Справа № 523/7679/25
Провадження №1-кп/523/1330/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Пересипської (Суворовської) окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000105 від 17.04.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, військовозобов`язаного, із середньою освітою, неодруженого та офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не має судимості в силу ст.89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

17.04.2025 року, приблизно о 14:00 годині, підсудний ОСОБА_4 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту по вулиці Віталія Нестеренка 5 в м.Одесі, побачив раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_5 , майно якої мобільний телефон визначив об`єктом свого протиправного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, підсудний ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, під удаваним приводом телефонного дзвінка, попросив у потерпілої ОСОБА_5 мобільний телефон, на що остання, будучи впевненою у правомірності дій підсудного та не підозрюючи про його дійсні наміри, добровільно передала йому мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S21» модель «SM-G991B», IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 5300 гривень, отримавши який вказаний підсудний разом із цим мобільним телефоном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись цим майном на власний розсуд та спричинивши таким чином означеній потерпілій матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Крім того, 18.04.2025 року, приблизно о 15:00 годині, підсудний ОСОБА_4 , знаходячись біля «Слобідського ринку» на площі Молоді 25 в м.Одесі, де побачив раніше йому незнайомого потерпілого ОСОБА_6 , майно якого - мобільний телефон визначив об`єктом свого протиправного посягання.

В подальшому, підсудний ОСОБА_4 , діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи мету незаконного збагачення, під удаваним приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив у потерпілого ОСОБА_6 передати належний йому мобільний телефон марки «Samsung» модель SM-A426B», IMЕI1: НОМЕР_2 ,

IMEI2: НОМЕР_3 , вартістю 4800 гривень, на що останній, будучи впевненим у правомірності дій підсудного та не підозрюючи про його дійсні наміри, добровільно передав підсудному свій мобільний телефон, отримавши який вказаний підсудний разом із цим мобільними телефоном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись цим майном на власний розсуд та спричинив таким чином означеному потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Крім того, 19.04.2025 року, приблизно о 10:00 годині, підсудний ОСОБА_4 , знаходячись біля бару «Сніжана» по вулиця Одарія 14 в м.Одесі, де побачив раніше йому незнайомого потерпілого ОСОБА_7 , майно якого - мобільний телефон визначив об`єктом свого протиправного посягання.

У подальшому, підсудний ОСОБА_4 , діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи мету незаконного збагачення, під удаваним приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив потерпілого ОСОБА_7 передати належний йому мобільний телефон марки «Huawei» модель «INE-LX1», IMEI: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , вартістю 3300 гривень, на що останній, будучи впевненим у правомірності дій підсудного та не підозрюючи про його дійсні наміри, добровільно передав підсудному свій мобільний телефон, отримавши який вказаний підсудний разом із цим мобільним телефоном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись цим майном на власний розсуд та спричинивши таким чином означеному потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Крім того, 21.04.2025 року, приблизно о 12:00 годині, підсудний ОСОБА_4 , знаходячись біля дитячого майданчику по вулиці Балківській 40 в м.Одесі, де побачив раніше йому незнайомого потерпілого ОСОБА_8 , майно якого - мобільний телефон визначив об`єктом свого протиправного посягання.

В подальшому, підсудний ОСОБА_4 , діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи мету незаконного збагачення, під удаваним приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив потерпілого ОСОБА_8 передати належний йому мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy A51» IMEI: НОМЕР_6 ,

IMEI2: НОМЕР_7 , вартістю 5000 гривень, на що останній, будучи впевненим у правомірності дій підсудного та не підозрюючи про його дійсні наміри, добровільно передав підсудному свій мобільний телефон, отримавши який вказаний підсудний разом із цим мобільним телефоном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись цим майном на власний розсуд та спричинивши таким чином означеному потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Крім того, 22.04.2025 року, приблизно о 14:00 годині, підсудний ОСОБА_4 , знаходячись на зупинці громадського транспорту по вулиці Рачкова 1 в м.Одесі, де побачив раніше йому незнайомого потерпілого ОСОБА_9 , майно якого - мобільний телефон визначив об`єктом свого протиправного посягання.

У подальшому, ОСОБА_4 , діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів, реалізуючи виниклий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, переслідуючи мету незаконного збагачення, під удаваним приводом здійснення телефонного дзвінка, попросив потерпілого ОСОБА_10 передати належний йому мобільний телефон марки «ZTE» модель «Nubia Redmagic 7Pro», IMEI: НОМЕР_8 ,

IMEI2: НОМЕР_9 , вартістю 15800 гривень, на що останній, будучи впевненим у правомірності дій підсудного та не підозрюючи про його дійсні наміри, добровільно передав підсудному свій мобільний телефон, отримавши який вказаний підсудний разом зі цим мобільним телефоном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись цим майном на власний розсуд та спричинивши таким чином означеному потерпілому матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, але звернулися до суду з відповідними заявами про розгляд кримінального провадження без їх участі, у зв`язку з чим з метою дотримання розумності строків судового провадження і з урахуванням згодженої позиції інших сторін процесу, суд вирішив здійснити розгляд кримінального провадження за відсутності означених потерпілих.

Підсудний ОСОБА_4 повністю визнав свою провину у викладеному в обвинувальному акті обвинуваченню, а будучи допитаним в судовому засіданні, надав суду пояснення про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.

Так, підсудний ОСОБА_4 під час допиту в суді пояснив, що дійсно за викладених в обвинувальному акті обставинах, він у різні дати квітня місяця поточного року на різних локаціях Пересипського району м.Одеси вчинив п`ять епізодів заволодіння майном потерпілих шляхом їх обману, під удаваними приводами здійснення ним телефонного дзвінка. Отримавши від потерпілих бажане майно, він заволодівав мобільними телефонами потерпілих і після зникнення з місць вчинення правопорушень, збував мобільні телефони раніше знайомому йому скупнику, а отримані гроші витрачав на власні потреби. Наведені в обвинувальному акті марки, моделі, характерні дані та вартість мобільних телефонів потерпілих, якими він заволодів, ним не оспорюються. Обіцяє більше такого не скоювати і просить суд суворо не карати.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

За наведених підстав, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, фактичні обставини яких ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось у повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що підсудний ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїв: за епізодом від 17.04.2025 - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), за іншими епізодами заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, а відтак дії вказаного підсудного вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, відповідно.

Повторністю кримінальних правопорушень як формою множинності згідно з нормативним приписом ст.32 КК України визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч.1), а з огляду на п.1 примітки ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або ст.187, 262 цього Кодексу.

Частина 1 ст.33 КК України регламентує, що сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.

Положення ч.ч.1, 2 ст.190 КК України встановлюють кримінальну відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), що карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк (ч.1), а також шахрайство вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому, що карається штрафом від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань (ч.1 ст.70 КК України).

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні, окрім визнання підсудним своєї провини в обсязі висунутого обвинувачення, суд приймає до уваги характер і обставини, корисливу спрямованість і наслідки вчиненого ним, системність і кількість кримінально-протиправних діянь (5 епізодів), їх суспільну небезпечність і тяжкість визнаних доведеними в суді кримінальних правопорушень, які в силу ст.12 КК України відносяться до категорії кримінального проступку і нетяжких злочинів проти власності, що мали місце в умовах воєнного стану в державі, а також судом ураховується повернення майна усім потерпілим та відсутність у них матеріальних претензій до підсудного, характеризуючі дані останнього та стан його здоров`я.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_4 не має судимості в силу ст..89 КК України, але раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного корисливого злочину; забезпечений місцем реєстрації і проживання в м.Одесі, де характеризується посередньо; на обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я ООР» не перебуває; зі слів страждає на хворобу псоріаз; але офіційно не працевлаштований і неодружений, утриманців не має.

Сукупність наведених обставин свідчать про певну схильність підсудного ОСОБА_4 до вчинення кримінально-протиправних діянь корисливого спрямовання, про його небажання займатися суспільно-корисною працею в умовах складного для України часу воєнного стану, про відсутність у підсудного легальних джерел доходів, що за сукупністю унеможливлює призначення вказаному підсудному покарань у вигляді штрафу чи виправних робіт, але одночасно обумовлює висновок про можливість його виправлення в умовах суспільства.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_4 , як визначено у обвинувальному акті, слід віднести щире каяття, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, не встановлено.

Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання підсудному ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні, дотримуючись принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, приймаючи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини доведеного в суді обвинувачення, його характер, корисливу спрямованість і наслідки, ступінь тяжкості й суспільної небезпечності, наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, наведені вище характеризуючі дані про особу підсудного (зокрема його не працевлаштованість, відсутність інших легальних джерел доходів), суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України та презумпції призначення більш м`якого покарання (ч.2 ст.65 КК) доходить висновку про те, що виправлення вказаного підсудного і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо в умовах суспільства, з призначенням покарання у виді пробаційного нагляду і обмеження волі в межах строків, встановлених відповідно санкціями ч.ч.1, 2 ст.190 зазначеного Кодексу, з призначенням остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ст.70 цього Кодексу, але із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.75 означеного Кодексу та з покладенням на підсудного низки обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (кримінального проступку і злочинів), передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України, призначивши покарання:

-за ч.1 ст.190 КК України - у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки;

-за ч.2 ст.190 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_4 визначити у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75, ч.ч.1, 3 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом визначеного іспитового строку випробування зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_4 , покласти на Хаджибейський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні - мобільний телефон марки «Samsung» модель SM-A426B», IMЕI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Huawei» модель «INE-LX1», IMEI: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 ; мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy A51» IMEI: НОМЕР_6 , IMEI2: НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S21» модель «SM-G991B», IMEI: НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «ZTE» модель «Nubia Redmagic 7 Pro», IMEI: НОМЕР_8 , IMEI2: НОМЕР_9 , які передані під зберігальні розписки потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , відповідно, - вважати повернутими за належністю вказаним особам.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_4 , а також надати для відома іншим заінтересованим особам та направити для виконання до Хаджибейського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1