Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

7 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" кримінальне провадження № 0003313 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Севастополя Автономної Республіки Крим,

громадянки України, що зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15.11.2024 ОСОБА_7 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.111КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014) і їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про невідповідність висновків суду, які викладені у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. За змістом вироку, ОСОБА_7 , будучи громадянкою України, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим) та міста Севастополя, маючи тривалий стаж роботи суддею, діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, упродовж березня - грудня 2014 року продовжила роботу у складі незаконного органу судової влади Російської Федерації на території АР Крим на посаді так званих "громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя" і ухвалила п`ять судових рішень, перебуваючи в приміщенні так званого "Арбитражного суда города Севастополя".

Разом з тим, вказані судові рішення не були досліджені під час судового розгляду, і у вироку не зазначено про причинно-наслідковий зв`язок між змістом цих судових рішень і тим, що ОСОБА_7 на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації сприяла окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території АР Крим та допомагала у провадженні практики переслідування осіб, що перебували під захистом, та посилила заходи тимчасової окупації країни.

Також у вироку вказано, що наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_7 про розпочате кримінальне провадження, а ухилення обвинуваченої від правосуддя суд розцінив як реалізацію права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття, що не відповідає дійсності. У справі відсутні дані, що ОСОБА_7 читає газету "Урядовий кур`єр" чи переглядала сайт Шевченківського районного суду м. Києва.

Тож, на переконання захисника, суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, ст.ст.17, 373 КПК України, ст.62 Конституції України, оскільки не дотримав такої загальної засади кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, не витлумачив усі сумніви щодо доведеності вини особи на її корить та ухвалив обвинувальний вирок на підставі припущень.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_7 вчинила державну зраду за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи громадянкою України та відповідно до Указу Президента України № 59/2010 від 22.01.2010 суддею Окружного адміністративного суду міста Севастополя, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією (далі - РФ) з 20 лютого 2014 року території АР Крим та м. Севастополя, усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та РФ щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу РФ, і що так званий "Арбитражный суд города Севастополя" відповідно до положень ст.64 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 є незаконно створеним органом, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах РФ, перебуваючи в м. Севастополі, упродовж березня-грудня 2014 року продовжила роботу у складі незаконного органу судової влади РФ на території АР Крим на посаді так званих "громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя". Внаслідок цього в подальшому Указом Президента РФ № 786 від 19.12.2014 ОСОБА_7 була призначена на посаду судді незаконно утвореного "Арбитражного суда города Севастополя".

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні так званого "Арбитражного суда города Севастополя", розташованого за адресою: АР Крим, м. Севастополь, вул. Л. Павліченко, 5, діючи в інтересах РФ, керуючись нормами законодавства РФ, 14 січня 2015 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалила рішення у справі № А84-793/2014, 14 квітня 2017 року - рішення у справі № А84-1059/2017, 30 серпня 2021 року - рішення у справі № А84-3937/21, 4 серпня 2022 року - рішення у справі № А84-3211/22 і 21 лютого 2023 року - рішення у справі № А84-8425/2022, чим надала допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч.5 ст.9 Федерального конституційного Закону РФ "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя" № 6-ФКЗ та на підставі законодавства іноземної держави - РФ.

Допомога ОСОБА_7 іноземній державі та її представникам у переході судів АР Крим на відправлення правосуддя на підставі законодавства РФ, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території АР Крим та допомога у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом, призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.

В апеляційній скарзі не оспорюються факт тимчасової окупації з боку РФ частини території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексія РФ цієї частини території України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні державної зради сторона обвинувачення надала:

- Указ Президента України № 59/2010 від 22.01.2010, яким ОСОБА_7 призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Севастополя (т.3 а.с.186);

- рішення Вищої кваліфікаційної Комісії суддів України № 3009/дп-15-4067/15 від 10.11.2015 про направлення до Вищої ради юстиції висновку щодо встановлення фактів, які свідчать про порушення суддями присяги, та рекомендацію Вищій раді юстиції розглянути питання про звільнення з посад суддів, у тому числі ОСОБА_7 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Севастополя (т.2 а.с.204-222);

- рішення Вищої ради юстиції № 1206/0/15-15 від 24.12.2015 про внесення подань Президентові України та до Верховної ради України про звільнення суддів судів Автономної Республіки Крим і міста Севастополя за порушення присяги, зокрема, ОСОБА_7 , Указом Президента України № 59/2010 від 22.01.2010 призначеної на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Севастополя (т.2 а.с.229-250, т.3 а.с.1-16);

- Указ Президента України № 28/2016 від 30.01.2016, яким ОСОБА_7 звільнено з посади судді Окружного адміністративного суду міста Севастополя відповідно до п.5 ч.5 ст.126 Конституції України у зв`язку з порушенням присяги судді (т.3 а.с.189-191);

- відповідь Адміністрації Президента України № 03-01/3021 від 28.09.2016 на запит Генеральної прокуратури України, відповідно до якої клопотання ОСОБА_7 про вихід з громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходило (т.3 а.с.99-107, 108);

- протокол огляду Інтернет-видань від 07.04.2015, згідно з яким здійснено пошук інформації за посиланням http://kremlin.ru і виявлено Указ Президента РФ № 786 від 19.12.2014, яким ОСОБА_7 призначено суддею незаконно створеного "Арбитражного суда города Севастополя" (т.3 а.с.24-41);

- протокол огляду речей і документів від 10.05.2022, в ході якого за результатами пошуку інформації в мережі Інтернет через пошукову систему Google.com.ua на запитуваний текст "судья ОСОБА_8 " виявлено інформацію про те, що ОСОБА_7 . Указом Президента РФ № 786 від 19.12.2014 призначена суддею незаконно створеного "Арбитражного суда города Севастополя" без обмеження строку повноважень. Також виявлено ряд судових рішень у формі "Решение" та "Определение", винесених суддею "Арбитражного суда города Севастополя" ОСОБА_7 на підставі законодавства РФ, а саме: рішення у справі № А84-793/2014 від 14.01.2014, у справі № А84-1059/2017 від 14.04.2017, у справі № А84-8425/22 від 21.02.2023, у справі № А84-3211/22 від 04.08.2022, у справі № А84-3937/21 від 30.08.2021 (т.4 а.с.54-98).

Всупереч доводам апеляційної скарги суд досліджував долучені прокурором документи, в тому числі протокол огляду речей і документів від 10.05.2022, додатками до якого є ухвалені під головуванням судді ОСОБА_7 судові рішенні.

Щодо не зазначення у вироку про причинно-наслідковий зв`язок між ухваленими ОСОБА_7 судовими рішеннями і тим, що вона на підставі законодавства РФ сприяла окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострову з боку громадян України на території АР Крим та допомагала у впровадженні практики переслідування осіб, що перебували під захистом, посилила заходи тимчасової окупації півострова, тощо, колегія суддів зауважує, що обвинувачена своїми діями вочевидь сприяла у зміцненні судової влади держави-агресора, оскільки після окупації АР Крим продовжила здійснювати правосуддя в незаконно створеному суді.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, а саме, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

За приписами ст.2975, ч.3 ст.323 КПК України повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування, обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора / суду. Процесуальні документи, що підлягають врученню підозрюваному, обвинуваченому, вручаються або надсилаються захиснику. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора / суду підозрюваний, обвинувачений вважається належним чином ознайомленою з її змістом.

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_7 до слідчого (прокурора) (т.1 а.п.112, т.3 а.с.115, 128, 132-141) та суду (т.1 а.с.39, 46, 52-53, 78, 84-86, 101-103, 112-114, 126-129, 173-174, т.4 а.с.126-127, 134, 140-141), направлених їй повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри (т.3 а.с.109-113, 114, 116-119, 129-131, т.4 а.с.4-8, 99-109), в тому числі за місцем роботи на електронну адресу так званого "Арбитражного суда города Севастополя", свідчить про те, що ОСОБА_7 мала підстави усвідомлювати, що відносно неї ініційоване кримінальне провадження, що вона отримала чи мала б отримати повідомлення про підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнаною зі своїми правами, у тому числі на захист та доступ до правосуддя.

Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самій захисника; в) бути засудженою в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного нею захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного захисника безоплатно. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Тож, суд вірно розцінив процесуальну поведінку ОСОБА_7 як реалізацію права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття.

А тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставами для зміни чи скасування вироку, судом першої інстанції допущено не було.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, зокрема, форму вини та наслідки, особу винної, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі в межах відповідної санкції в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3