Єдиний унікальний номер судової справи 201/1268/25
Номер провадження 1-кс/201/505/2025
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у місті Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП № 2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури ОСОБА_4 , подане в межах кримінального провадження № 0001293, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 жовтня 2017 року, про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Золоте поле, Кіровського району, АР Крим, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 294 КК України, -

встановив:

Слідчий СВ ВП № 2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З клопотання та доданих до нього матеріалів встановлено, що Відділом поліції № 2 Дніпровського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області розслідується кримінальне провадження, внесене 13 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001293 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 294 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 інкримінується активна участь у масових заворушеннях за попередньою змовою з невстановленими особами шляхом підбурювання однодумців та їх спрямування на насильницькі дії відносно учасників масових заходів.

29 травня 2017 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 294 КК України.

29 травня 2017 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук.

24 січня 2025 року постановою слідчого за погодженням із прокурором досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001293 відновлено.

Прокурор ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення розгляду вказаного клопотання, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» від 09.02.2025 року з викликом останнього, у судове не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяв про відкладення розгляду поданого прокурором клопотання від останнього на адресу суду не надходило.

Слідчий суддя, з урахуванням положень ст. 22, 26 КПК України, перейшов до розгляду клопотання у відсутності прокурора ОСОБА_6 , який не з`явився, і дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, які, на думку сторони кримінального провадження, доводять обставини, викладені у клопотанні, та зіставивши доводи клопотання з вимогами кримінального процесуального закону, приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК України тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Як регламентовано ст. ст. 131, 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як передбачено ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра, щодо вчинення кримінального правопорушення, такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового слідства виправдовують такий ступень втручання у права і свободи, про який ідеться у клопотанні та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це клопотання може бути подане, в тому числі, одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою. Прокурор додає до клопотання документи, які підтверджують зазначені у п. п. 1, 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу обставини.

Згідно до ч. 3 ст. 189 КПК України розгляд клопотання здійснюється в закритому судовому засіданні за участю прокурора.

Відповідно до ч. 4 ст. 189 КПК України слідчий суддя відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Таким чином, прокурор повинен довести, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За таких обставин, з урахуванням наведеного та відповідно до вимог кримінального процесуального закону обов`язок доведення обставин, викладених у поданому клопотанні, покладений на прокурора, який у судове засідання не з`явився.

Отже, при вирішенні аналізованого питання Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ рекомендує слідчим суддям керуватись тим, що неявка слідчого або прокурора є фактично невиконанням цими суб`єктами обов`язку довести обставини, передбачені ч. 4 ст. 189 КПК. Це, у свою чергу, позбавляє слідчого суддю можливості повно та всебічно з`ясувати сукупність обставин, із якими закон пов`язує вирішення питання про надання дозволу на затримання певної особи з метою приводу, а отже, є підставою для відмови у задоволенні клопотання. У разі неявки прокурора в судове засідання слідчим суддям доцільно відмовляти у задоволенні такого клопотання ще й з огляду на те, що однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін (ст. 22 КПК), яка передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити особисту явку та подання доказів.

Звернувшись до суду з клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, прокурор не з`явився для розгляду вказаного клопотання.

Отже, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, зважаючи, що прокурор не з`явився в судове засідання, а отже, не підтримав подане клопотання та не довів обставин, визначених у ч. 4 ст. 189 КПК України, що, у свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні такого клопотання.

Водночас, слідчий суддя дослідивши додані до клопотання матеріали, які, на думку слідчого за погодженням із прокурором, доводять обставини викладені у ньому, зважає на наступне.

Так, органом досудового розслідування не дотримана передбачена кримінальним процесуальним законом процедура повідомлення про підозру.

Так, положеннями ч. 1 ст. 42 КПК України передбачено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак воно не вручене їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Згідно ч. 1 ст. 135 глави 11 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно частини 2 цієї ж статті, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі, на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, у доданих до клопотання матеріалах взагалі відсутні відомості та докази на підтвердження того, що ОСОБА_5 повідомлений про підозру в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України, зокрема, відсутні жодні докази, які б свідчили про вручення такого повідомлення останньому, або направлення його поштою за адресою місця проживання та отримання останнім, а отже, у такому разі, ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 42 КПК України, не набув статусу підозрюваного.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що прокурором не доведено, що ОСОБА_5 у розумінні ст. 42 КПК України набув статусу підозрюваного, а також не доведено, що є достатні підстави вважати, що останній переховується від органів досудового розслідування, або одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, ОСОБА_5 до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Тим більше, в доданих до клопотання матеріалах взагалі відсутні докази того, що ОСОБА_5 викликався до слідчого для допиту та вручення повідомлення про підозру.

При цьому слід взяти до уваги й те, що відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно ж до п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та сталої практики Європейського суду з прав людини (див., зокрема, рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

В даному ж випадку процедура, яка має передувати затриманню особи, щодо якої складено повідомлення про підозру, з метою її доставки до суду для участі у розгляді клопотання про застосування їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, органом досудового розслідування в розумінні вимог КПК України, не витримана.

Поряд із цим, матеріали клопотання не містять жодного підтвердження того факту, що ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування і перш за все того, що орган досудового розслідування здійснював виклик останнього. Тим більше, виходячи з доданих до клопотання матеріалів ОСОБА_5 був оголошений у розшук в день складання повідомлення про підозру, що вказує на те, що таке рішення прийняте формально та передчасно.

Крім цього, до клопотання не надано достатніх та належних доказів наявності обґрунтованої підозри та ризиків, які є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , зокрема, більшість наданих матеріалів є нечитабельними.

До того ж, сторона обвинувачення у клопотанні обмежилася лише переліком матеріалів якими обґрунтовується підозра та посиланням на передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, без наведення мотивів та обґрунтувань необхідності надання дозволу на затримання, що в сукупності з недоведеністю факту набуття ОСОБА_5 процесуального статусу підозрюваного, унеможливлює надання дозволу на затримання останнього з метою приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окремо, слідчий суддя зауважує на тому, що в доданих до клопотання матеріалах наявна постанова слідчого за погодженням із прокурором про відновлення досудового розслідування від 29.01.2025 року, з якої вбачається, що в межах даного кримінального провадження досудове розслідування зупинялося та відновлювалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вимогами ч. 1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Однією із загальних засад кримінального провадження є принцип диспозитивності, який знайшов своє відображення у положенні ст. 26 КПК України, зокрема, частиною третьої цієї статті передбачено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Частиною першою ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Положеннями п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України визначено, що з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене, зокрема, протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 294 КПК України строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

З сукупного аналізу вищезазначених положень кримінального процесуального закону слідує, що слідчий або прокурор не можуть здійснювати будь-яких процесуальних дій у кримінальному провадженні, у якому закінчився строк досудового розслідування, включаючи звернення до слідчого судді із клопотаннями про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той же час, слідчий суддя також не має повноважень розглядати будь-які клопотання сторони обвинувачення після закінчення строків досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Отже, відсутність у доданих до клопотання матеріалах відповідних постанов слідчого про зупинення та відновлення досудового розслідування позбавляє слідчого суддю об`єктивної можливості пересвідчитись у тому, шо строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не закінчився, тому враховуючи неврегульованість зазначеного питання кримінальним процесуальним законом, застосовуючи у цьому випадку положення ч. 6 ст. 9 КПК України і принцип диспозитивності, передбачений ст. 26 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні поданого клопотання з вище вказаної підстави, як такої, що перешкоджає його розгляду поряд з іншими наведеними в цьому судовому рішенні.

На підстави викладеного, керуючись ст. ст. 8, 9, 22, 26, 111, 131-132, 135, 176-178, 183, 187-190, 219, 294, 278, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Правобережної окружної прокуратури Міста Дніпра ОСОБА_6 , поданого в межах кримінального провадження № 0001293, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 жовтня 2017 року, про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 294 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 18 годині 00 хвилин 17 лютого 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1