ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2722/25 Номер провадження 11-сс/814/356/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтаві матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 04 квітня 2025 року,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження за зверненням (скаргою) ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на незаконне викрадення, затримання та утримання.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що вимоги скарги виходять за межі повноважень слідчого судді, оскільки КПК України не наділяє слідчого суддю повноваженнями для з`ясування обставин позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних з досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду скарг у порядку ст. 206 КПК України, поданої не в межах кримінального провадження.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відкрити провадження у справі, вилучити відеодокази з бодікамер осіб у поліцейській та військовій формі для проведення слідства призначити новий розгляд справи в тому ж суді, іншим слідчим суддею.

Вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам Конституції України та КПК України, внаслідок чого підлягає скасуванню.

На переконання апелянта, у слідчого судді були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження.

Зауважує, що слідчий суддя проігнорував ст. 32 КПК України, так як незаконне викрадення, затримання та утримання відбулося в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто в межах територіальної юрисдикції Київського районного суду м.Полтави.

У доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до Полтавського апеляційного суду 10.04.2025 року ОСОБА_6 просить зобов`язати службову особу ВП №1 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Прокурор будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду в судове засідання не з`явився.

До початку апеляційного розгляду від ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи за відсутності скаржниці.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Вимоги апелянта про порядок написання в ухвалі суду своїх персональних даних у виді прізвища, ім`я, по батькові не узгоджуються з правилами ведення офіційних документів, у тому числі й з ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів».

Відомостей на підтвердження заявленого ОСОБА_6 порядку написання персональних даних в документах, що посвідчують особу скаржниці, апеляційному суду надано не було.

Як визначено у п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку з вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Частина 1 ст. 206 КПК України передбачає, що кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання, як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, згідно з положеннями ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Київського районного суду м.Полтави із зверненням (скаргою) із змісту якого вбачається, що 01.04.2025 року працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 було незаконно затримано без жодного судового рішення та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя перевіряє наявні підстави для позбавлення підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого свободи, зокрема за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, шляхом перевірки законності підстав утримання такої особи.

В свою чергу, вказаний порядок не включає процедуру оскарження рішень, дій чи бездіяльності іншого органу, пов`язаного із утриманням особи поза межами кримінального провадження.

Зі змісту скарги не вбачається, що відносно ОСОБА_7 здійснюється кримінальне провадження чи особа є затриманою у розумінні кримінального процесуального законодавства, а тому вимоги скарги ОСОБА_6 виходять за межі повноважень слідчого судді, які визначені положеннями кримінального процесуального закону, а саме ст. 206 КПК України.

При цьому апеляційний суд зауважує, що заявник у разі порушення його прав чи інтересів службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними з мобілізацією, для судового захисту вправі звернутись з адміністративним позовом до адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінального правопорушення - до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, висновки слідчого судді про відсутність у нього повноважень, визначених КПК України, для з`ясування підстав затримання особи в інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням кримінального провадження та розгляду клопотання у порядку ст.206 КПК України є правильними.

За наведеного, рішення слідчого судді про відмову у відкриті провадження, на підставі п. 4 ст. 304 КПК України, є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 04 квітня 2025 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4