Справа №591/9150/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/46/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/9150/24 за апеляційними скаргами ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 07.11.2024 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- підозрюваний ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якої застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, оскільки підозра є необґрунтованою, ризики не підтверджуються доказами, він є інвалідом 3 групи;

- захисник підозрюваного ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 також просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки підозра є необґрунтованою, ризики недоведеними, її підзахисний має постійне місце проживання, сім`ю, незадовільний стан здоров`я, є людиною похилого віку з інвалідністю, наміру переховуватися від органу досудового розслідування не має.

06.11.2024 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про продовження запобіжного заходу, погодженим з прокурором Сумської обласної прокуратури, звернувся слідчий СВ УСБУ в Сумській області ОСОБА_12 , яке обґрунтував тим, що ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК.

Зважаючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 не завершене, а ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, продовжують існувати та не зменшились, тому слідчий просив продовжити підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 07.11.2024 клопотання слідчого задоволене і підозрюваному ОСОБА_11 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивувала тим, що оголошена підозра є обґрунтованою, заявлені слідчим ризики продовжують існувати та не зменшились, досудове розслідування не завершене, а підстав для застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчої судді, доводи захисника ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційні скарги, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення ухвали слідчої судді без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги підозрюваного та його захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.

Зокрема, розглянувши клопотання слідчого та задовольнивши його, слідча суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку про продовження ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотрималась вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясувала і дослідила всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість як застосування запобіжного заходу, так і підстав для продовження тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_11 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, які зі спливом часу не зменшились, а також неможливість завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_11 під вартою. При цьому слідчою суддею були ураховані приписи ч. 6 ст. 176 КПК, згідно яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109 114-2, 258 258-6, 260, 261, 437-442 КК, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК, тобто тримання під вартою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжити вчиняти нові злочини.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів (п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК), а будь-які інші докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення», а «…факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88). При цьому питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у теперішній час докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення злочину є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які обставини вчинення злочину та давати безпосередньо оцінку доказам, тому доводи апеляційних скарг ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 про необґрунтованість пред`явленої підозри є безпідставними і на увагу не заслуговують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству, а висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних підозрюваної/обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене, мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_11 може переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні, перешкоджати провадженню іншим чином та вчинити нові кримінальні правопорушення. Врахування тяжкості кримінального правопорушення при цьому має свій раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_11 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Той факт, що ОСОБА_11 , який має зв`язки з представниками рф, підвищує ризик того, що останній може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи.

Матеріалами кримінального провадження підтверджується й наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК. При цьому підозрюваний також може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення під час воєнного стану, що вказує на його високу суспільну небезпечність.

З моменту початку тримання підозрюваного під варту і на час розгляду апеляційної скарги фактичні обставини кримінального провадження не змінились, що свідчить про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_11 при застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Таким чином, доводи апеляційних скарг щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, є необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які вказують на наявність цих ризиків.

Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що ОСОБА_11 має постійне місце проживання, сім`ю, незадовільний стан здоров`я, є людиною похилого віку з інвалідністю, то незважаючи на їх наявність, вони не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку можливо лише при триманні особи під вартою.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання щодо продовження ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 412 КПК).

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і умотивованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, у зв`язку з чим приходить висновку про залишення рішення слідчого судді без змін, а поданих апеляційних скарг без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 07.11.2024 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а його апеляційну скаргу та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4