Справа № 158/309/25
Провадження № 1-кп/0158/79/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, кримінальне провадження № 0001244 від 18.12.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Торчин, Луцького району Волинської області, зареєстрованого адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, раніше судимого вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.04.2024 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.04.2024 за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільненим від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків не зробив та вчинив новий умисний злочин.

ОСОБА_4 постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2020 року, у справі № 161/9608/20, визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років, що набрала законної сили 18 вересня 2020 року.

Окрім того, ОСОБА_4 постановою Горохівського районного суду Волинської області від 13 грудня 2021 року, у справі № 155/1262/21, визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП та накладено на останнього стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 15 (п`ятнадцять) діб з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 10 (десять) років, що набрала законної сили 23 грудня 2021 року.

Однак, ОСОБА_4 , будучи засудженим за умисне невиконання постанов суду, що набрали законної сили, тобто за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, та маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, 17 грудня 2024 року, близько 12:19 год. умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Jetta», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Комунальна в м. Ківерці, неподалік автозаправної станції «EGO», що за адресою: вул. Комунальна, 14, м. Ківерці, Луцького району, Волинської області, де його було зупинено працівниками поліції.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Ствердив, що йому було відомо про те, що він позбавлений права керування транспортними засобами, однак був змушений сісти за кермо автомобіля, оскільки необхідно було відвезти дружину в лікувальний заклад. Вказав, що карету швидкої допомоги не викликав, за допомогою до інших осіб не звертався, оскільки вважав, що самостійно, безперешкодно вирішить таку ситуацію. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 в повному обсязі, беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінальному правопорушенні за обставинами, наведеними у обвинувальному акті, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не оспорюють вказані обставини, і судом встановлено, що останні правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що своїми умисними протиправними діями, які виразилися в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 382 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку, відсутність даних щодо ймовірного перебування останнього на диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, оскільки обвинувачений дійсно, відверто зробив висновок щодо скоєння ним протиправного діяння, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Суд також бере до уваги дані досудової доповіді, якою ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінені як високий та дуже високий; зроблений висновок про неможливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Заслухавши думку прокурора, який вважав за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, обвинуваченого, який як в судових дебатах так і в останньому слові просив суд суворо його не карати, захисника адвоката ОСОБА_5 , який просив призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення та позицію учасників, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч. 2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за якою визнав ОСОБА_4 винуватим, вважає що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень не можливе без ізоляції від суспільства з призначенням мінімального покарання згідно санкції статті закону за якою він притягується до кримінальної відповідальності.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання за зазначеним вироком ОСОБА_4 слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.04.2024 року.

Що стосується тверджень захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Суд зазначає, що наявність щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Вказане підтверджується правовою позицією викладеною в постанові Касаційного кримінального суду №712/4384/20 від 27.04.2021 року.

Також судом враховано вимоги рішення Конституційного Суду України № 15 - рп/2004 від 02.11.2004, де серед іншого зазначено, що «окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім дискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати в справедливому відношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України».

Таким чином, у суду відсутні підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Щодо до додаткового покарання, суд, зважаючи, що попередніми судовими рішеннями (Горохівського районного суду Волинської області) Раджу уже позбавлено права керування транспортними засобами на 10 (десять) років, вважає, що позбавлення такого права при ухваленні вироку на 1 (один) рік є справедливим, достатнім та відповідатиме балансу призначення покарання.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Речовий доказ: оптичний диск DVD-R 4,7 Gb із написом «Зупинення ОСОБА_4 », на якому знаходяться відеозаписи із боді-камери за 17.12.2024 року, що надійшов з УПО Волинської області, який зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати відсутні; цивільний позов не пред`являвся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередній особисте зобов`язання, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.04.2024 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити попередній особисте зобов`язання, з покладенням на останнього наступних обов`язків: з`являтися на виклики до суду, а в разі неможливості з`явитися через поважні причини завчасно повідомити про це посадову особу, що здійснила виклик; не відлучатися з населеного пункту, в якому він зареєстрований та фактично проживає, чи перебуває без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, після набрання вироком суду законної сили.

Речовий доказ: оптичний диск DVD-R 4,7 Gb із написом «Зупинення ОСОБА_4 », на якому знаходяться відеозаписи із боді-камери за 17.12.2024 року, що надійшов з УПО Волинської області, який зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1