Справа № 461/2948/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1309/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 2 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки білорусь, м. Бобруйськ, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без можливості внесення застави.

Клопотання мотивував тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , діючи всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року із наступними змінами і доповненнями, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року із наступними змінами та доповненнями, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та перевезення з метою збуту наркотичних засобів, в особливо великому розмірі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01 травня 2025 року незаконно придбав у невстановлених досудовим розслідуванням осіб наркотичний засіб метадон в особливо великому розмірі, який зберігав та перевозив з метою збуту у транспортному засобі марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , користувачем якого являється ОСОБА_6 з метою подальшого збуту.

Так, 01 травня 2025 року близько 22:46 год. ОСОБА_6 здійснюючи незаконне перевезення з метою збуту наркотичного засобу метадону на автомобілі марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі М09 між с. Сопошин та с. Смереків, Львівської області, (ділянка за координатами 50.0327883, 24.0169545), був зупинений працівниками поліції, де в ході проведення санкціонованого обшуку вказаного транспортного засобу, виявлено та вилучено 2 поліетиленових пакети у сховку за екраном мультимедійної системи у салоні автомобіля та 2 поліетиленових пакета у сховку, який розміщений у відсіку повітряного фільтра у підкапотному просторі, з вмістом наркотичного засобу метадону, в особливо великому розмірі, таким чином працівниками поліції було припинено його протиправну діяльність.

Наголошував, що наявні докази, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення є вагомими, належними, допустимими та отриманими у встановленому КПК України порядку; у разі визнання винуватим, ОСОБА_6 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я підозрюваного дозволяють застосування до нього запобіжного заходу у виді позбавлення волі;

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 2 травня 2025 року частково задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 .

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19» строком на 60 днів, тобто до 30 червня 2025 року включно, із можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 гривень 00 копійок.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 у разі внесення застави, наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, строком на 2 місяці, до 02.07.2025:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави з його подальшим утриманням у ДУ «ЛУВП №19, терміном на 60 днів.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що у поданому клопотанні було обґрунтовано необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Наголошує, що судом не враховано дані, які характеризують підозрюваного, зокрема те, що він є громадянином іншої держави, вартість вилучених наркотичних засобів,окрім того наголошує, що визначений розмір застави є дріб`язковим для підозрюваного.

Зазначає, що ухвал слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи, а визначений розмір застави не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 заявив усну заяву про відвід колегії суддів в складі головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_8 .

Подану заяву обґрунтував тим, що він не довіряє суду, бажає укласти договір з іншим адвокатом, просить відкласти розгляд справи на невизначений термін.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 травня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про відвід колегії суддів у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, доводи підозрюваного на заперечення доводів апеляційної скарги, пояснення захисника, який відмовився від виступу в дебатах, що свідчить про зловживання процесуальними правами, вивчивши матеріали судової справи та дані, які характеризують особу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як убачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, слідчим управлінням ГУНП у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000820 від 08 серпня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , діючи всупереч вимогам ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року із наступними змінами і доповненнями, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року із наступними змінами та доповненнями, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та перевезення з метою збуту наркотичних засобів, в особливо великому розмірі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01 травня 2025 року незаконно придбав у невстановлених досудовим розслідуванням осіб наркотичний засіб метадон в особливо великому розмірі, який зберігав та перевозив з метою збуту у транспортному засобі марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , користувачем якого являється ОСОБА_6 з метою подальшого збуту.

Так, 01 травня 2025 року близько 22:46 год. ОСОБА_6 здійснюючи незаконне перевезення з метою збуту наркотичного засобу метадону на автомобілі марки «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі М09 між с. Сопошин та с. Смереків, Львівської області, (ділянка за координатами 50.0327883, 24.0169545), був зупинений працівниками поліції, де в ході проведення санкціонованого обшуку вказаного транспортного засобу, виявлено та вилучено 2 поліетиленових пакети у сховку за екраном мультимедійної системи у салоні автомобіля та 2 поліетиленових пакета у сховку, який розміщений у відсіку повітряного фільтра у підкапотному просторі, з вмістом наркотичного засобу метадону, в особливо великому розмірі, таким чином працівниками поліції було припинено його протиправну діяльність.

2 травня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме в незаконному придбанні, перевезенні, зберіганні з метою збуту, наркотичних засобів в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

2 травня 2025 року слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області старший лейтенанта поліції ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

2 травня 2025 року клопотання слідчої було задоволено слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова.

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчої і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Галицького районного суд м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними, ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування в тому числі щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених Кодексом.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Поряд із тим, при визначенні розміру застави до уваги може братися розмір шкоди, що спричинив підозрюваний (справа «Мангурас проти Іспанії», рішення від 28 вересня 2010 року).

Тому, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, міри покарання, яка може бути застосована до підозрюваного в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (242 240 грн.) відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який підозрюваний та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення.

Аргументи прокурора, що судом не враховано дані, які характеризують підозрюваного, зокрема те, що він є громадянином іншої держави, вартість вилучених наркотичних засобів, що визначений розмір застави є дріб`язковим для підозрюваного, колегія суддів розцінює критично, водночас прокурором не наведено даних, які б свідчили, що ОСОБА_6 порушено покладені на нього слідчим суддею обв`язки.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим..

Як вбачається з ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 2 травня 2025 року (а.с. 55-58) зазначених вимог КПК України слідчим суддею було дотримано в повному обсязі, враховано дані, які характеризують підозрюваного, вартість вилучених наркотичних засобів та майновий стан. Підозрюваного.

Також, слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

У зв`язку із вищезазначеним, не заслуговують на увагу аргументи сторони захисту, що підозра є необґрунтованою належними та допустимими доказами.

Як на одну з підстав застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, апелянт покликається на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, проте колегія суддів апеляційного суду зазначає, що тяжкість покарання хоча і є одним із елементів при оцінці ризиків ухилення від органу досудового розслідування та/або суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, однак, сама по собі не може бути достатньою підставою для застосування до підозрюваної безальтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, про те, що прокурор не довів обставин, які свідчать про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому слідчий суддя обґрунтовано застосував до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно та в повній мірі, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 183, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Галицького районного суд м. Львова від 2 травня 2025 року про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4