ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1931/25 Справа № 184/375/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_7 ,

законних представників обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року, якою продовжено щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на 60 діб, тобто до 27 червня 2025 р., без визначення застави;

продовжено щодо ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на 60 діб, тобто до 27 червня 2025 р., без визначення застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областіперебуває кримінальне провадження №0000404 від 07.09.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, відмовлено в задоволенні клопотання обвинувачених, законних представників та захисника про зміну запобіжного заходу. Продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27 червня 2025 року включно, без права внесення застави щодо обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

В обґрунтування прийнятого рішення суд 1-ї інстанції зазначив, що ризики є дійсними та триваючими, судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочався, а обставини, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились. Тому колегія суддів не вбачала підстав для зміни або скасування раніше обраної для ОСОБА_11 та ОСОБА_10 міри запобіжного заходу.

Не визначено колегією суддів розмір застави з урахуванням положень абзацу 3 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Доводи апеляційних скарг:

Не погодившись з вказаною ухвалою суду 1-ї інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року в частині продовження дії запобіжного заходу тримання під вартою відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 . Постановити нову ухвалу про застосування до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, для ОСОБА_11 за адресою реєстрації та мешкання: АДРЕСА_1 ; для ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказав, що суд не врахував клопотання захисника від 14.04.2025 року, в якому він просив змінити запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_11 і ОСОБА_10 та застосувати до кожного з них запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою їх місця реєстрації та проживання.

Звертає увагу, що судом не було надано оцінку доданим до клопотання сторони захисту доказам.

Сторона захисту вважає, що на даний час є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо обвинувачених.

Наполягає, що зазначені стороною обвинувачення ризики не існують, оскільки обвинувачені не планують переховуватися від суду, оскільки попередня поведінка обвинувачених говорить про інше; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обвинувачені не можуть, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані. Також, вважає недоведеним ризики незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачуються. Лише тяжкість покарання, що може бути застосована до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі.

Зазначає, що стороною обвинувачення до клопотання про продовження тримання під вартою було долучено не засвідченні належним чином копії додатків. Стверджує, що прокурором до клопотання про продовження тримання під вартою додано копії документів, які можуть не відповідати оригіналам та можуть містити недостовірну інформацію.

Наполягає, що до клопотання прокурора не надано жодного доказу на доведення ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України.

Звертає увагу, що стороною обвинувачення не доведено, що відповідні дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинялись в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту.

Крім того, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що АТ «Покровський ГЗК» та релейна шафа даного товариства, яка згоріла 13.09.2024 року, відносяться до об`єктів, що мають важливе народногосподарське чи оборонне значення.

Наполягає, що матеріали провадження не містять доказів вчинення обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113, ч. 1 ст. 114-1 та ч. 2 ст. 194 КК України.

Звертає увагу, що за одну і ту саму подію, за однією і тією ж кваліфікацією було двічі внесені відомості в ЄРДР за попередньою кваліфікацією ч. 2 ст. 113 КК України.

Зазначає, що обшук в домоволодінні за місцем проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було проведено з численними порушеннями та незаконно вилучено мобільний телефон ОСОБА_11 .

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_7 просив його апеляційні скарги в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 задовольнити з підстав, наведених в них.

Обвинуваченні ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та їх законні представники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , просили їх задовольнити з підстав, наведених в них.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг захисника обвинувачених, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Ухвалою колегії суддів від 29 квітня 2025 року було продовжено дію обраного запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше, ніж на 60 діб, тобто до 27 червня 2025 року, без права внесення застави щодо кожного з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 .

Своє рішення суд 1-ї інстанції обґрунтував тим, що на даний час продовжують існувати враховані при застосуванні до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливого переховування обвинувачених від суду, бо обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, яке їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, можуть переховуватися від суду. Відтак, невідворотність покарання за злочини вже сама по собі є підставою та мотивом для переховування, а тому обвинувачені можуть змінити місце проживання, виїхати за межі України або на окуповану територію з метою ухилення від суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia) п. 102 від 08.02.2005, в якому зазначено, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є суттєвим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду.

Також, колегія суддів вважала, що наявний й ризик незаконного впливу на потерпілих та іншого обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, бо обвинуваченим відомо місце проживання один одного, контактні дані потерпілих, а тому вони, знаходячись на свободі, можуть впливати один на одного або на потерпілих шляхом вмовляння, підкупу, погроз з метою схилення до зміни показів або відмови від дачі свідчень.

Стосовно ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то такий ризик також існує, бо обвинувачені, маючи доступ до матеріалів кримінального провадження, самостійно або за допомогою спільників можуть створити штучні докази своєї невинуватості, що в подальшому перешкоджатиме судовому розгляду.

Що стосується наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то колегія суддів зазначила, що такий ризик теж існує, оскільки встановлено, що обвинувачені мають стійкі погляди на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України і фактично самі пропонували свої послуги та вишукували способи для такого перешкоджання. Тому на думку суду є досить високим ризик того, що, перебуваючи на волі, з метою уникнення відповідальності, обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому цей ризик також доведений та обґрунтований.

Також судом враховано репутацію обвинувачених, які раніше не судимі; мають постійне місце проживання, вчинили злочини у неповнолітньому віці, а також те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочинів проти національної безпеки України, що має неабиякий суспільний інтерес.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що тримання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у даному випадку слід вважати наявним суспільний інтерес, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи тримання під вартою, що завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, постала перед компетентними органами.

Як вбачається з оскарженої ухвали, судом 1-ї інстанції було досліджено питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 запобіжного заходу тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід тримання під вартою кожному з обвинувачених, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 суд на теперішній час не встановив.

За таких обставин, суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової, відповідно до викладених в апеляційних скаргах доводів сторони захисту, апеляційний суд не вбачає.

Наведені в апеляційній скарзі захисника обвинувачених доводи необґрунтованості оскарженої ухвали суду, були предметом дослідження суду 1-ї інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинувачених, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 цих дій в подальшому. Фактично, їх належна процесуальна поведінка та відсутність спроб реалізувати ризики, передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не їх високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинувачених щодо недоведеності стороною обвинувачення підозри, а на даний час обвинувачення у вчиненні інкримінованих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, колегія суддів залишає без розгляду, оскільки такі не є предметом розгляду в розумінні положень ст. 422-1 КПК України. Питанням доведеності обвинувачення суд 1-ї інстанції має дати оцінку при ухваленні рішення по суті, після оцінки всіх зібраних під час судового розгляду доказів. З цих же підстав колегія суддів апеляційної інстанції залишає без розгляду доводи захисника обвинувачених щодо наявності істотних порушень при збиранні доказів в даному кримінальному провадженні під час досудового слідства, як то при проведенні обшуків домоволодінь місць проживання обвинувачених, чому суд 1-ї інстанції має дати обґрунтовану оцінку при ухваленні рішення по суті.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів не вважає слушними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу тримання під вартою, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі. Тому протилежні доводи сторони захисту апеляційна інстанція вважає необґрунтованими.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги те, що обвинувачені мають місце проживання та міцні соціальні зв`язки, відсутність попередніх судимостей, адже вони не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підґрунтям для застосування та продовження саме такого запобіжного заходу ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , та не були стримуючими при вчиненні кримінальних правопорушень, які інкримінуються їм.

Доводи захисника ОСОБА_7 щодо незаконності оскарженої ухвали суду 1-ї інстанції, оскільки вона заснована на недостовірних відомостях, наданих стороною обвинувачення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необґрунтованими. Так, з наданих матеріалів провадження встановлено, що клопотання прокурора містить підписи прокурора. Оскільки матеріали кримінального провадження, згідно інформаційної довідки суду 1-ї інстанції від 08.05.2025 року, перебувають в суді 1-ї інстанції, додаткового посвідчення додатків до клопотання прокурора про продовження тримання під вартою та / або надання таких копій матеріалів, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає за необхідне.

Враховуючи викладене, порушень норм процесуального закону, не законного та не обґрунтованого продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також порушення їх права на свободу та особисту недоторканність, як стверджують захисники, допущено не було.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для скасування ухвали суду 1-ї інстанції з мотивів, які наведені в апеляційних скаргах захисника обвинувачених та доводів наведених ним в судовому засіданні, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

З огляду на вищевикладені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для застосування судом до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається.

Таким чином апеляційна скарга захисника обвинувачених, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 27 червня 2025 року включно, без права внесення застави щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4