Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4922/25
Номер провадження 1-кп/711/441/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000613 від 18.02.2025 стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст. 89 КК України вважається раніше не судимим,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Придніпровським районним судом м. Черкаси здійснюється розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 України.

У судовому засідання прокурор ОСОБА_3 звернулася з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Підставами для клопотання прокурор вказала продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При обґрунтуванні клопотання прокурор посилалася на тяжкість злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та передбачене за нього покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, що свідчить про ризик можливого переховування від суду при перебуванні на волі під тягарем кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Така схильність обвинуваченого обумовлена тією обставиною, що одразу після вчинення злочину ОСОБА_5 з місця події зник, залишивши потерпілу у безпорадному стані.

Істотним вважала прокурор ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, які є близькими йому особами, пов`язаними з ОСОБА_5 сімейними зв`язками. Інша частина свідків є мешканцями житлового будинку, де проживав обвинувачений. Вагомою обставиною прокурор назвала те, що потерпіла ОСОБА_7 є матір`ю обвинуваченого, спільно з ним проживала, є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує сторонньої допомоги, у зв`язку із чим обвинувачений має реальну можливість здійснення на неї впливу, у тому числі фізичного, на що вказують обставини інкримінованого йому злочину, з метою зміни її показань чи відмови від них. Прокурор наголошувала на необхідності забезпечення безпеки в першу чергу потерпілої, а також свідків і унеможливленні незаконного впливу на них з боку обвинуваченого, що є основним завданням на цій стадії судового розгляду.

На існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення вказує попереднє притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення ряду тяжких злочинів, у тому числі проти життя та здоров`я особи, зміст його нинішнього обвинувачення, а також такі фактори, як ведення асоціального способу життя, рівень соціальних зв`язків обвинуваченого, який не має на утриманні дітей, не одружений, офіційно не працевлаштований, має репутацію особи, що причетна до вчинення тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи. У підсумку прокурор просила задовольнити клопотання і продовжити ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Представник потерпілого ОСОБА_4 клопотання прокурора підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Вказала на обґрунтований ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу, яка тяжко переживає події, пов`язані з кримінальним правопорушенням, які з огляду на її стан здоров`я, є тяжким фізичним і моральним фактором впливу на неї.

Обвинувачений ОСОБА_5 наполягав на тому, що наведені прокурором ризики не доведені, прокурор не надав жодного доказу на їх обґрунтування. Повторив, що не має доступу до спільного з матір`ю житла, оскільки ключі у нього забрали під час досудового розслідування. Також вказав, що ніхто із сусідів по будинку, які є свідками у провадженні, не скаржився на його агресивність або негативну поведінку, з усіма він підтримував добросусідські відносини. Вважав, що відповідним для нього буде застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, який він може відбувати за адресою проживання свого батька, по АДРЕСА_2 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , вказав на непідтвердженість наведених прокурором ризиків, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, вказав, що прокурор не навів доводів неможливості застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Заслухавши доводи сторін, при вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як вказано у ч. 1 ст. 177 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу або його зміну, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини відповідно до статті 178 КПК України.

18.02.2025 ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.02.2025 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 18.04.2025.

15.04.2025 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 19.05.2025 включно.

Під час судового провадження ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.07.2025 обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, по 06.09.2025 включно.

Аналізуючи наведені в клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу ризики, суд вважає аргументованими доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, після вчинення злочину з місця події зник, залишивши потерпілу у безпорадному стані, тому, перебуваючи на волі під тягарем кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, обвинувачений може переховуватись від суду, про що свідчать також відсутність у обвинуваченого офіційного працевлаштування чи джерел доходу, власного житла, його сімейний стан, що вказує на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши до особи запобіжний захід. При цьому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд враховує, що ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищує ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводить, що ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду є достатньо високим.

Суд погоджується з продовженням існування ризику незаконного впливу на потерпілу, яка є матір`ю обвинуваченого, та свідків та у цьому кримінальному провадженні у вигляді їх залякування, умовлянь, переконань, примушування із застосуванням фізичної сили або погроз її застосування чи впливу іншим чином з метою схилити до зміни, спотворення їхніх показань або відмови від показань, які викривають дії обвинуваченого. Зважаючи на початковий етап судового провадження, свідки поки що не допитані в судовому засіданні. Разом з тим, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також суд вважає актуальним ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення ряду тяжких злочинів, у тому числі проти життя та здоров`я особи. Крім того, ризик впливу на свідків опосередковано може свідчити про можливе вчинення обвинуваченим дій, які можуть містити самостійний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України, тобто перешкоджання з`явленню свідка, потерпілого, експерта, спеціаліста, примушування їх до відмови від давання показань чи висновку.

На переконання суду, інший менш суворий запобіжний захід, в тому числі домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, чи забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього законом процесуальних обов`язків, а тому вказані обставини та ризики виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою і підстав для зміни запобіжного заходу на цьому етапі судового провадження суд не вбачає.

Одночасно суд звертає увагу, що сутністю запобіжного заходу у виді домашнього арещту відповідно до ст. 181 КПК України є заборона обвинуваченому цілодобово або у визначений час доби залишати житло. Суд вкотре наголошує, що стороною захисту не надано доказів щодо фактичної можливості утримання обвинуваченого під домашнім арештом за названою ним адресою - АДРЕСА_2 , так само, як і відомостей про власника цього житла, його зв`язки із обвинуваченим.

Одним із основних принципів кримінального судочинства є передбачений ст. 22 КПК України принцип змагальності сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а збирання доказів і надання їх суду та доведення перед судом певних обставин покладається на сторони провадження.

Крім того, виконання обвинуваченим умов і обмежень запобіжного заходу у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , тобто фактично у сусідній квартирі з його колишнім помешканням, де наразі проживає потерпіла, суперечитиме перш за все інтересам і безпеці самої потерпілої, а також становитиме собою певний фактор впливу на рівень істотності ризику незаконного впливу обвинуваченим на потерпілу і свідків у провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_5 , відповідно до обвинувального акта, вчинений обвинуваченим із застосуванням насильства проти потерпілої, суд вважає за можливе при продовженні тримання під вартою не визначати ОСОБА_5 розмір застави.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання ОСОБА_5 під вартою, що забезпечить його належну процесуальну поведінку та дотримання визначених законом обов`язків і буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим у справі ризикам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177-178, 181, 199, 314-315, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 01 листопада 2025 року включно, без визначення розміру застави, з утриманням в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню, однак може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, а в разі оскарження - після розгляду скарги апеляційним судом, якщо така не буде скасована.

Копії ухвали направити до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор», вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1