ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/866/25 Справа № 199/4651/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2025 року якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000358, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000358

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що до клопотання не долучені докази про те, що вилучені речі (два мобільні телефони) є доказом вчинення кримінального правопорушення та можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, вони, тобто вилучені речі (мобільні телефони), не є предметом кримінального правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що у вилучених мобільних телефонах можуть містити в собі відомості, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме відеозаписи, фотографії, листування, нотатки.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 3, ч. 5 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею виконані належним чином.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що до клопотання не долучені докази про те, що вилучені речі (два мобільні телефони) є доказом вчинення кримінального правопорушення та можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, вони, тобто вилучені речі (мобільні телефони), не є предметом кримінального правопорушення.

З такими висновками слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції. Також вказані висновки та рішення слідчого судді не оскаржується в апеляційній скарзі представника, яка містить тільки вимогу про відмову в задоволенні клопотання слідчого, що і так було зроблено слідчим суддею, та вимогу про зобов`язання слідчого повернути власнику вищенаведене майно.

Апеляційний суд вважає, що прокурором як під час розгляду клопотання слідчим суддею, так і під час апеляційного розгляду не було доведено наявність підстав та необхідність арешту майна на мобільні телефони.

Матеріали провадження не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин на які послався у клопотанні.

Відповідно, органом досудового розслідування не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, про які вказано у клопотанні.

Також, колегія суддів враховуючи позицію Європейського Суду та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, звертає увагу, що слідчий в клопотанні, в порушення до ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника.

Отже, наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність відмовити слідчому в задоволенні клопотання про арешт майна, є змістовними та відповідають вимогам ч. 1 ст. 173 КПК України. Тому наведені в апеляційній скарзі в цій частині аргументи прокурора, як підстава для скасування рішення слідчого судді, є неспроможними.

Таким чином, на переконання колегії суддів, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні про арешт майна обставин та доданих до нього матеріалів не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування не встановлено, у зв`язку з чим ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись статтями 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2025 року якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000358 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4