ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2884/25 Справа № 188/1556/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000345, № 0000058 про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Петропавлівка, Петропавлівського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 263, частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 03 жовтня 2025 року в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні двох кримінальних правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років, прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), запобігти яким неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Судом також враховано особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК не судимий, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місце його проживання або визначити заставу в мінімальному розмірі у разі незмінності запобіжного заходу.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що обвинувачений утримується під вартою рік, ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу зі сплином часу не можуть бути незмінними і безумовно продовжувати існувати на стадії судового розгляду. На думку захисту, судом необ`єктивно досліджені та враховані обставини, які надають можливість застосувати більш м`який запобіжний захід. Заявлені ризики не доведені стороною обвинувачення, є лише припущенням, суд також не обґрунтував в ухвалі мотиви щодо неможливості визначити розмір застави. Судом не враховано в повній мірі в порядку ст. 178 КПК, що обвинувачений має постійне місце проживання за місцем реєстрації, має на утриманні неповнолітню доньку, батьків похилого віку, проживає разом з матір`ю, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, в розшуку ніколи не перебував, має статус військовослужбовця.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Прокурором в судовому засіданні в суді першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Разом з тим, враховуючи стадію кримінального провадження апеляційний суд не має повноважень входити в перевірку доказів кримінального провадження та надавати їм оцінку, оскільки в такому випадку неминуче увійде у вирішення тих питань, які на цій стадії відносяться до повноважень суду першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження по суті.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є достатньо обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують.

Відповідно до клопотання прокурора метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання ризикам переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, вчинення нового кримінального правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого та доводи захисту, викладені в судовому засіданні про необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та які відносяться до категорії тяжких (ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК), за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 7 років та яке йому загрожує у разі визнання його винуватим та відповідно наявність, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до переконливого висновку про необхідність продовження останньому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Також тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуваимю, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику, що підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд враховує ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, іншого запобіжного заходу, що може значно ускладнити органам правопорядку вжиття заходів реагування на таку поведінку обвинуваченого та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Обґрунтованими є і висновки суду про доведеність ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів, враховуючи, що такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

При цьому судом першої інстанції також враховано обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, зокрема останній обвинувачується у вчиненні хуліганських дій стосовно потерпілих із застосуванням бойової гранати та як встановлено в судовому засіданні судом обвинувачений тривалий час переслідував потерпілу ОСОБА_9 , яка з цього приводу неодноразово зверталася до поліції.

Отже, викладені обставини у сукупності свідчать про те, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Враховуючи характер пред`явленого обвинувачення, продовження військового стану, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, які не зменшились, судовий розгляд триває, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та доцільним у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи відповідне рішення, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про його особу, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Суд апеляційної інстанції також зважає на доводи захисника про наявність в обвинуваченого постійного місця проживання за місцем реєстрації, батьків похилого віку та статусу військовослужбовця, однак вказані обставини не можуть бути самодостатньою підставою для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції та на даний час не спростовують правильності висновків суду про те, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну його процесуальну поведінку та запобігти наявним ризикам.

Суд першої інстанції належним чином виконав вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК та дійшов обґрунтованого висновку про не визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, з чим погоджується колегія суддів, а відповідні доводи захисту є неспроможними.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 1 статті 263, частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4