16.06.2025
Справа № 642/3030/25
Провадження №1-кп/642/433/25
ВИРОК

іменем України

16 червня 2025 року

м.Харків

Холодногірський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000129 від 12.05.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Київ, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, не маючий на утриманні малолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, зареєстрований та фактичного проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 15.07.2024 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. ст. 125 КК України із призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 01.11.2024 року покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, замінено на покарання у виді громадських робіт строком на 50 годин (не відпрацьовано),

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Так, 10 травня 2025 року приблизно о 12-30 годині, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, знаходився за адресою АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт з раніше знайомою ОСОБА_6 ,

У ході конфлікту, діючи з раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, обумовлених особистими неприязними відносинами, переслідуючи мету нанесення тілесних ушкоджень та усвідомлюючи можливість настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 , наблизився до ОСОБА_6 , яка в той момент перебувала в положенні сидячи на дивані і, знаходячись у положенні стоячи, на відстані витягнутої руки, обличчям до ОСОБА_6 , наніс кулаком правої руки один удар у ділянку лівої брови, від удару потерпіла ОСОБА_6 впала на спину на диван.

Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 наніс потерпілій ОСОБА_6 кулаком правої руки один удар в ділянку правого ока, та один удар кулаком правої руки у ділянку лівого ока.

Не бажаючи припинити свої протиправні дії вчинювані відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_5 наніс один удар кулаком правої руки у ділянку носу, та ще один удар кулаком правої руки у ділянку щелепи потерпілої ОСОБА_6 , та відразу ж наніс ще один удар кулаком правої руки у ділянку лівого ока.

В результаті протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_6 , відповідно до висновку експерта № 09-802/2025 від 19.05.2025, було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синці (усього 3) - на верхній повіці правого ока з поширенням на праву скроневу ділянку (1); на верхній повіці лівого ока (1); на нижній повіці лівого ока (1); садно (усього 2) - в проекції лівої надбрівної дуги (1); на лівому крилі (1).

Встановлені синці (усього 3) - на верхній повіці правого ока з поширенням на праву скроневу ділянку (1); на верхній повіці лівого ока (1); на нижній повіці лівого ока (1); садно (усього 2) - в проекції лівої надбрівної дуги (1); на лівому крилі (1), викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали досудового розслідування, вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення-проступку доведена повністю та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше судимий: 15.07.2024 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125 КК України з призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 01.11.2024 року покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, замінено на покарання у виді громадських робіт строком на 50 годин (не відпрацьовано), тобто покарання за попереднім вироком не виконано, що вказує на його підвищену суспільну небезпеку, небажання стати на шлях виправлення, дотримуватись встановлених у суспільстві норм та правил, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, не працевлаштований, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей або батьків похилого віку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до п. 1 ч.1 ст.66 КК України - є щире каяття та активне сприяння розслідуванню кримінального проступку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.125 КК України - у вигляді 200 годин громадських годин з застосуванням ст.71 КК України, частково приєднати покарання, призначене за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 15.07.2024 з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 01.11.2024 та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, якіє багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих таобтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.ст.50,65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах санкції частини зазначеної статті у виді громадських робіт, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, сприятиме його перевихованню.

Крім того, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК ) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування

основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також

коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до

набрання ним законної сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження кримінальне правопорушення - проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, ОСОБА_5 вчинив під час відбуття покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 15.07.2024 за ч.1 ст.125 КК України з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 01.11.2024, тому суд при призначенні покарання, враховує позицію прокурора по справі, керується положеннями ст.71 КК України, та призначає покарання за сукупністю вироків, а саме до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднує покарання, призначене за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 15.07.2024 за ч.1 ст.125 КК України з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 01.11.2024, остаточно визначив покарання у вигляді громадських робіт строком 240 годин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року по справі № 766/39/17.

На переконання суду, призначення такого покарання обвинуваченому буде відповідати вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає положенням ст.65 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Початок строку відбування призначеного ОСОБА_5 покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вирок

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався та підстав для його обрання немає.

Прокурором подано суду матеріали кримінального провадження №0000129 від 12.05.2025 щодо ОСОБА_5 зібрані відповідно до вимог КПК України, які підлягають зберіганню разом зі справою.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 368, 370, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді 200 (двісті) годин громадських робіт.

Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати покарання, призначене вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 15.07.2024 за ч.1 ст.125 КК України з урахуванням ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 01.11.2024 та остаточно призначити покарання у вигляді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Матеріали кримінального провадження №0000129 від 12.05.2025 щодо ОСОБА_5 , зібрані відповідно до вимог КПК України - зберігати разом зі справою.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Холодногірський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_7