА_3 для недопущення подальшого провокування з її сторони, внаслідок вказаного удару ОСОБА_3 втратила рівновагу та впала на асфальтне покриття, а ОСОБА_6 продовжив прямувати в бік вул. Привозна.

У подальшому, ОСОБА_3 , на ґрунті особистої неприязні, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого ОСОБА_6 та нанесення останнім їй удару в область обличчя, ОСОБА_3 встала та побігла за ним, з метою помсти.

Приблизно о 18 годині 30 хвилин біля будинку №18 по вул. Привозна в м.Одесі, біля магазину «Фабрична білизна» ОСОБА_3 , наздогнавши ОСОБА_6 , перебуваючи у відповідності до висновку судово-психологічної експертизи у стані фізіологічного афекту, що виник внаслідок конфліктної ситуації, з високою особистісною значущістю психотравмувального впливу з боку потерпілого, насильства, загрози здоров`ю, самоповазі, честі та гідності, перебуваючи на відстані декількох метрів від ОСОБА_6 та маючи при собі предмет зовні схожий на ніж, який на той час знаходився у її жіночій сумці, стрімко наблизилась до ОСОБА_6 , який на той момент намагався розірвати дистанцію між ними. Наздогнавши останнього, ОСОБА_3 дістала з сумки раніше приготовлений предмет зовні схожий на ніж та утримуючи його у правій руці, умисно нанесла ОСОБА_6 один удар лезом ножа в область грудної клітини з лівої сторони, який, не очікуючи вказаних подій, почав у відповідь наносити хаотичні удари руками в область тулуба та обличчя ОСОБА_3 , з метою її заспокоїти. В той же час, ОСОБА_3 продовжила намагатися наносити йому умисні численні удари предметом зовні схожим на ніж в область голови та тулубу, не вибираючи конкретних ділянок для цього, а ОСОБА_6 намагався завадити їй заподіяти йому тілесні ушкодження, в результаті чого ОСОБА_3 своїми умисними діями заподіяла ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді: колото-різаної рани грудної клітки та живота, яка проникає в ліву плевральну і черевну порожнину з пошкодження стінки лівого шлуночка серця, поранення нижньої долі лівої легені, поранення лівого куполу діафрагми, згідно з п.п. 2.1.3 «й», «к», «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Різана рана лівого предпліччя, різана рана ділянки лівого плечового суглобу, як у сукупності, так і окремо, не були небезпечними для життя, спричиняють розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_3 виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме нанесення умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , та з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений нею умисний злочин, покинула місце скоєння кримінального правопорушення в невідомому напрямку, а потерпілого ОСОБА_6 доставлено до КНП «МЛ №1» ОМР, де йому надано невідкладну медичну допомогу.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 123 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, викликаного тяжкою образою з боку потерпілого, що принизило честь і гідність особи.

Прокурор, оскільки під час судового розгляду вказаного обвинувального акту, встановлено нові фактичні обставини скоєння кримінального правопорушення обвинуваченою, в порядку ст.ст. 338 та 341 КПК України змінив висунуте раніше обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 123 КК України, вважаючи поданими та дослідженими судом доказами доведеним змінене обвинувачення у повному обсязі.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненому злочині визнала, щиро розкаялася, підтвердила обставини злочину, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, просила суворо її не карати.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_3 показала, що вона дійсно 07.05.2025 року знаходилась в салоні трамвая п`ятого маршруту, де у неї виник конфлікт з раніше їй знайомою жінкою, яка теж знаходилась в салоні трамвая. При цьому, потерпілий ОСОБА_6 зробив їй зауваження, що ще більше її обурило і, вийшовши із салону трамвая, вона наздогнала ОСОБА_6 та потягнула його за рюкзак, що обурило потерпілого та він наніс їй удар по обличчю, в результаті чого вона втратила рівновагу та впала на асфальт, що викликало у неї стан сильного душевного хвилювання внаслідок тяжкої образи та, маючи при собі у сумці ніж, вона нанесла останньому удар лезом ножа в область грудної клітини. Захищаючись, ОСОБА_6 , почав наносити їй хаотичні удари в область тулуба та обличчя, однак вона продовжила намагатися наносити ножом йому численні удари. Таким чином, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, викликаного образою зі сторони потерпілого, вона нанесла йому тяжке тілесне ушкодження, в результаті чого його було доставлено у лікарню.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 123 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Захисник погодився з думкою прокурора щодо кваліфікації кримінального правопорушення, скоєного обвинуваченою, просив обвинувачену суворо не карати, врахувати, що вона щиро покаялася у скоєному.

Потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, надав заяву, у якій зазначив, що не заперечує проти зміни обвинувачення відносно ОСОБА_3 з ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 123 КК України, просив розгляд справи проводити за його відсутності, наголосивши на тому, що обвинуваченою йому повністю відшкодовано завдану шкоду, жодних претензій до неї не має та просить суд суворо її не карати.

З урахуванням думки учасників судового розгляду, які вважали за можливе розглядати справу за відсутності потерпілої особи, суд дійшов висновку про проведення судового розгляду без її участі.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою своєї вини в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також те, що вона не піддала сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченої, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

З урахуванням думки прокурора, обвинуваченої, захисника, суд відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченої ОСОБА_3 , дослідженням проведених у кримінальному провадженні судових експертиз, а також доказів, що стосуються особи обвинуваченої. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинувачену ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, дослідивши висновки судово-медичної та судово-психологічної експертиз, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 123 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, викликаного тяжкою образою з боку потерпілого, що принизило честь і гідність особи, повністю доведена.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №721 від 27.06.2023 року у потерпілого ОСОБА_6 малися наступні тілесні ушкодження: колото-різана рана грудної клітки та живота, яка проникає в ліву плевральну і черевну порожнину з пошкодженням стінки лівого шлуночка серця, поранення нижньої долі лівої легені, поранення лівого куполу діафрагми, що супроводжувалось травматичним гемопневмотораксом (сумарно крові до 450 мл), ускладнилось травматичним шоком 2 ст. та розлитим перитонітом; різана рана лівого передпліччя, різана рана ділянки лівого плечового суглобу.

8,10. Зазначені ушкодження утворилися від дії колючо-ріжучого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, яким міг бути клинок ножа.

3,4. Враховуючі дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження могли бути спричинені у строк 07.05.2023 року. В розпорядженні експерта немає відомостей про виникнення тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_6 в більш ранні терміни.

2,7. Колото-різана рана грудної клітки та живота, яка проникає в ліву плевральну і черевну порожнину з пошкодженням стінки лівого шлуночка серця, поранення нижньої долі лівої легені, поранення лівого куполу діафрагми, згідно з п. 2.1.3 «й», «к» «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Різана рана лівого передпліччя, різана рана ділянки лівого плечового суглобу, як у сукупності, так і окремо, не були небезпечними для життя, спричиняють розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але це більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

5.Тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_6 виникли від не менш ніж дворазової травмуючої дії (в область лівої половини грудної клітки, лівого передпліччя, лівого плечового суглобу). Об`єктивних даних за якими можливо встановити послідовність спричинення тілесних ушкоджень, в розпорядженні експерта немає.

6.Дані ушкодження нехарактерні для самоспричинення.

9. Враховуючи характер ушкоджень слід вважати, що вони не могли утворитися одномоментно, в умовах падіння з положення стоячи на площині.

Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи №73 від 30.01.2025 року ОСОБА_3 у момент вчинення інкримінованого їй діяння перебувала у стані фізіологічного афекту. Відзначається характерна для афекту стадійність емоційного збудження: суб`єктивна раптовість та імпульсивність розвитку, афективна звуженість свідомості, зниження когнітивної регуляції поведінки. Про афективну глибину стану свідчить суб`єктивний опис своїх переживань: раптово виникло сильне почуття злості, гніву, образи, люті, безпосередньо після того, що сталося, відчула себе втомленою, спустошеною. Про афективну глибину емоційного стану, деструктивний вплив на свідомість і діяльність свідчить також часткова афектогенна амнезія і відкрито агресивна поведінка, не властива для цієї особистості. Зазначений стан виник внаслідок конфліктної ситуації, з високою особистісною значущістю психотравмувального впливу з боку потерпілого, насильства, загрози здоров`ю, самоповазі, честі, гідності. Наявність «загострення» рис характеру за епілептоїдним типом дає змогу точніше позначити стан випробуваної як аномальний афект. Аномальний афект більшою мірою, ніж класичний фізіологічний, може чинити дезорганізуючий вплив на психічну діяльність через сумацію як афектогенних, так і інших несприятливих чинників. Стан аномального афекту (як і фізіологічного) є психологічною підставою сильного душевного хвилювання.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, завданої потерпілому.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченою ОСОБА_3 кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Також суд бере до уваги, що обвинувачена ОСОБА_3 є раніше не судимою особою, у вчиненому злочині щиро покаялася, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, має позитивну характеристику.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що задля досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі.

При цьому, застосовуючи покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, суд має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і досягнення достатньої та справедливої сатисфакції потерпілих і суспільства в цілому.

Суд також встановив, що у даному кримінальному провадженні обвинувачена перебувала під вартою з 08.05.2023 року по 07.04.2025 року, тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченій ОСОБА_3 слід зарахувати строк її попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Окрім того, обвинувачена ОСОБА_3 перебувала під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 08.04.2025 року до 22.08.2025 року, тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченій ОСОБА_3 слід зарахувати строк її перебування під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року (справа №522/9082/23, провадження №1-кс/522/2780/23), так як у подальшому застосуванні такого арешту відпала потреба.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 123 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк її попереднього ув`язнення з 08.05.2023 року по 07.04.2025 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також строк перебування під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з 08.04.2025 року по 22.08.2025 року із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що повністю відбула призначене судом покарання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді цілодобового домашнього арешту скасувати у зв`язку з повним відбуттям покарання.

Термін відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 08.05.2023 року.

Скасувати арешт, накладений на речові докази у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року (справа №522/9082/23, провадження №1-кс/522/2780/23), а саме на: змив на марлевий тампон, який упаковано у паперовий конверт; чоловічі джинсові штани синього кольору у речовині білого кольору; труси камуфляжні у речовині білого кольору; футболка чорного кольору з отвором на передній часті з речовиною бурого кольору; цупка тканина у речовині бурого кольору; 1 пара кросівок чоловічих білого кольору, з речовиною бурого кольору; капелюх чоловічий білого кольору; жіноча сорочка білого кольору; сумка жіноча маленька чорного кольору з ременем; пара кросівок сіро-чорного кольору з підошвою білого кольору марки «NIKE»; штани спортивні жіночі чорного кольору з надписами білого кольору «THE NOTRH FAECI CUCICI»; жіноча курка розмір «ХХL» марки «Sinsay», в яких ОСОБА_3 була в момент скоєння кримінального правопорушення відносно ОСОБА_6 .

Речовий доказ: змив на марлевий тампон, який упаковано у паперовий конверт, - знищити.

Речові докази: чоловічі джинсові штани синього кольору у речовині білого кольору; труси камуфляжні у речовині білого кольору; футболка чорного кольору з отвором на передній часті з речовиною бурого кольору; цупка тканина у речовині бурого кольору; 1 пара кросівок чоловічих білого кольору, з речовиною бурого кольору; капелюх чоловічий білого кольору; жіноча сорочка білого кольору; сумка жіноча маленька чорного кольору з ременем; пара кросівок сіро-чорного кольору з підошвою білого кольору марки «NIKE»; штани спортивні жіночі чорного кольору з надписами білого кольору «THE NOTRH FAECI CUCICI»; жіноча курка розмір «ХХL» марки «Sinsay», в яких ОСОБА_3 була в момент скоєння кримінального правопорушення відносно ОСОБА_6 , - повернути власникам.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1