ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1166/25 Справа № 206/2587/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000297 від 20 червня 2022 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресами: АДРЕСА_1 та Швеція, АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.02.2013 - Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1,2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі; 28.10.2022 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 296 КК України до 5 років позбавлення волі, ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 липня 2023 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України скасовано, призначено новий розгляд в суді першої інстанції. За ч. 3 ст. 296 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно обвинувального акту по кримінальному провадженню № 0000297, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2022 військовослужбовець ОСОБА_8 у військовій частині НОМЕР_1 , де проходив військову службу та для виконання бойових завдань отримав вибухові речовини, а саме: конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення, конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус ручної, осколкової гранати М-67 промислового виготовлення, вибухові пристрої: запал типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення та запал типу М-213 промислового виготовлення, а також бойові припаси у кількості 54 гт., які є 7,62-мм проміжними патронами зразку 1943 року, 19.06.2022, залишаючи розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , видані йому для службового користування боєприпаси не здав, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, поклав до салону належного йому автомобіля марки SsangYong, моделі Actyon, номерний знак НОМЕР_2 , вищевказані бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої і почав зберігати їх без передбаченого законом дозволу. Вказаними діями ОСОБА_8 фактично вчинив зберігання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, ОСОБА_8 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, рухався на належному йому автомобілі марки SsangYong, моделі Actyon, номерний знак НОМЕР_2 , вулицями міста Дніпра, де 20.06.2022 року о 15.00 год. біля будинку №14, по вул. Космонавта Волкова, був затриманий працівниками поліції, де в ході проведення огляду автомобіля марки SsangYong, моделі Actyon, номерний знак НОМЕР_2 , яким він керував, в період часу з 19.33 год. по 21.22 год., за адресою: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, біля будинку №14, слідчим СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з салону вищевказаного автомобіля було вилучено вибухові речовини, а саме: конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення, споряджений корпус ручної, осколкової гранати М-67 промислового виготовлення, вибухові пристрої: запал типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення та запал типу М-213 промислового виготовлення, а також бойові припаси у кількості 54 шт., схожі на патрони та придатні до стрільби, які є боєприпасами 7,62-мм проміжними патронами зразку 1943 року, які ОСОБА_8 носив та зберігав у вказаному автомобілі без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурор вирок скасувати та, повторно дослідивши докази, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення призначеним покаранням покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначене 11.07.2023 ухвалою Дніпровського апеляційного суду, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор зазначає, що суд у вироку не навів формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення. Прокурор вважає, що висновки суду про те, що обвинувачений не був єдиною особою, яка користувалась автомобілем, в той час як жоден зі свідків не засвідчив факт вилучення вибухових речовин та вибухових пристроїв саме у ОСОБА_8 , суперечать цим доказам. Прокурор звертає увагу на те, що транспортний засіб належить останньому та 20.06.2022 ним керував саме обвинувачений, а свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили факт вилучення вибухових речовин та вибухових пристроїв в його автомобілі. На переконання прокурора, суд не надав належної оцінки цим обставинам та при цьому необгрунтовано надав перевагу показанням свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є суперечливими.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів, які апеляційну скаргу підтримали, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст. 368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, згідно правил ст.62 Конституції України, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав належним чином.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, виправдовуючи ОСОБА_8 , суд першої інстанції посилався на недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, що є підставою для виправдання за п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Обґрунтовуючи наведені висновки, суд керувався тим, що матеріали провадження не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Так, суд першої інстанції посилався на те, що згідно сформульованого прокурором обвинувачення, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.263 КК України, а саме в тому, що для виконання бойових завдань отримав вибухові речовини та бойові припаси.

Разом із цим, на підставі відповіді військової частини НОМЕР_1 судом встановлено, що відповідно ОСОБА_8 вибухові речовини, вибухові пристрої не видавалися. При цьому, стороною обвинувачення не було конкретизовано обвинувачення в частині того, які саме бойові припасі, залишаючи військову частину, повинен був здати ОСОБА_8 , якщо вони йому не видавалися.

Окрім наведеного, суд вказав на те, що жоден із допитаних свідків під час судового розгляду не повідомили суд, що безпосередньо у ОСОБА_8 були вилучені вибухові речовини та вибухові пристрої, тоді як свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 повідомили, що транспортним засобом, яким керував ОСОБА_8 20.06.2022, користувався не тільки він, а й інші військові.

Перевіривши матеріали провадження та частково дослідивши їх, колегія суддів з наведеними висновками суду погоджується та вважає доводи прокурора необґрунтованими.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що в якості доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, стороною обвинувачення було надано, а судом досліджено: протокол огляду місця події від 20.06.2022, яким зафіксовано огляд належного обвинуваченому транспортного засобу, під час якого було зокрема вилучено вибухові бойові припаси, вибухові речовини та пристрої, а також сліди папілярних узорів та РБК; договір купівлі-продажу, довіреність, витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, свідоцтво про реєстрацію, згідно з якими власником транспортного засобу є ОСОБА_8 ; довідку про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 20.06.2022, згідно з якою корпус гранати Ф-1, корпус гранати М-67 належать до ІІІ категорії «обмежено небезпечно», а вказані предмети вимагають таких заходів безпеки як обмеження під час роботи, перевезення, зберігання; довідку про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 20.06.2022, згідно з якою запал М213 та запал УВРСМ-2 належать до категорії небезпечні і вимагають таких заходів безпеки як не піддавати механічному та термічному впливам; ухвалу слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2022, якою легалізовано обшук автомобіля обвинуваченого; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.07.2022, яким зафіксовано впізнання обвинуваченого свідком ОСОБА_12 , як особи яка керувала транспортним засобом в якому були виявлені боєприпаси; протокол проведення слідчого експерименту від 11.08.2022 за участю свідка ОСОБА_12 , під час проведення якого останній повідомив, що під час обшуку транспортного засобу було виявлено 2 гранати; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.08.2022, яким зафіксовано впізнання обвинуваченого свідком ОСОБА_15 , як особи, яку він бачив 20.06.2022; висновки експертиз № СЕ-19/104-22/17262-ВТХ від 17.08.2022, № СЕ-19/104-22/17189-БЛ від 29.06.2022, № СЕ-19/104-22/17195-БЛ від 01.07.2022, № СЕ-19/104-22/17199-БЛ від 30.06.2022, якими встановлено, що предмети вилучені 20.06.2022 в ході огляду автомобіля обвинуваченого є вибуховими бойовими припасами, вибуховими речовинами та пристроями; акт знищення (знешкодження) вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують від 30.06.2022; висновок судово-психіатричного експерта № 328 від 11.08.2022, яким встановлено, що обвинувачений застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; лист військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким відомості про закріплення зброї за обвинуваченим знищено під час бойових дій, бойові припаси з таким маркуванням не обліковуються в військовій частині НОМЕР_1 , вибухові речовини вибухові пристрої ОСОБА_8 , не видавалися.

Окрім цього, за клопотанням сторони обвинувачення, судом досліджено показання свідка ОСОБА_12 , який засвідчив, що під час обушку у автомобілі обвинуваченого було знайдено 2 гранати, патрони 7-62, ОСОБА_11 , який вказав, що під час обшуку автомобіля, був вилучений рюкзак, в якому знаходилися 2 магазина від автомату, 2 гранати, та ОСОБА_10 , який також вказав на вилучення у обвинуваченого 2 гранат та магазина з патронами.

Серед іншого, судом допитано свідків сторони захисту ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , які засвідчили факт керування належним обвинуваченому транспортним засобом також й іншими особами.

На переконання колегії суддів, цим доказам була надана належна оцінка, а тому суд дійшов правильного висновку, що вони винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 поза розумним сумнівом не доводять.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 інкриміновано, що він для виконання бойових завдань отримав вибухові речовини, а саме: конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1 промислового виготовлення, конструктивно оформлений заряд вибухової речовини, а саме споряджений корпус ручної, осколкової гранати М-67 промислового виготовлення, вибухові пристрої: запал типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення та запал типу М-213 промислового виготовлення, а також бойові припаси у кількості 54 гт., які є 7,62-мм проміжними патронами зразку 1943 року, та 19.06.2022, залишаючи розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , видані йому для службового користування боєприпаси не здав, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, поклав до салону належного йому автомобіля марки SsangYong, моделі Actyon, номерний знак НОМЕР_2 , вищевказані бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої і почав зберігати їх без передбаченого законом дозволу.

Між тим, з наданих військовою частиною НОМЕР_1 даних об`єктивно вбачається, що відомості про закріплення зброї за обвинуваченим знищено під час бойових дій, бойові припаси з таким маркуванням не обліковуються в військовій частині НОМЕР_1 , вибухові речовини вибухові пристрої ОСОБА_8 не видавалися.

Отже, обвинуваченому інкриміновано вчинення дій, які фактичним обставинам провадження не відповідають, а походження вилученої зброї залишилось невстановленим. За цих умов, враховуючи, що прокурор правом на зміну обвинувачення не скористався, вказаний доказ свідчить виключно на користь обвинуваченого.

Попри невідповідність встановлених в обвинувальному акті обставин наявним у матеріалах провадження доказам, колегія суддів вважає, що вказана довідка не може доводити й сам факт незаконності носіння та зберігання ОСОБА_8 бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв.

Як вбачається з письмових доказів, показань свідків та самого обвинуваченого, факт вилучення бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв з належного ОСОБА_8 транспортного засобу є беззаперечним.

Водночас, вирішуючи питання належності цих речей, колегія суддів звертає увагу на наявність у обвинуваченого статусу військовослужбовця, а також на оголошений на території України воєнний стан.

Разом із цим, суд керується також показаннями свідків сторони захисту ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , а також самого обвинуваченого, які засвідчили, що належним ОСОБА_8 транспортним засобом керували також й інші військовослужбовці та, крім іншого, перевозили на ньому гуманітарну допомогу.

Наведені обставини у сукупності свідчать, що транспортний засіб залучався в тому числі для виконання бойових завдань.

На вказану мету використання траспортного засобу вказують також й військова амуніція, виявлена в автомобілі.

При цьому, суд звертає увагу на те, що під час проведення обшуку було вилученого сліди папілярних узорів та РБК, проте їх належність залишилась невстановленою, хоча в даному випадку підлягала безумовній перевірці.

Отже, надані стороною обвинувачення докази не є достатнім підтвердженням доведення винуватості ОСОБА_8 поза розумним сумнівом, а тому колегія суддів погоджується з тим, що під час судового розгляду не знайшов підтвердження факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, саме обвинуваченим.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд не врахував обставини самовільного залишення обвинуваченим військової частини, то вони не заслуговують на увагу.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах провадження містяться акт службового розслідування за вхідним від 30 липня 2022 року, а також доповідь про самовільне залишення місця дислокації, бланки отримання пояснень та витяг з наказу, датовані 21 червня 2022 року.

Між тим, даних про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за такі дії, які б спростовували будь-які сумніви у даті цих подій, яка є граничною з датою проведення обшуку, матеріали провадження не містять.

Більш того, за умови законності отримання ОСОБА_8 бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, про що зазначено в обвинувальному акті, такі дії утворюють склад військового кримінального правопорушення. В іншому випадку, обвинуваченому має бути інкриміновано їх придбання.

Щодо доводів прокурора про те, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили факт вилучення вибухових речовин та вибухових пристроїв в його автомобілі, то вони також є необґрунтованими, оскільки ці показання не засвідчують належності вибухових речовин та вибухових пристроїв саме обвинуваченому.

Отже, апеляційний суд не погоджується з доводами прокурора та вважає, що суд навів у мотивувальній частині вироку переконливі мотиви та підстави виправдання обвинуваченого, які відповідають положенням п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, а тому приходить до висновку про повноту судового розгляду та відповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

На переконання колегії суддів, висновки суду про недоведеність вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України є законними, а необхідність виправдання останнього за цих обставин обґрунтованим, що відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, згідно з якими виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За результатами апеляційного перегляду вироку щодо ОСОБА_8 апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції з належним дотриманням вимог ст. ст. 22, 94, 370, 373 КПК України забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження. Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора з викладених у ній мотивів та вважає за необхідне вирок залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2024 року, яким ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4