КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

адвокатів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

власника майна - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року, -

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС ГУ СБУ у м Києві та Київській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно на мобільний телефон марки «iPhone 13 Pro», моделі HLVH3ZD/A, серійний номер: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу та доповнення, в яких просить скасувати ухвалу судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому такою, яка підлягає скасуванню.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя помилково дійшов висновку про арешт майна з підстав подальшої можливої конфіскації.

Разом з цим, поза увагою суду залишився той факт, що прокурором в судовому засіданні наголошувалося, що мобільний телефон марки «iPhone13 Pro», номер моделі MLVH3ZD/A, серійний номер НОМЕР_2 у захисному чохлі було визнано речовим доказом.

Крім того, протоколом огляду вилученого мобільного телефона, підтверджується наявність в ньому інформації, що становить інтерес для кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, власника майна та адвокатів про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих матеріалів справи, слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000261 від 12.07.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

29.04.2025старший слідчий в ОВС ГУ СБУ у м Києві та Київській області ОСОБА_11 , за погодженням зпрокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 ,звернулась до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме мобільний телефон марки «iPhone 13 Pro», моделі HLVH3ZD/A, серійний номер: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 .

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року у задоволенні клопотання відмовлено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Кримінальний процесуальний закон передбачає обов`язкові вимоги, яким має відповідати клопотання про арешт майна і перевірку відповідності клопотання вказаним вимогам покладено на слідчого суддю. Серед таких вимог згідно п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, зокрема, є те, що в клопотанні про арешт майна має бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Враховуючи надані матеріали провадження, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про відсутність підстав для арешту вказаного майна є законним та обґрунтованим.

Так, слідчий, подаючи клопотання про накладення арешту на мобільний телефон, визначила метою такого арешту лише необхідність забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного у випадку постановлення обвинувального вироку щодо нього.

Тому, необхідність у накладенні арешту на мобільний телефон, вилучений у ОСОБА_8 , з метою забезпечення його збереження як речового доказу, слідчим суддею не розглядається.

Відтак доводи апеляційної скарги прокурора щодо помилковості висновку слідчого судді за наведених вище обставин не заслуговують на увагу.

Крім того, згідно з частиною другою статті 49 Кримінально-виконавчого кодексу України Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні.

В додатку до Закону України «Про виконавче провадження» міститься Перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, до якого, серед іншого, включені: персональний комп`ютер на сім`ю, один мобільний телефон - на кожну особу.

Таким чином, вилучений у ОСОБА_8 мобільний телефон не може підлягати конфіскації з огляду на положення чинного законодавства, а тому немає жодних підстав для накладення на нього арешту, в тому числі лише в частині заборони розпорядження, як на тому наполягає слідчий у клопотанні.

Таким чином судом першої інстанції в повному обсязі дотримано вимоги закону, які повинні бути враховані під час розгляду клопотання про арешт майна, та обґрунтовано відмовлено в задоволенні внесеного на розгляд клопотання.

Керуючись ст.ст. 170 - 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС ГУ СБУ у м Києві та Київській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно на мобільний телефон марки «iPhone 13 Pro», моделі HLVH3ZD/A, серійний номер: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/4227/2025 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 760/11413/25

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_12

Доповідач: ОСОБА_1