Житомирський апеляційний суд
Справа №276/2665/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/459/25
Категорія ч.1 ст.155 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

законного представника

неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №276/2665/24 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 на вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.01.2025 відносно

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.155 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст.155 КК України, якщо він протягом іспитового строку 1 не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, в грудні 2023 року ОСОБА_10 познайомився з неповнолітньою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та вони почали зустрічатися.

Приблизно у першій половині липня 2024 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 15.07.2024, ОСОБА_10 , перебуваючи в гостях за місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , будучи достовірно обізнаним про вік ОСОБА_11 , а саме те, що їй виповнилось лише 14 років і вона є неповнолітньою, в останнього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення повнолітньою особою дій сексуального характеру, пов`язаних з вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.

З метою задоволення своєї статевої пристрасті, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_11 є неповнолітньою особою, яка не досягла шістнадцятирічного віку, усвідомлюючи небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у першій половині липня 2024 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, однак не пізніше 15.07.2024 поруч із останньою за місцем її проживання, за добровільної згоди неповнолітньої ОСОБА_11 , без застосування фізичного та психологічного насильства, а також погрози застосування до неї такого насильства, ОСОБА_10 , перебуваючи у приміщенні її спальної кімнати житлового будинку АДРЕСА_2 , близько 22 години вечора, вступив з нею у природні статеві зносини, шляхом вагінального проникнення геніталіями в тіло іншої особи.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, просить вирок суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині рішення про застосування ст. 75 КК України, викласти вирок в редакції: на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік (один рік), якщо він упродовж іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення. В решті вирок залишити без змін. При цьому, зазначає, що поняття «кримінальне правопорушення» є ширшим за поняття «злочин», оскільки включає в себе також і «кримінальні проступки», у зв`язку з чим можна дійти висновку, що законодавець навмисно застосовує в ст.75 КК України саме визначення «кримінальне правопорушення» з метою забезпечення належної посткримінальної поведінки засуджених та запобігання вчиненню ними нових кримінально караних протиправних діянь. Однак, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд, застосовуючи положення ст.75 КК України та звільняючи ОСОБА_10 від призначеного покарання, визначив умовою для такого звільнення - невчинення обвинуваченим протягом іспитового строку нового злочину, тим самим застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурорів в підтримку апеляційних вимог, позицію законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.155 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження проведено судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановив апеляційний суд за результатами апеляційної перевірки оскаржуваного вироку, судом першої інстанції ці вимоги кримінального процесуального законодавства не дотримані в повній мірі.

Згідно оскаржуваного рішення, судом першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.155 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст.155 КК України, якщо він протягом іспитового строку 1 не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

При цьому, згідно змісту ч.3 ст.75 КК України, у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Як слушно зазначає прокурор, з аналізу положень ст.12 КК України вбачається, що поняття «кримінальне правопорушення» є ширшим за поняття «злочин», оскільки включає в себе також і «кримінальні проступки», у зв`язку з чим можна дійти висновку, що законодавець навмисно застосовує в ст.75 КК України саме визначення «кримінальне правопорушення» з метою забезпечення належної посткримінальної поведінки засуджених та запобігання вчиненню ними нових кримінально караних протиправних діянь.

Тобто, суд першої інстанції, застосовуючи положення ст.75 КК України та звільняючи ОСОБА_10 від призначеного покарання у виді 2 років позбавлення волі, визначивши умовою для такого звільнення - невчинення обвинуваченим протягом іспитового строку нового злочину, допустився помилки, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку у цій частині.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.01.2025 відносно ОСОБА_10 в частині застосування ст.75 КК України змінити.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він упродовж іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :