ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/441/25

Провадження № 11-кп/820/467/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2024 року за № 00003680 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, за апеляційними скаргами обвинувачених та їх захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2025 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Борівка, Могилів-Подільського району, Вінницької області, що проживає по АДРЕСА_1 , із загальною середньою освітою, студента 2-го курсу Державного професійного-технічного навчального закладу «Мазурівський аграрний центр професійно-технічної освіти», неодруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця с. Борівка, Могилів-Подільського району, Вінницької області, що проживає по АДРЕСА_2 , із загальною середньою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, періодично працюючого комбайнером ФОП ОСОБА_9 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,

визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання, зараховано у строк відбуття покарання час їх перебування під вартою з 26 листопада 2024 року по 03 грудня 2024 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вигляді застави ухвалено змінити на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

На обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 1392 грн. 80 коп процесуальних витрат за проведення експертизи на користь державного бюджету.

Решту процесуальних витрат в розмірі 2 387 грн. 70 коп. віднесено на рахунок держави.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 26 листопада 2024 року, близько 22 год. 24 хв., ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на території АЗС «UPG», за адресою: м. Хмельницький, вул. Прибузька, 11/3, помітили автомобіль марки «Mercedes Benz», моделі «C 300», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2014 року випуску, що належить ОСОБА_10 та прийняли спільне рішення, домовившись про незаконне заволодіння даним транспортним засобом.

Тоді ж, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 , попередньо узгодивши свої дії з ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, за допомогою ключа запалювання відчинили вищевказаний автомобіль та отримавши доступ до салону незаконно проникли у нього таким чином, що ОСОБА_6 , розмістився на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_7 розмістився на місце для водія, та маючи при собі ключ запалювання, натиснувши кнопку «start» запустили двигун транспортного засобу. Після цього, всупереч волі власника, з корисливих мотивів, привели його в рух та залишили місце вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим діючи узгоджено, умисно, незаконно заволоділи належним ОСОБА_10 , автомобілем «Mercedes Benz», моделі «C300» д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 695 960 грн., що більше ніж у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисник адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просили оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити та призначити обвинуваченим покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Зазначають, що обвинувачені повернули транспортний засіб потерпілому, жодних пошкоджень внаслідок їх неправомірних дій автомобілю завдано не було, що свідчить про низьку суспільну небезпечність вчиненого.

Крім того, частину застави, внесеної батьком ОСОБА_6 та матір`ю ОСОБА_7 за їх заявами перераховано на спеціальний рахунок для благодійних пожертв на користь Збройних сил України.

Обвинувачені є особами молодого віку, позитивно характеризуються, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають. ОСОБА_6 є студентом, його батько є учасником бойових дій. ОСОБА_7 працює комбайнером ФОП ОСОБА_9 , має на утриманні малолітню дитину.

Вважають, що з урахуванням думки потерпілого, відомостей, що характеризують особи обвинувачених, наявності таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 необхідно звільнити від відбування покарання зі встановленням іспитового строку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особи обвинувачених, та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України).

Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 289 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, тому згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо таких обставин колегією суддів не перевіряються. Зазначеним діям суд дав правильну правову оцінку та вмотивовано кваліфікував їх дії за ч. 3 ст. 289 КК України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, врахував, що останні вчинили особливо тяжке кримінальне правопорушення.

Правильно враховано й те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є особами молодого віку, раніше не судимі, характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають.

Обвинувачені активно сприяли розкриттю злочину, повністю визнали свою винуватість, щиро розкаялись у вчиненому, характеризуються за місцем роботи, навчання і проживання виключно позитивно, повністю відшкодували завдану шкоду потерпілому; ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності; ОСОБА_7 утримує малолітню дитину.

Крім того, враховано й те, що заставодавці заявили клопотання про перерахування половини внесеної ними застави в розмірі по 121 000 грн. на підтримку ЗСУ.

Судом правильно визнано усі вищевказані обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченим та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання, також правильно визначено вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Взято до уваги й думку потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про необхідність призначення обвинуваченим покарання із застосуванням ч.ч. 1, 2 ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 289 КК України без конфіскації майна.

Разом з тим, висновки місцевого суду про можливість виправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства, з реальним відбуттям покарання, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими.

Так, місцевим судом не враховано того, що загальні засади призначення покарання, визначені в ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду й розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Крім того, метою покарання є виправлення та перевиховання особи, яка скоїла злочин та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому таке покарання не може переслідувати ціль розправи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України, за яке їм на підставі ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки без конфіскації майна.

Обвинувачені повністю визнали свою вину, щиро розкаялися у скоєному, активно сприяли розкриттю злочину, надавали правдиві покази, що свідчить про готовність понести кримінальну відповідальність.

Вони є особами молодого віку, раніше не судимі, характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають.

Зокрема, ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Відповідно до даних довідки-характеристики № 1480 від 20 грудня 2024 року, виданої Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області, ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно, простий відкритий у спілкуванні, поважає старших, із сусідами та друзями підтримує добрі взаємини (т. 1, а.к.п. 198).

Із даних характеристики ДПТНЗ «Мазурівський аграрний центр професійно-технічної освіти» ОСОБА_6 зарекомендував себе як дисциплінований учень, позитивно ставиться до навчання, підтримує товариські взаємини з одногрупниками та уникає конфліктів. Він є врівноваженою, стриманою, товариською та працьовитою особою (т. 1, а.к.п. 199).

ОСОБА_7 на утриманні має малолітню дочку.

За даними довідки-характеристики № 1480 від 20 грудня 2024 року, виданої Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, порядний, ввічливий, працьовитий, культурний та тактовний у спілкуванні з іншими (т. 1, а.к.п. 167)

Відповідно до даних характеристики, виданої ФОП ОСОБА_9 останній працював на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва (комбайнер) з 01 липня 2024 року по 31 жовтня 2024 року. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник; має хороші взаємовідносини з колективом; неодноразово затримувався на роботі на прохання керівника для вирішення ремонту техніки. Його планують знову запросити на роботу на зернозбиральний сезон 2025 року.

Потерпілий ОСОБА_10 не має до них жодних матеріальних чи моральних претензій, у судовому засіданні місцевого суду просив призначити обвинуваченим м`яке покарання. До апеляційного суду надіслав заяву, в якій також просив задовольнити апеляційні скарги, тобто не призначати обвинуваченим покарання у виді реального позбавлення волі.

При цьому, варто зазначити, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було завдано матеріальної шкоди потерпілому, оскільки викрадений автомобіль жодних пошкоджень не отримав, що свідчить про незначну суспільну небезпечність вчиненого злочину та осіб обвинувачених. Однак, такі обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Не враховано також й того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 саме з власної ініціативи перерахували потерпілому на відшкодування моральної шкоди грошові кошти в загальній сумі 10 000 грн., що вказує на намагання усунути негативні наслідки їх протиправної діяльності.

Поведінка обвинувачених на досудовому розслідуванні, під час судового провадження до ухвалення відносно них обвинувального вироку, а також протягом апеляційного провадження сприяла правосуддю, оскільки свідчила про виконання покладених на них процесуальних обов`язків. Інших кримінальних правопорушень вони не вчиняли, сумлінно з`явлись на всі виклики до слідчого, прокурора та суду, чим фактично досягнута мета покарання.

Таким чином, фактів, які би підвищували суспільну небезпеку дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у межах цієї кримінально-правової кваліфікації у кримінальному провадженні колегією суддів не встановлено, тоді як їх дії під час досудового розслідування та судового розгляду були спрямовані виключно на усунення негативних наслідків кримінального правопорушення наскільки це можливо.

Наведені вище обставини, на думку колегії суддів, дають підстави зробити висновок про можливість виправлення обвинувачених без відбування призначеного їм судом першої інстанції покарання реально, застосувавши до них положення ст.75 КК України.

З урахуванням викладеного та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінки обвинувачених після скоєного, як на стадії досудового розслідування так і судового провадження, наявності декількох пом`якшуючих покарання обставин та однієї, що його обтяжує, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції їх від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинувачених під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб вони довели своє виправлення.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання необхідно змінити, звільнивши їх від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробування, з іспитовим строком 2 роки.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, пом`якшивши таке.

Призначити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного Кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3