Номер провадження: 11-кп/813/292/25
Справа № 496/1793/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17.05.2023 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово засудженого, останній раз 17.03.2016 року Приморським районним судом м. Одеса за ч.1 ст.121 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, згідно ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України у кримінальному провадженні №0001584 від 04.04.2018 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2016 року та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у вигляді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислений з моменту взяття особу під варту, тобто з 01.04.2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений у виді тримання під вартою.

Також вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно оскаржуваного вироку:

ОСОБА_7 незаконно придбав патрони у кількості 223 штуки, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, став зберігати їх в будинку АДРЕСА_2 , тобто по місцю свого проживання. 03.04.2018 року, в період часу з 22:40 години по 23:49 годину, під час проведення співробітниками СВ Суворовського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області обшуку будинку АДРЕСА_2 , в присутності ОСОБА_7 працівниками Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області виявлено та вилучено патрони у кількості 223 штук, які останній зберігав без передбаченого законом дозволу. Сім патронів, з числа виявлених та вилучених за місцем мешкання ОСОБА_7 , являються боєприпасами, мисливськими патронами 12 калібру; тридцять один патрон, з числа виявлених та вилучених за місцем мешкання ОСОБА_7 , являються боєприпасами, патронами калібру 7,62x39мм; один патрон, з числа виявлених та вилучених за місцем мешкання ОСОБА_7 , являється боєприпасам, патроном калібру 9x18мм; сто вісімнадцять патронів, з числа виявлених та вилучених за місцем мешкання ОСОБА_7 , являються боєприпасами, патронами калібру 5,6х 15,6мм.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї, обвинувачений оскаржує висновки суду щодо встановлення його провини, оскільки інкримінованого злочину він не вчиняв, досудове розслідування проводилось неповно, із порушеннями вимог КПК України, судом не було надано належної уваги показам допитаних свідків, які мають важливе значення для справи та які зазначали про неналежність вилучених патронів обвинуваченому, в матеріалах справи відсутні належні докази винуватості обвинуваченого, оскільки вилучені патрони є власністю особи на ім`я « ОСОБА_9 ».

Досудове розслідування проведено неповно та з порушенням його права на захист, оскільки йому не був призначений захисник.

Крім того зазначає, що провину взяв на себе лише по проханню співробітників поліції, які обіцяли обвинуваченому покарання у вигляді штрафу.

На підставі цього просить вирок суду першої інстанції відносно нього скасувати з підстав його невинуватості.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду: обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги та доповнень до неї підтримали, просили задовольнити. Захисник у судових дебатах просила ухвалити виправдувальний вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 в судових дебатах просив у разі залишення вироку без змін зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23.11.2015 року по 17.03.2016 року із розрахунку день за два, які відбуті ним за попереднім вироком.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, наведених у вироку.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинуваченийОСОБА_7 вину у скоєнні злочину не визнав та пояснив, що до нього приїхала поліція, поліціанти зв`язали його, та питали, чи є в нього патрони, він повідомив що в нього патронів немає, але знає що вони є у чоловіка на ім`я ОСОБА_9 , тоді він разом з поліцією поїхав до Жори до додому, де на подвір`ї був чемодан із патронами. Поліція наказала взяти чемодан з патронами та сісти машину. Вказаний чемодан з патронами привезли до його будинку по АДРЕСА_2 , де він сховав його біля дров. Після чого з`явилася прокуратура та знайшла цей чемодан. Поліція наказала писати чистосердечне зізнання, та пообіцяла що за це йому буде лише штраф.

Водночас, не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, суд 1-ої інстанції, мотивуючи доведеність його вини у вчиненні зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, послався у вироку на наступні докази:

- витяг з ЄРДР, відповідно до якого 03.04.2018, в період часу з 22:40 години по 23:49 годину, співробітниками Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області спільно із співробітниками Одеської місцевої прокуратури №4 було проведено обшук по місцю проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 . Під час обшуку у останнього було виявлено та вилучено патрони загальною кількістю 223 штуки;

- заяву ОСОБА_10 відповідно до якої заявник мав багато зброї та патронів, частину яких ОСОБА_7 зберігав за місцем свого мешкання;

- протокол обшуку від 03.04.2018 року, відповідно до якого на прилеглій території будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: патрони калібру 7,62 мм у кількості 31 шт., патрони холості у кількості 66 шт. без маркування; патрони калібру 5,6 мм у кількості 118 шт.; патрони мисливські калібру 12 у кількості 7 шт., патрони калібру 9 мм. у кількості 1 шт. Будь-яких зауважень від сторін під час обшуку не надходило;

- копію ухвали слідчого судді від 05.04.2018 року, про надання дозволу на проведення обшуку будинку АДРЕСА_2 ;

- копію ухвали слідчого судді від 05.04.2018 року, відповідно до якої накладено арешт на вилучене під час проведення обшуку будинку АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме на: патрони калібру 7,62 мм у кількості 31 шт., патрони холості у кількості 66 шт. без маркування; патрони калібру 5,6 мм у кількості 118 шт.; патрони мисливські калібру 12 у кількості 7шт., патрони калібру 9 мм. у кількості 1 шт.

- висновок експерта від 20.04.2018 №322-Б, відповідно до якого, сім з наданих на дослідження патронів являються боєприпасами, мисливськими патронами 12 калібру, виготовленими промисловим способом та призначеними до стрільби з гладкоствольної вогнепальної зброї - мисливських рушниць відповідного (12-го) калібру. Тридцять один з наданих на дослідження патронів являються боєприпасами, патронами, калібру 7,62x39мм, виготовленими промисловим способом, на підприємстві «Клімовський патронний завод», м. Клімов, СРСР, у 1966 році та призначеними до стрільби з нарізної вогнепальної зброї - автоматів Калашникова зразку 1947, та його модифікацій, самозарядних карабінів Симонова, та іншої вогнепальної зброї вказаного калібру. Один з наданих на дослідження патронів являється боєприпасам, патроном, калібру 9x18мм, виготовленим промисловим способом, на підприємстві «Юрюзанський патронний завод», м. Юрюзань, СРСР, у 1980 році та призначений до стрільби з нарізної вогнепальної зброї - пістолетів Макарова (ПМ), Форт, автоматичних пістолетів Стечкина (АПС), та інших, відповідного калібру. Наданий на дослідження патрон конструктивних змін не має. Сто вісімнадцять з наданих на дослідження патронів являються боєприпасами, спортивно-мисливськими патронами кільцевого займання калібру 5,6x15,6мм R (.22Lr) виготовленими промисловим способом та призначеними до стрільби з нарізної вогнепальної зброї - пістолетів Марголіна, гвинтівок «ТОЗ-7», ТОЗ-8» та іншої вогнепальної зброї вказаного калібру. Тридцять один з наданих на дослідження патронів до категорії боєприпасів відноситься та являються холостими патронами, калібру 5,45x3 9мм. виготовленими промисловим способом, на підприємстві «Тульский патронний завод», м. Тула, СРСР та призначеними для імітації пострілів з подачею відповідних звукових сигналів при відстрілі з вогнепальної зброї, калібру 5x39мм під час військових навчань та тренувань. Сорок з наданих на дослідження патронів до категорії боєприпасів не відносяться та являються будівельно-монтажними патронами типу «К». виготовленими промисловим способом та призначеними для використання у будівельно-монтажних пістолетах «ПЦ-84» для пробивання отворів у щільних матеріалів та забивання в них дюбелів. Сім наданих на дослідження мисливських патронів 12 калібру до стрільби придатні. Надані на дослідження патрони, калібру 7,62x39мм, загальною кількістю 31 шт., до стрільби придатні. Один наданий на дослідження патрон, калібру 9x18мм, на час дослідження, до стрільби придатний. Сто сімнадцять з наданих на дослідження патронів, калібру 5,6x15,6мм R (.22Lr) на час дослідження, до стрільби придатні. Один з наданих на дослідження патронів, калібру 5,6x15,6мм R (.22Lr) до стрільби не придатний у зв`язку із значними деформаційними змінами його гільзи. Холості патрони, калібру 5,45x39мм, загальною кількістю 31 шт., на час дослідження, до стрільби придатні. Визначити придатність до використання за цільовим призначенням наданих на дослідження 40-ка будівельно-монтажних патронів типу «К», на час дослідження, не уявляється можливим у зв`язку з відсутністю в натурній колекції.

- протокол огляду речових доказів від 24.04.2018 року;

- постанову про долучення речових доказів від 24.04.2018 року.

Також, під час судового розгялу були допитані свідки, показання яких покладені в основу вироку.

Так, свідок ОСОБА_11 судовому засіданні пояснив, що був понятим під час проведення обшуку будинку АДРЕСА_2 , де мешкали батьки обвинуваченого, біля купи з дровами поліцейські знайшли чемодан, в якому були патрони. Обвинувачений заперечував що патрони належать йому.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що подзвонив дільничний попросив бути свідком під час проведення обшуку. На території домоволодіння було знайдено чемодан в якому були патрони. Під час проведення обшуку був присутній обвинувачений ОСОБА_7 який вказав, що патрони не його, а належать його знайомому Жорі.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що знав ОСОБА_14 , разом працювали, в нього дійсно були патрони, особисто бачив, а саме ОСОБА_9 показував патрони 5*45 9мм 18ПМ та АК 9*39, чи законно він їх зберігав не знає. Чи були патрони у ОСОБА_7 та чи зберігав він їх у дома він не знає. Під час проведення обшуку не був присутнім.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що є батьком обвинуваченого, він ні коли не бачив що на його подвір`ї були патрони, син також ніколи не цікавився таким. Де саме знайшли патрони він не бачив. Син казав що патрони були у Жори. Вважає що патрони були підкинуті у подвір`я працівниками поліції. Свідкові патрони не належать.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що є жінкою особи на ім`я ОСОБА_9 , який на цей час помер. Обвинуваченого знає, так як чоловік допомагав йому перевозити особисті речі. Деякі речі навіть зберігалися у них дома, що саме вона не знає. У її чоловіка не було патронів. По справі їй нічого не відомо, будь-які патрони у її чоловіка не вилучалися, під час обшуку у обвинуваченого вона присутня не була, щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 знає зі слів мешканців села.

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, як зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Нижче в ухвалі наведені відповіді на більшість висловлених аргументів обвинуваченого та висновків суду 1-ої інстанції. Водночас висновки суду, які не потребували детального аналізу та не мали будь-якого вирішального значення в цьому провадженні, в ухвалі не зазначаються. Тобто апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), згідно з якою, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. З судового рішення має бути чітко зрозуміло, що конкретні та ясні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи (Морейра Ферейра проти Португалії (№ 2) та S.C. IMH Suceava SRL проти Румунії).

З метою перевірки доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що визнавальні показання він надавав під тиском працівників поліції, які виразилися у нанесенні йому побоїв по обличчю, та були застосовані до нього при його затриманні співробітниками Біляївського відділу поліції, ухвалою апеляційного суду від 19.10.2023 року Територіальному управлінню ДБР, розташованому в м. Миколаєві було доручено внести відомості до ЄРДР, та провести досудове розслідування в порядку Глави 19 КПК України за фактами, викладеними в апеляційній скарзі та в усній заяві обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування відносно нього психологічного тиску та фізичного впливу з боку працівників ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

За результатом перевірки вказаних обставин, винесена постанова слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 31.08.2024 року про закриття кримінального провадження №0000891 від 28.11.2023 року за відсутністю в діях службових осіб ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 365 КК України. Вказана постанова не була оскаржена обвинуваченим до слідчого судді та є чинною.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що досудове розслідування проведено неповно та з порушенням його права на захист, оскільки йому не був призначений захисник.

Так, згідно матеріалів провадження, відомості до ЄРДР за №0001584 були внесені 04.04.2018 року та досудове розслідування тривало до 27.04.2018 року, в межах якого запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, під час проведення обшуку від 03.04.2018 року, відповідно до якого на прилеглій території будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: патрони калібру 7,62 мм у кількості 31 шт., патрони холості у кількості 66 шт. без маркування; патрони калібру 5,6 мм у кількості 118 шт.; патрони мисливські калібру 12 у кількості 7шт., патрони калібру 9 мм. у кількості 1 шт., будь-яких зауважень від сторін щодо ходу проведення даної слідчої дії, не надходило.

При цьому, фактично ОСОБА_7 не затримувався, після вилучення вказаних предметів, відносно нього не обирався жодний запобіжний захід, у зв`язку з чим він не набув статус затриманого.

Апеляційний суд не вбачає обов`язкових підстав, передбачених КПК України щодо необхідності в призначенні йому захисника, оскільки злочин, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 не відноситься до категорії особливо тяжких, а також обвинувачений не відноситься до категорії населення, які потребують додаткового захисту від держави.

Таким чином, судом 1-ої інстанції ретельно перевірена версія сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_7 до зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, та доводи обвинуваченого про те, що вилучені патрони є власністю особи на ім`я « ОСОБА_9 » обґрунтовано відхиляються, оскільки вони об`єктивно спростовуються дослідженими доказами та показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст. 86, ст. 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

Апеляційний суд вважає, що вказані вище докази є належними та допустимими та у співвідношенні із показаннями свідків дають підстави зробити обґрунтований висновок про вчинення злочину саме обвинуваченим ОСОБА_7 .

Щодо вимог захисника, висловлених нею в судових дебатах про необхідність скасування вироку суду та постановлення виправдувального вироку, апеляційний суд враховує, що сторона захисту, зазначаючи в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, мотивування вироку неналежними доказами, не заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, не навела перелік підстав для ухвалення нового вироку, передбачених ч. 1 ст. 420 КПК України, у зв`язку з чим апеляційний суд проведений лише в межах доводів поданої апеляційної скарги та позбавлений можливості надати іншу оцінку доказам, які безпосередньо не досліджувались під час апеляційного розгляду.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом 1-ої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим, в поданій ОСОБА_7 апеляційній скарзі зазначалось, що судом 1-ої інстанції надана невірна оцінка фактичним обставинам справи та доказам у провадженні, натомість, не вказано, в чому підлягає неповнота або порушення судом 1-ої інстанції при досліджені всіх обставин, та на яких, передбачених законом підставах, а всі їх доводи фактично зводились до незгоди із прийнятим судовим рішенням.

Також, апеляційний суд враховує те, що проведення судового слідства під час апеляційного розгляду нормами чинного КПК України не передбачено, у зв`язку з чим колегія суддів перевіряє вказані доводи, виходячи із аналізу вироку суду у співвідношенні з матеріалами провадження.

Разом з тим, під час судового розгляду судом 1-ої інстанції ретельно були досліджені та вирішені по суті клопотання сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами вказаних вище слідчих дій та надана ним оцінка. Апеляційним судом не надається інша оцінка доказам у справі, у зв`язку з чим немає необхідності у повторному дослідженні всіх письмових доказів кримінального провадження.

Оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд приходить до висновку, що суд 1-ої інстанції відповідно до приписів ст. 65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом прийнято до уваги те, що ОСОБА_7 що будучи раніше судимим, не відбувши покарання за попереднім вироком, знову скоїв кримінальне правопорушення, відповідних висновків для себе не зробив, тому суд вважав, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Тому, з урахуванням зазначених обставин, відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченому ОСОБА_7 , суд призначив покарання, пов`язане з позбавленням волі, визначивши його строк відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, а саме ОСОБА_7 , що не відбув призначене покарання за вироком від 17.03.2016 року Приморського районного суду м. Одеси, тому частково приєднав до покарання, призначеного за даним вироком.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до положень ст.ст.65, 66 КК України, судом не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим. Всі доводи, викладені ним в апеляційній скарзі у якості обставин, що пом`якшують покарання були враховані судом 1-ої інстанції при постановленні вироку.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судових дебатах просив у разі залишення вироку без змін зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23.11.2015 року по 17.03.2016 року із розрахунку день за два, які відбуті ним за попереднім вироком.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому, у строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як вбачається з матеріалів судової справи у кримінальному провадженні №0001584 від 04.04.2018 року строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислений з моменту взяття особу під варту, тобто з 01.04.2022 року. На той час вже діяла редакція ст.. 72 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2046-VIII від 18.05.2017. та визначала, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

В матеріалах даного провадження відсутні дані про перебування ОСОБА_7 під вартою та зарахування йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2016 року.

При цьому, ОСОБА_7 має право звернутись до суду за місцем виконання вироку із клопотанням про зарахування йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2016 року в порядку виконання вироку.

Таким чином, колегія суддів констатує, що підстави для застосування більш м`якого покарання обвинуваченому та необхідність зміни призначення покарання, відсутні.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 17.05.2023 року, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України у кримінальному провадженні №0001584 від 04.04.2018 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили, а засудженим, який тримається під вартою у той же час, з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4