Номер провадження: 11-кп/813/890/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у спеціальному судовому провадженні матеріали кримінального провадження №0000049 від 07.02.2023 року заапеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29.08.2024 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянина України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 та йому призначено покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, виконавчих органах та органах місцевого самоврядування строком на 12 (дванадцять) років, з конфіскацією всього майна.

Строк відбування покарання рахується з дня звернення вироку до виконання з моменту затримання ОСОБА_8 .

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Орієнтовно у період з 2014 року по 2015 рік, однак не пізніше літа 2015 року (точні дата і час судом не встановлені) у громадянина України ОСОБА_8 , який проживав у місті Одесі та сповідував комуністичну ідеологію, виник злочинний умисел на вчинення активних дій на шкоду державній безпеці України.

Так, ОСОБА_8 , перебуваючи у місті Одесі, був невдоволеним чинною державною владою в Україні, сповідував антиукраїнську ідеологію створення так званої «Новороссии» та ідею неприйняття державності України, являвся прихильником приєднання території України до Російської Федерації або створення на її території проросійських псевдодержавних утворень на кшталт так званих «ЛНР/ДНР».

Крім того, ОСОБА_8 у вищевказаний період часу підтримував збройну агресію Російської Федерації проти України, яка мала місце з 2014 року на території Донецької та Луганської областей, а також Автономної Республіки Крим, визнавав її правомірною та підшукував способи сприяти їй. ОСОБА_8 усвідомлював, що Російська Федерація здійснює неспровоковану військову агресію та збройний напад проти України, у зв?язку з чим у нього виник злочинний умисел, направлений на надання Російській Федерації, її державним органам, організаціям і представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, для реалізації якого він залишив місто Одесу та виїхав на тимчасово окуповану територію Донецької області у місто Донецьк, де в подальшому 19.05.2017 року отримав так званий «паспорт громадянина ДНР».

У січні 2023 року, однак не пізніше 10.01.2023 року (більш точні дата та час судом не встановлені), ОСОБА_8 , являючись громадянином України, перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, керуючись ідеологічним мотивом, спрямованим на досягнення мети встановлення так званого «русского мира» на території України, вчинив умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) та збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі представникам артилерійської бригади 1-го Армійського корпусу так званої «ДНР», тобто збройному формуванню держави-агресора, наступних матеріальних ресурсів: рідини для артилерії «ПОЖ-70» («противооткатная жидкость») у кількості 3 бочок, об?ємом по 220 літрів; буржуйок і гуманітарної допомоги, про що зняв і опублікував в мережі Інтернет на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у російському багатоплатформовому месенджері «Telegram» пропагандистський відеоролик-звіт з собою та представником збройного формування держави-агресора за веб-адресою: t.me/ghost_of_novorossia/9166.

У подальшому, продовжуючи злочинну діяльність, у січні 2023 року, однак не пізніше 13.01.2023 року (більш точні дата та час судом не встановлені) ОСОБА_8 , будучи громадянином України, перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, керуючись ідеологічним мотивом, спрямованим на досягнення мети встановлення так званого «русского мира» на території України, вчинив умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) та збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі представникам так званої «народной милиции ДНР», тобто збройному формуванню держави-агресора, наступних матеріальних ресурсів: 10 буржуйок, 240 комплектів термобілизни, 50 спальних мішків, 150 пар рукавиць, засоби гігієни, одяг, гуманітарні предмети тощо, про що зняв і опублікував в мережі Інтернет на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у російському багатоплатформовому месенджері «Telegram» пропагандистський відеоролик-звіт з собою та представником збройного формування держави-агресора за веб-адресою: t.me/ghost_of_novorossia/9199.

Далі, продовжуючи злочинну діяльність, у січні 2023 року, однак не пізніше 15.01.2023 року (більш точні дата та час судом не встановлені), ОСОБА_8 , будучи громадянином України, перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, керуючись ідеологічним мотивом, спрямованим на досягнення мети встановлення так званого «русского мира» на території України, вчинив умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) та збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі представникам так званої «народной милиции ДНР», тобто збройному формуванню держави-агресора, наступних матеріальних ресурсів: автомобіля «ВАЗ Нива», автомобіля «УАЗ», навушників тощо, про що зняв і опублікував в мережі Інтернет на каналі «ПриZрак Новороссии» у російському багатоплатформовому месенджері «Telegram» пропагандистський відеоролик-звіт з собою та представником збройного формування держави-агресора за веб-адресою: t.me/ghost_of_novorossia/9231.

Збройні формування держави-агресора, яким ОСОБА_8 надає допомогу, приймають участь у бойових діях проти України.

Ухвалою місцевого суду від 30.11.2023 року вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду та ухвалено здійснювати спеціальне судове провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Не погоджуючись з вироком суду, захисник подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, неповноту судового розгляду, просить його скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Захисник в обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на такі доводи:

-судом першої інстанції не надано оцінку письмовим матеріалам сторони обвинувачення, а саме протоколу огляду інформації від 23.02.2023 року;

-покази свідка ОСОБА_9 є надуманими та даний свідок спочатку вказувала, що є троюрідною сестрою обвинуваченого, а потім вказувала що є тіткою, що викликає сумніви у спорідненості обвинуваченого та свідка;

-відсутність суб`єктивної сторони злочину та відповідно недоведеність вини поза розумним сумнівом.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Відповідно до ч.3 ст.323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч.2 ст.297-1 КПК, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст.297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Обвинуваченого було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги з дотриманням правил, передбачених ч.8 ст.135 та ст.323 КПК України, зокрема шляхом надсилання повідомлень за останнім відомим місцем проживання обвинуваченого та шляхом публікацій повідомлень про виклик до суду в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), а також шляхом розміщення повісток про виклик до суду на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на веб-сайті Одеського апеляційного суду та направлення документів на адресу його захисника.

Однак, обвинувачений до суду не з`явився, заяв чи клопотань не подавав, показів суду не надавав, у зв`язку з чим судовий розгляд у даному кримінальному провадженні здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) з обов`язковою участю захисника, що був забезпечений державою, яка не заперечувала проти апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Положеннями ст.2 КПК регламентовано, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Відповідно до статей 8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Однак, зазначені вимоги закону судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження виконані не були.

Відповідно до вимог Розділу IV КПК, участь обвинуваченого під час підготовчого судового засідання та судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим, міжнародними нормативно - правовими актами в сфері захисту прав людини.

Право обвинувачуваного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, є істотним елементом засобів процесуального захисту, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Крім того, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права 1966 року передбачає, що кожний має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому обвинувачення на ряд гарантій на основі повної рівності й, зокрема, бути засудженим у його присутності та захищати себе особисто або за допомогою обраного ним захисника.

Таким чином, особиста присутність особи у судовому процесі, виділена як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої «кожна людина має право під час будь - якого кримінального обвинувачення, що їй пред?явлене, на справедливий розгляд справи судом».

Процедура «in absentia» це спеціальна процедура кримінального провадження (досудового розслідування та судового розгляду) за відсутності обвинуваченого. Процесуальний інститут спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду передбачений низкою міжнародних документів. Зокрема, про вироки, винесені за відсутності обвинуваченого (in absentia), тобто заочно, йдеться у п. «f» ст. 1, ч. 2 ст. 9, ст.ст. 21, 22, 23 та інших статтях Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року. Рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи № 6R 18 від 17 вересня 1987 року «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» надано право судам першої інстанції держав-членів розглядати справи і ухвалювати рішення за відсутності обвинуваченого, за умови, що він був належно проінформований про дату судового засідання і своє право на законне чи інше представництво.

У Резолюції 75 Комітету міністрів Ради Європи «Про критерії, які регламентують здійснення провадження за відсутності обвинуваченого» від 19 січня 1973 року сформульовані умови та мінімальний перелік правил заочного розгляду, якими повинні керуватися держави члени Ради Європи при розгляді справи за відсутності обвинуваченого. Згідно цих правил умовами заочного розгляду є: обов`язкове належне повідомлення обвинуваченого про розгляд його справи в суді, що є однією із головних гарантій справедливого судового розгляду при заочному судовому розгляді справи. Необхідно, щоб обвинувачений дізнався про проведення судового розгляду заздалегідь і встиг підготовитися до захисту. При цьому в повістці обов`язково повинна міститися інформація про наслідки неявки обвинуваченого, а також можливості проведення заочного розгляду кримінальної справи.

Так, з метою забезпечення невідворотності покарання за злочини проти основ національної безпеки, миру, безпеки людства та міжнародного порядку, за окремі злочини проти життя особи, власності, громадської безпеки, а також у сфері підприємницької службової та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, з 31 жовтня 2014 року в Україні запроваджено інститут спеціального кримінального провадження.

Важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб які беруть участь у кримінальному провадження відповідно до Рекомендацій № R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про спрощення кримінального провадження», держави-члени Ради мають розглянути питання про надання судам першої інстанції можливості розглядати справи і приймати щодо них рішення за відсутності обвинуваченого за умови, що обвинувачений був проінформований належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді, тобто дотримуються гарантій, які забезпечують права особи закріплені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Право на участь у судовому розгляді кримінальної справи щодо себе є фундаментальним правом обвинуваченого адже завдяки йому він може ефективно реалізувати своє право на захист від обвинувачення подавати докази заявляти клопотання тощо. Право бути присутнім забезпечує обвинуваченому право на справедливий судовий розгляд.

Порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні регламентований ст.135 КПК.

Відповідно до ч.1 ст.135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з ч.ч.1, 2, 4-7 цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам) (ч.8 ст.135 КПК).

Статтею 323 КПК передбачені наслідки неприбуття обвинуваченого.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що процедура «in absentia» неминуче припускає деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання обвинуваченого. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Відповідно до ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у ч.2 ст.297-1 КПК, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Участь захисника у спеціальному судовому провадженні є обов`язковою.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст.297-5 КПК та на офіційному веб-сайті суду.

З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Вказані приписи ст.323 КПК, на переконання колегії суддів, місцевим судом не виконані.

Із обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що в кримінальному провадженні №0000049 від 07.02.2023 рокуза обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст.111-2 КК України здійснювалося спеціальне досудове розслідування (а.п.1-10 т.1).

21.06.2023 року ухвалою місцевого суду призначене підготовче судове засідання на 22.06.2023 року та прийнято рішення про виклик учасників судового провадження, зазначених у ч.2 ст.314 КПК, а саме: обвинуваченого, захисника та прокурора (а.п.13 т.1).

Однак, будь-які відомості про здійснення виклику обвинуваченого ОСОБА_8 на вказану дату відсутні в матеріалах кримінального провадження.

22.06.2023 року та 28.08.2023 року підготовчі судові засідання відкладені, у зв?язку із неявкою учасників провадження, а обвинувачений знову не викликався судом.

Разом з цим, 28.08.2023 року, прокурором до суду подане клопотання про здійснення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , який переховується від суду на тимчасово окупованій території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у розшук; клопотання про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_8 з метою приводу для участі в розгляді клопотання обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою; а також клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Далі, у підготовчі судові засідання, призначені на 26.09.2023 року, 05.10.2023 року, 24.10.2023 року, обвинувачений знову судом не викликався, а засідання відкладалися з різних підстав.

Вперше виклик обвинуваченого ОСОБА_8 було здійснено лише на 30.11.2023 року через публікацію в газеті «Урядовий кур?єр», підтвердження про виклик обвинуваченого іншими способами, передбаченими кримінальним процесуальним законом, в матеріалах кримінального провадження відсутнє.

30.11.2023 року підготовче судове засідання проведено за участю захисника та прокурора, за результатами якого постановлено ухвалу про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 та призначено судовий розгляду на 21.12.2023 року, а також прийнято рішення про виклик до суду прокурора та захисника (а.п.88-89 т.1).

Таким чином, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості стосовно того, з яких підстав місцевий суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без виклику обвинуваченого.

Усі подальші судові засідання також проводились без участі обвинуваченого ОСОБА_8 .

При цьому, у судові засідання на 21.12.2023 року, на 11.04.2024 року, на 28.08.2024 року обвинувачений повідомлявся шляхом публікації виклику у газеті «Урядовий кур?єр».

Підтвердження про здійснення виклику обвинуваченого в судові засідання на 15.02.2024 року, на 05.06.2024 року відсутні.

Разом з цим, 21.12.2023 року в судовому засіданні за участю прокурора та захисника визначено порядок і обсяг дослідження доказів, а саме з урахуванням спеціального судового провадження визначено дослідити письмові докази у кримінальному провадженні та перейти до судових дебатів. Прокурором долучені письмові докази кримінального провадження та розпочато їх дослідження.

11.04.2024 року у судовому засіданні в присутності тих же учасників проведено допит свідка ОСОБА_9 , а також оглянуто відео до протоколу огляду.

28.08.2024 року у судовому засіданні продовжено дослідження письмових доказів у кримінальному провадженні, проведено судові дебати, після чого суд видалився до нарадчої кімнати та наступного дня оголосив оскаржений вирок.

З огляду на викладене, слід констатувати, що місцевий суд, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, при проведенні спеціального судового розгляду кримінальне провадження, не дотримався в повній мірі вимог ст.323 КПК.

З обвинувального акта та документів, наявних в матеріалах кримінального провадження вбачається, що останнє відоме місце проживання обвинуваченого ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 .

Однак, у порушення вимог ч.3 ст.323 КПК, повістка про виклик обвинуваченого за останнім відомим місцем проживання чи перебування не надсилалась.

Підтвердження про надсилання захиснику обвинуваченого адвокату ОСОБА_7 , процесуальних документів, що підлягали врученню обвинуваченому, також в матеріалах справи відсутнє, що свідчить про недотримання місцевим судом вимог ч.3 ст.323 КПК.

Також із матеріалів провадження вбачається, на виконання вимог кримінального процесуального закону, виклики обвинуваченого ОСОБА_8 у підготовче судове засідання на 30.11.2023 року, у судові засідання на 21.12.2023 року, на 11.04.2024 року, на 28.08.2024 року були здійснені шляхом публікації в газеті «Урядовий кур?єр». Однак, вказаних публікацій про виклики обвинуваченого в інші судові засідання фактично здійснено не було.

Окрім цього, в матеріалах провадження відсутня інформація про публікацію повісток про виклик обвинуваченого та документів для нього на офіційному веб-сайті місцевого суду, що також не відповідає приписам ч.3 ст.323 КПК.

Тобто, за весь час підготовчого та судового провадження, місцевим судом не було в повному обсязі дотримано вимог ч.3 ст.323 КПК, зокрема не повідомлено обвинуваченого ОСОБА_8 про дату, час та місце розгляду справи щодо нього, передбаченими кримінальним процесуальним законом способами, а саме: шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання обвинуваченого; направлення процесуальних документів, що підлягають врученню обвинуваченому, на адресу його захисника; здійснення обов`язкової публікації у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, зокрема у газеті «Урядовий кур?єр», а також на офіційному веб-сайті Приморського районного суду м. Одеси.

Апеляційний суд наголошує, що право бути присутнім забезпечує обвинуваченому право на справедливий судовий розгляд, в той же час в даній справі відсутні беззаперечні докази, що ОСОБА_8 в достатній мірі проінформований про те, що відбувався судовий розгляд його справи, а також підстави з яких можна було б зробити висновок, що обвинувачений відмовилися від свого права приймати участь в слуханні справи, що в свою чергу є порушенням права на захист обвинуваченого.

Так, у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.

У справі «Сейдовіч проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутності офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя.

У даній справі колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції не дотримався вимог ч.5 ст.374 КПК щодо порядку спеціального судового провадження (in absentia), оскільки оскаржений вирок, ухвалений за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia) за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , не містить окремого обґрунтування, та перевірки місцевим судом того, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Згідно з ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ч.1 цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

Враховуючи специфіку розгляду справ за відсутності обвинуваченого (in absentia), колегія суддів, також звертає увагу на недопустимість спрощеного підходу та формального розгляду клопотань прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та про дозвіл на затримання останнього з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказані обставини, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 412, 415 КПК, апеляційний суд визнає істотними порушеннями, які тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Пунктом 6 ч.1 ст.407 КПК передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.415 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені ч.2 ст.412 цього Кодексу.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст.ст. 7, 9 КПК, апеляційний суд, вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотним порушенням вимог КПК, а тому з урахуванням положень ст.ст. 412, 415 КПК, визнається апеляційним судом істотними, що у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК тягне за собою скасування вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Оскільки вирок суду підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду, колегія суддів не розглядає доводи апеляційної скарги захисника по суті пред`явленого обвинувачення, та не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність вини, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти недотримання вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК, ретельно перевірити доводи сторони захисту про не встановлення достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, дати належну оцінку зібраним доказам у кримінальному провадженні, та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону та забезпечить виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 29.08.2024 року в кримінальному проваджені №0000049 від 07.02.2023 року, яким ОСОБА_8 , засудженийза ч.1 ст.111-2 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження №0000049 від 07.02.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4