ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1459/25 Справа № 202/2629/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 10 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0000010 від 13.02.2024 року, про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування домашнього арешту, щодо:

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянки України, з вищою освітою, працевлаштованої на посаді заступника начальника управління житлово-комунального господарства та капітального будівництва Самарівської міської ради, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

підозрюваної ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 10 липня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 05 вересня 2025 року включно, з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366КК України, що підтверджується долученими до клопотання слідчого процесуальними документами у їх сукупності. Відповідно, визнано доведеним наступні ризики: переховування, знищення, спотворення речей і документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

В обґрунтування доведеності ризиків переховування від органу досудового розслідування/суду, вказано, що такий ризик існує незалежно від стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання, при цьому, наявність у підозрюваної родини, місця реєстрації та роботи, не можуть в повній мірі нівелювати фактор втечі та запобігти спробам переховування.

Враховуючи, що досудове розслідування триває, ризик знищення або спотворення будь-яких із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та про які органу досудового розслідування ще не відомо існує.

Слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 обізнана про способи зв`язку та місця проживання/перебування інших співучасників злочину, що з урахуванням її ролі у вчиненні кримінальних правопорушень, вказує на наявність достатніх підстав вважати, що остання може впливати на цих осіб, з метою розроблення загальної, узгодженої стратегії уникнення від кримінальної відповідальності.

Враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх специфіку, та корисливий характер, а також систематичний характер протиправної поведінки, слідчий суддя вказав про достатні підстави вважати, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є вагомим.

Разом з цим слідчим суддею, з урахуванням даних про особу підозрюваної, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, враховуючи, що тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, які сама по собі не може слугувати підставою для застосування виняткового запобіжного заходу, слідчим суддею до ОСОБА_6 застосовано цілодобовий домашній арешт.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 2274 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 6 885 672 гривень, з покладанням на підозрювану обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обгрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та недотримання вимог кримінального процесуального законодавства України, не співставлення існуючих у справі ризиків, характеру скоєного кримінального правопорушення з реальною можливістю запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор вважає доведеними заявлені у клопотанні ризики та зауважує на ризиках незаконного впливу на свідків, оскільки останні надають викривальні показання, а тому підозрювана використовуючи свої зв`язки та авторитет, перебуваючи на свободі матиме реальну можливість впливати на останніх з метою надання тих чи інших показань на її користь. При цьому, перебуваючи на свободі підозрювана може знищити та спотворити будь-які речі і документи, що мають істотне значення для слідства, а також продовжити протиправну діяльність, з метою незаконного збагачення, оскільки в результаті протиправної діяльності підозрюваної попередня сума збитків складає близько семи мільйонів гривень, частину з яких було отримано ОСОБА_6 .

Звертає увагу на тяжкість, характер та суспільний інтерес інкримінованого ОСОБА_6 службового злочину, у зв`язку з чим остання розуміючи невідворотність можливого покарання буде переховуватись від слідства та суду.

На переконання прокурора, застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з заставою у розмірі 2274 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, не зможе запобігти існуючим ризикам.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Обґрунтовуючи свою позицію захисник зазначає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а наведені прокурором ризики нівельованими у менш обтяжливий спосіб ніж застосування виняткового запобіжного заходу.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 з 2024 року було відомо про існування вказаного кримінального провадження та з того часу остання будь-яких спроб переховування не вчиняла, дотримувалась належної процесуальної поведінки.

Зазначає, що ОСОБА_6 є особою раніше не судимою, як має міцні соціальні зв`язки та утриманців, утримує чоловіка з інвалідністю, що слугує вагомим стримуючим фактором у запобіганні вказаних ризиків.

Заслухавши прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити; підозрювану та її захисника, які кожен окремо просили відмовити в задоволенні апеляційних вимог прокурора, та ухвалу слідчого судді залишити без змін; перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно до вимог ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

За ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби і може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За положеннями ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, а доводи прокурора щодо незаконності оскарженої ухвали, викладені в апеляційній скарзі та у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Так, клопотанням слідчого та доданими до нього доказами підтверджується, що ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000010 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ст. 366 КК України, які є тяжким та особливо тяжким злочинами, за які передбачене покарання у виді довготривалого позбавлення волі.

09 липня 2025 року ОСОБА_6 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень з огляду на те, що вона достатньою мірою підтверджується доказами, доданими до клопотання слідчого.

В даному випадку, пред`явлена підозра не є вочевидь безпідставною, а причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих їй злочинів є достатньо вірогідною для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Також колегія суддів оцінює як такий, що відповідає встановленим фактичним обставинам і відомостям про особу підозрюваної, висновок слідчого судді про можливість усунення цих ризиків шляхом застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

При цьому враховується, що ризики переховування, існує, оскільки по справі ще не проведені усі необхідні первинні слідчі дії, однак вказаний ризик є мінімальним, так як підозрювана раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має постійне місце проживання, соціальні зв`язки та утриманців, та за час проведення досудового розслідування дотримується належної процесуальної поведінки.

Зважається на те, що ризик переховування шляхом перетину кордону є нівельованим, оскільки згідно відповіді Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відділу 17 у м. Самар, паспорти громадянина України та для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_6 прийняті на зберігання міграційною службою.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, є мінімальним, оскільки стороною обвинувачення не надано будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_6 вчинила інший злочин чи продовжила протиправну діяльність, або раніше неодноразово притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, щоб характеризувало останню, як особу схильну до протиправної поведінки.

Звертається увага, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ризику незаконного впливу на свідків, також такі дані не надані прокурором на час апеляційного розгляду, а тому вказаному ризику можна запобігти у менш обтяжливий спосіб ніж тримання підозрюваної під вартою.

Колегія суддів зважає на те, що досудове розслідування триває по справі проводяться усі необхідні слідчі та розшукові дії, однак при цьому більшість доказів знаходиться у розпорядженні сторони обвинувачення, у зв`язку з чим ризик знищення, спотворення, доказів, які мають істотне значення для кримінального провадження хоча і існує, але є мінімальним.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК лише у такий спосіб.

Ствердження прокурора щодо тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та їх суспільного інтересу не можуть слугувати самостійною підставною для застосування виняткового запобіжного заходу.

Крім того, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, чоловіка інваліда, за яким здійснює догляд, також остання є особою раніше не судимою, що свідчить про наявність соціально-стримуючих факторів у запобіганні заявленим ризикам.

Ствердження прокурора щодо необхідності визначення застави у розмірі 2274 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є не переконливими, оскільки застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання, що кореспондується з рішенням від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15).

Також приймається до уваги, що на час апеляційного розгляду ОСОБА_6 фактично перебуває під домашнім арештом майже місяць, і стороною обвинувачення не надані відомості про вчинення нею у цей період будь-яких дій на шкоду досудовому розслідуванню з числа передбачених ст. 177 КПК, та здійснення спроб переховування, або про те, що з будь-яких інших міркувань застосований до нього запобіжний захід виявися недостатньо дієвим.

Колегія суддів вважає, що з метою запобігання ризикам та дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваної, саме цілодобовий домашній арешт з застосуванням зобов`язальних приписів забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 під час досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, на чому наголошено у рішеннях ЄСПЛ справах: «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року; Ткаченко та Мілінчук проти України (заява №49105/18 та №4992/23) від 06.06.2024 року, Ігнатов проти України (заява №40583/15) від 13.06.2024 року.

З урахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 176-178, 181, 404, 405, 407 КПК колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 10 липня 2025 року у кримінальному провадженні №0000010 від 13.02.2024 року, про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування домашнього арешту, щодо ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4