Справа № 740/3328/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/675/25
Категорія - ч.1 ст.309 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0000126 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , неодружений, освіта середня, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 27.03.2023 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 05.06.2023 тим же судом за ч.1 ст.125, ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки та штрафу в розмірі 850 грн;

засуджений за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

Згідно з п.1-3 ч.2, п.4 ч.3 ст.59-1 КК України на ОСОБА_8 покладено такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_8 , згідно з ч.1 ст.49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України ухвалено обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1782,80 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 15 травня 2025 року близько 18 год 10 хв, ОСОБА_8 , перебуваючи на околиці м. Ніжина Чернігівської області (точні координати: 50.0362421, 31.8100256), з метою незаконного зберігання психотропних речовин, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб незаконно придбав прозорий поліетиленовий пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), після чого розпочав її зберігати, з метою особистого вживання, без мети збуту.

У подальшому, 15.05.2025, у період часу з 18:59 год до 19:04 год, на околиці м. Ніжина (точні координати: 50.0362421, 31.8100256), працівниками Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області у ході проведення огляду місця події, у ОСОБА_8 виявлено та вилучено один прозорий поліетиленовий пакет з кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою 0,2017 г, яку останній незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 «про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», PVP віднесено до Списку 2 Таблиці І «особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено».

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок місцевого суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого діяння та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст.81, ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду від 05 червня 2023 року й остаточно ОСОБА_8 визначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. Вказав, що поза увагою місцевого суду залишилось те, що відповідно до ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 вересня 2024 року до ОСОБА_8 було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду від 05.06.2023. Невідбутий строк покарання становив 11 місяців 6 днів обмеження волі. Нове кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив 15.05.2025, тобто після його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, але до повного його відбування. Тому остаточне покарання ОСОБА_8 мало б бути призначено з урахуванням попереднього вироку, на підставі ст.71 КК України, чого судом зроблено не було.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, котрий підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з пунктами 2, 4 ч.1 ст.420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання чи неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Частиною 1 ст.421 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано, окрім іншого, у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання лише у разі, якщо на цих підставах апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості, заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_8 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що останній щиро кається, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Однак, оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченому покарання саме у виді пробаційного нагляду.

Так, суд не дав належної оцінки тому, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень за умови призначення покарання без його реального відбування.

Тому покарання, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між обраним судом та тим розміром покарання, яке б мало бути призначене та яке б не становило «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідало б справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Відтак, призначене місцевим судом ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК та є явно несправедливим, унаслідок його м`якості.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

А тому, призначаючи ОСОБА_8 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його відношення до скоєного; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо; обставину, яка пом`якшує покарання; відсутність обставин, які обтяжують покарання; і вважає за необхідне призначити покарання саме у виді обмеження волі у розмірі, встановленому в санкції ч.1 ст.309 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 слід рахувати з дня прибуття і постановки його на облік у виправному центрі.

Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2023 року ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.125 КК України до остаточного покарання, з урахуванням вимог ч.1 ст.71 КК України, у виді обмеження волі на строк 2 роки та штрафу в сумі 850 грн.

На підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.09.2024 до ОСОБА_8 було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду від 05.06.2023. Невідбутий строк покарання становив 11 місяців 6 днів обмеження волі.

Згідно з оскаржуваним вироком, інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив 15 травня 2025 року, тобто після його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, але до повного його відбування.

За змістом ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.4 ст.81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Як убачається з ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05.09.2024, невідбуте обвинуваченим ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі становить 11 місяців 6 днів.

Відповідно до ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За таких підстав, остаточне покарання ОСОБА_8 мало б бути призначено з урахуванням попереднього вироку, на підставі ст.71 КК України, з урахуванням вимог ст.71, ч.4 ст.81 КК України, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Відтак, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 - скасувати, у частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.71, ч.4 ст.81 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2023 року (у виді обмеження волі на строк 3 місяці) й остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки три (три) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня прибуття і постановки його на облік у виправному центрі.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4