ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/6974/24 Провадження№ 1-кп/636/713/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , психолога ОСОБА_9 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуїв кримінальне провадження № 0000294 від 22 червня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ягідне Куп`янського району Харківської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення - злочин за встановлених, в судовому засіданні, обставин.

Так, приблизно в березні 2023 року ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Франтішека Карла, буд. 49, познайомився з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого між ними виникли дружні відносини, які у подальшому переросли у стосунки закоханих.

Приблизно в листопаді 2023 року ОСОБА_5 разом з родиною ОСОБА_7 поїхав до с. Пільна Чугуївського району Харківської області, де раніше проживала остання. Перебуваючи разом з нею в одній із кімнат житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , у нічний час доби у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_7 з використанням геніталій.

Після цього, ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_7 з використанням геніталій, усвідомлюючи, що остання на той час не досягла чотирнадцятирічного віку, за відсутності в кімнаті інших осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи всупереч вимогам ст.16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, користуючись її безпорадним станом в силу свого малолітнього віку, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема, в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому опір, поклавши останню спиною на ліжко, розвівши її ноги дещо в сторони в зігнутому положенні, дістав свій статевий орган, який перебував в ерегованому стані та ввів його в піхву малолітньої і на протязі близько десяти хвилин здійснював з нею статевий акт, який завершився сім`явиверженням в піхву малолітньої ОСОБА_7 ..

Наслідками таких протиправних дій ОСОБА_5 стало запліднення малолітньої ОСОБА_7 , яка 22 червня 2024 року в умовах КНП «МПЦ» Харківської міської ради народила хлопчика.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи та пояснив, що дійсно вчинив злочин, який йому інкриміновано. Надав свідчення щодо місця, часу, способу вчинення злочину, підтвердивши правильність, викладених в обвинувальному акті обставин. В скоєному щиро каявся.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_8 в судовому засіданні фактичні обставини справи, встановлені досудовим розслідуванням та кваліфікацію дій обвинуваченого не оспорювали, цивільний позов не заявляли, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечували, положення та наслідки застосування якої їм роз`яснені і зрозумілі, добровільність своєї позиції засвідчили. Просили суд призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання на розсуд суду.

За таких обставин справи, згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували обвинувачений та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення злочину, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, з використанням геніталій, незалежно від її добровільної згоди Його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 152 КК України.

За таких обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_5 є осудним, суд вважає, що він підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про вид та міру покарання винному ОСОБА_5 суд враховує його щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного злочину, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало в тому, що обвинувачений надавав органам досудового розслідування всіляку допомогу у встановленні невідомих їм обставин справи і визнає ці обставини, відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України такими, що пом`якшують його покарання. Обставиною, що обтяжує покарання винного, передбаченою ст. 67 КК України, яку суд враховує при призначенні покарання, є вчинення злочину щодо малолітньої дитини. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має захворювання на цукровий діабет 1 типу, середнього ступеню тяжкості, ст. декомпенсації, що підтверджується випискою №4339 із медичної карти стаціонарного хворого у СІЗО медичної частини №27.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 588 від 26 серпня 2024 року, ОСОБА_5 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає вчинене правопорушення, ОСОБА_5 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Окрім того суд зазначає, що згідно з правовою позицією, викладеною у постанові ВС від 17 вересня 2020 року (справа № 739/1140/18), судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до покарання і за визначених законом умов тягне настання для такої особи відповідних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних проваджень у разі вчинення такою особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли саме виникає судимість (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості або її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язане зі спливом термінів, передбачених ст. 89 КК України, протягом яких особа повинна дотриматись визначених законом вимог та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, віднесеного законодавством до особливо тяжких злочинів, особу винного, який має постійне місце проживання, ту обставину, що обвинувачений є вільним від хворобливих звичок, які становлять небезпеку для оточення; його вік, що свідчить на користь здатності переоцінити зміст своєї згубної поведінки та повернутися до справжніх духовних і соціальних цінностей та в цілому вказує на достатній рівень соціалізації ОСОБА_5 та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, його ставлення до скоєного кримінального правопорушення та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 152 КК України.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просила призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання з урахуванням ст. 69 КК України, однак суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшують суспільну небезпеку кримінального правопорушення до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування відносно нього ст. 69 КК України. Так само суд не вбачає підстав застосування ст. 69-1 КК України, оскільки вказана стаття може бути застосована лише за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених у тому числі п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України (добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди), які в судовому засіданні встановлені не були.

За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 152 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини статті.

Вказану міру покарання ОСОБА_5 повинен відбувати реально.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-24/19641-БД від 15 серпня 2024 року у розмірі 5 464 грн 16 коп, підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

До набрання цим вироком законної сили, на підставі ч. 4 ст. 176, ст. ст. 177, 183 КПК України, за клопотанням прокурора, враховуючи призначення покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі та з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, суд залишає без змін.

Керуючись ст. 368, 369, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, та призначити покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його фактичного затримання і обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою згідно ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 16 липня 2024 року, тобто з 16 липня 2024 року.

Речові докази у кримінальному провадженні:

-зразок букального епітелію ОСОБА_5 , що поміщений в конверт, виготовлений з паперу білого кольору, який опечатано биркою з відбитком печатки «МВС України Харківський НДЕКЦ» та з пояснювальними написами: «висновок експерта № СЕ-19/121-24/19641-БД;

-зразок букального епітелію ОСОБА_7 , що поміщений в конверт, виготовлений з паперу білого кольору, який опечатано биркою з відбитком печатки «МВС України Харківський НДЕКЦ» та з пояснювальними написами: «висновок експерта № СЕ-19/121-24/19641-БД;

-зразок букального епітелію малолітньої дитини, народженої потерпілою ОСОБА_7 , що поміщений в конверт, виготовлений з паперу білого кольору, який опечатано биркою з відбитком печатки «МВС України Харківський НДЕКЦ» та з пояснювальними написами: «висновок експерта № СЕ-19/121-24/19641-БД -знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/121-24/19641-БД від 15 серпня 2024 року у розмірі 5 464 грн 16 коп, - на користь держави.

До набрання цим вироком законної сили, запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 згідно ухвали слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 16 липня 2024 року та неодноразово продовжений ухвалами Чугуївського міського суду Харківської області останній раз від 09 червня 2025 року, залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_5 , який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1