ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 127/38062/24

провадження № 51 - 642 км 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі

відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року, якою закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2025 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ухвалою від 10 січня 2025 року відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_8 у порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) на незаконне тримання під вартою.

ОСОБА_7 , не погоджуючись із цим рішенням, подав апеляційну скаргу.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 30 січня 2025 року апеляційне провадження закрив з тих підстав, що апеляційна скарга подана на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвали судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги засуджений мотивував тим, що:

- слідчий суддя:

- не був повноважним на розгляд його скарги;

- самостійно визначив ст. 206 КПК як підставу для розгляду скарги;

- не перевірив його доводів:

- про незаконність затримання 31 серпня 2000 року за дії, які на той час не вважалися злочинними;

- про незаконне його утримання в ув`язненні щонайменше з 2017 року;

- про неврахування при призначенні йому покарання у виді довічного позбавлення волі положень кримінального закону щодо строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 48 Кримінального кодексу України (далі - КК) 1960 року, ст. 49 КК 2001 року);

- суд апеляційної інстанції:

- не перевірив доводів його апеляційної скарги про неповноважність, упередженість слідчого судді, який розглядав скаргу, та про те, що він звертався до суду першої інстанції зі скаргою, але не в порядку ст. 206 КПК;

- закривши апеляційне провадження, умисно позбавив його права на оскарження судового рішення;

- порушив право на захист, провівши апеляційний розгляд за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою.

Позиції учасників судового провадження

Захисник підтримав касаційну скаргу ОСОБА_7 та просив її задовольнити.

Прокурор частково підтримав доводи касаційної скарги ОСОБА_7 , просив скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Суд зауважує на тому, що викладені у касаційній скарзі доводи засудженого ОСОБА_7 щодо ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2025 року не підлягають перевірці під час касаційного перегляду, оскільки згідно з нормами кримінального процесуального закону вони не є предметом перегляду касаційним судом.

З цих підстав ухвалою Суду від 20 лютого 2025 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 було відкрите лише щодо ухвали Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року.

Що ж стосується доводів касаційної скарги ОСОБА_7 про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції, то Суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За приписами ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою.

За приписами ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу. Частиною 4 цієї норми визначено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції під час апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 не дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з наявних у Суду матеріалів, слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області, розглянувши скаргу ОСОБА_7 у порядку ст. 206 КПК, ухвалою від 10 січня 2025 року відмовив у її задоволенні.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 30 січня 2025 року закрив апеляційне провадження з тих підстав, що апеляційна скарга подана на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.

Однак під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 49, 52, 324 КПК провів судове засідання за відсутності захисника, участь якого в цьому провадженні є обов`язковою.

За цих обставин колегія суддів касаційного суду вважає зазначити про таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває доволі широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, зокрема:

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя.

Положеннями ст. 20 КПК визначено, що забезпечення права на захист реалізується як особисто підозрюваним, обвинуваченим, виправданим та засудженим, так і за допомогою захисника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, зокрема, у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

На відповідній стадії провадження застосовуються, в тому числі, передбачені ст. 324 КПК правові наслідки неявки в судове засідання захисника, участь якого є обов`язковою, зокрема, суд зобов`язаний вжити заходів для прибуття захисника та його участі у провадженні.

Реалізація положень кримінального процесуального закону про обов`язкову участь у кримінальному провадженні захисника є необхідною для здійснення захисту особи на усіх передбачених законом стадіях кримінального провадження, у тому числі після набрання вироком законної сили.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що забезпечення права на справедливий розгляд справи та права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні - одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених у Конституції України (статті 59, 63, 129) та міжнародних актах, які є частиною національного законодавства щодо прав людини і основоположних свобод, зокрема, Конвенції (ст. 6).

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений за вчинення тяжких злочинів (в редакції КК 1960 року) до довічного позбавлення волі, відтак участь захисника під час розгляду його скарг є обов`язковою.

За цих умов розгляд апеляційної скарги ОСОБА_7 без участі захисника призвело до порушення права останнього на захист та на порушення справедливості судового процесу в цілому.

З огляду на викладене ухвала Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та постановити рішення з дотриманням вимог чинного законодавства.

Оскільки судове рішення скасовується через встановлення істотного порушення вимог КПК, Суд позбавлений можливості перевірити інші доводи, викладені у касаційній скарзі ОСОБА_7 , тому вона підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2025 року, якою закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2025 року, скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3