Справа № 683/2562/25
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2025 року м. Старокостянтинів
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с. Гнатки Старокостянтинівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, не одруженого, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , на момент вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець ЗСУ, військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого.
26 серпня 2025 року слідчий СВ ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.
Обґрунтовуючи клопотання слідчий вказує, що д осудовим розслідуванням встановлено, що у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.09.2023 № 471 ОСОБА_5 відповідно до підпункту 10 та 15 пунктів 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдата ОСОБА_5 3 запасного взводу 66 запасної роти, який прибув з військової частини НОМЕР_2 з 25.09.2023 зарахувати до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.
Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з моменту прийняття на військову службу солдата ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч.1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог
ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та
ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись
Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватися правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно знаходитись у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без відповідного дозволу командира (начальника). У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оборону», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24.02.2022 введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, та який неодноразово продовжувався Указами Президента України, востаннє Указом Президента України № 235/2025 від 15.04.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 09.05.2025 строком на 90 діб.
Рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною радою України приймає Президент України. Відповідних рішень Президентом України не приймалось, відтак в Україні з 24 лютого 2022 року діє воєнний стан, тому солдат ОСОБА_5 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану.

Разом із тим, солдат ОСОБА_5 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування, 16.11.2023 о 20:00 год. військовослужбовець за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував за її межами до 21.11.2023.

Крім того, військовослужбовець за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , який проходив службу на посаді старшого навідника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , 23 листопада 2023 року, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби повторно самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , відправившись у невідомому напрямку, проводить час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконує та перебував за межами військової частини НОМЕР_1 до 26.12.2023.

Також, 29.12.2023 о 20:30 год військовослужбовець за контрактом військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, повторно самовільно залишив місце дислокації

військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебуває за її межами по теперішній час.

14.05.2025 солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно, з власної ініціативи, самостійно прибув до ВП № 1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області, що за адресою: вул. Авіаторів, 2 м. Старокостянтинів, Хмельницької області, чим припинив вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

25 серпня 2025 року слідчим СВ ВП № 1 Хмельницького РУП ГУ НП в Хмельницькій області за погодженням з прокурором ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий вказує, що вина ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому злочину обґрунтовано підтверджується зібраними доказами.

При вирішенні даного клопотання просить врахувати наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 на даний час постійного місця роботи та джерела доходу не має, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, що свідчить про наявність ризику в будь-який час покинути територію Хмельницької області та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Прокурор та слідчий підтримали заявлене клопотання про застосування до підозрюваного саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить уникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний в судовому засіданні пояснив, що проходить військову службу в лавах ЗСУ з 2000 року, у нього на утриманні перебуває мати, яка є інвалідом ІІ групи з дитинства, інших родичів вони немають. На даний час мати потребує стороннього догляду і він почав збирати документи на звільнення. Оскільки його не відпустили з військової частини, він залишив її без дозволу.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки ОСОБА_5 дійсно має на утриманні матів інваліда ІІ групи, до 30 серпня бажає повернутись на військову службу, а також врахувати той фкт, що він добровільно прийшов до відділу поліції та повідомив про факт самовільного залишення частини.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить із наступного.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Враховуючи, що під час розгляду клопотання прокурором не надано доказів щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор, а також не надано доказів недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, тому слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , суд враховує вимоги п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час

розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Сама лише тяжкість інкримінованого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед іншими даними про особу підозрюваного.

На підставі наведеного слідчий суддя приходить до висновку, що підозрюваному можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки, крім вищезазначеного, ОСОБА_5 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Згідно ч.1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вказані обставини, слідчий суддя переконана, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

На підставі викладеного і керуючись ст. 177, 178, 181, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ухвалила:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) не відлучатись із постійного місця проживання, а саме з будинку АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду з 22 години до 7 години строком до 24 жовтня 2025 року включно, за винятком необхідності отримання медичної допомоги, необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту чинна по 24 жовтня 2025 року включно.

Копію ухвали направити для виконання до ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному, захиснику та прокурору.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя