Провадження №: 1-кс/755/1343/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , ліквідатора, арбітражного керуючого ТОВ «ОРІЗОН» ОСОБА_4 , розглянувши у залі суду в відкритому судовому засіданні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІЗОН» про скасування арешту з майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 серпня 2018 року за № 0007518, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України, встановив :

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Ліквідатор, арбітражний керуючий ТОВ «ОРІЗОН» ОСОБА_4 , звернувся з клопотанням, в порядку ст. 174 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, про скасування арешту з майна - нежилі приміщення з № 1 (один) по № 5 (п`ять) (групи приміщень № 11 (одинадцять)), що за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру, що складається з трьох кімнат, загальною площею 92,50 кв.м., житловою площею 59,20 кв.м., яка за адресою: АДРЕСА_2 ), у межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР 10 серпня 2018 року за № 0007518.

У зверненні вказується, що у провадженні Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві знаходилося це кримінальне провадження, у якому, на підставі ухвали слідчого судді цього місцевого суду від 20 червня 2019 року у справі № 755/16222/18, накладено арешт на на вказане майно.

Ініціатор клопотання вважає такий арешт майна необґрунтованим, адже постановою Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі № 910/15194/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІЗОН» (код 22919904) прийнято, зокрема, визнати банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРІЗОН» (02068, м. Київ, вул. А. Ахматової, 13-В, ідентифікаційний номер 22919904) та відкрити ліквідаційну процедуру: призначити ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІЗОН» (02068, м. Київ, вул. А. Ахматової, 13-В, ідентифікаційний номер 22919904) арбітражного керуючого ОСОБА_4 (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 51 від 08.02.2013). Припинити повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном з 16.10.2024.

Відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Згідно вимог ч. 6 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі також КУЗПБ), постанова про визнання боржника банкрутом є підставою для скасування всіх арештів та інших обмежень щодо майна такого боржника (крім тих, які застосовано у кримінальному провадженні) та вчинення відповідних реєстраційних дій.

З приписів п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили, у тому числі постанови господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) про визнання боржника банкрутом щодо припинення всіх обтяжень прав на майно боржника (крім тих, які застосовано у кримінальному провадженні).

Зазначені норми чинного законодавства України вказують на те, що після ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом, будь-які обмеження у будь-якому вигляді щодо розпорядження його майном мають бути зняти (скасовані), за виключенням тих, які застосовано у кримінальному провадженні.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 61 КУЗПБ, ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом,

Частиною 1 статті 64 КУЗПБ передбачено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, у ліквідаційній процедурі задоволення вимог кредиторів відбувається за рахунок коштів, отриманих від здійсненої у встановленому порядку реалізації майна банкрута, яке повинно бути вільним від будь-яких обтяжень. Тобто, з моменту відкриття відносно боржника ліквідаційної процедури всі без винятку арешти чи інші обмеження щодо розпорядження його майном підлягають скасуванню. Наявність не скасованих арештів чи інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута перешкоджає ліквідатору у виконанні покладених на нього обов`язків та суперечить вимогам КУЗПБ.

Як вбачається із зазначених норм КУЗПБ, майно банкрута підлягає реалізації і жодним чином не проводиться його стягнення підозрюваними особами у межах кримінального провадження № 0007518 як предмета іпотеки за відповідними договорами, що унеможливлює отримання ними майна ТОВ «ОРІЗОН» згідно висновку, викладеному слідчим суддею в ухвалі від 20.06.2019 у справі № 755/16222/18: «З урахуванням вищевикладеного можливо дійти висновку що працівники ПАТ «Універсал Банк» шахрайським шляхом ввели в оману представника ТОВ «ОРІЗОН» для отримання прибутку за процентами а у разі неплатоспроможності товариства і для отримання майна товариства, а саме об`єктів нерухомого майна товариства квартири».

Крім того, слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва при винесенні ухвали від 20.06.2019 у справі № 755/16222/18 у межах кримінального провадження №0007518 не враховано вимог ч. 2 та ч. 4 ст. 173 КПК України, а саме наслідки арешту майна для інших осіб, які призведуть до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (таких як кредиторів у межах справи про банкрутство що правомірно розраховують на погашення своїх грошових вимог), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При винесенні ухвали від 20.06.2019 у справі № 755/16222/18, якою накладено арешт шляхом заборони відчуження на нерухоме майно, слідчим суддею Дніпровського районного суду м. Києва не враховано критерії ст. 98 КПК України та те, що ТОВ «ОРІЗОН» або ж його посадові особи не є підозрюваними/обвинуваченими y кримінальному провадженні.

Розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість/необґрунтованість накладеного арешту та наявність/відсутність підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник. В даному випадку заявник вказує як на необґрунтованість накладення арешту, так і на відсутність подальшої потреби, що обумовлює межі дослідження слідчим суддею.

На підставі ст. 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, XTO вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Додатково зауважую, що, з урахуванням критеріїв, визначених у ч. 3 ст. 28 КПК України та ураховуючи практику ЄСПЛ необхідно дотримуватись найкоротшого строку розгляду і вирішення кримінальної справи, проведення процесуальної дії або винесення процесуального рішення, який достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів, досягнення мети процесуальної дії та взагалі завдань кримінального провадження.

Виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За наведених обставин наявний не знятий арешт в кримінальному провадженні порушує права власника майна як добросовісного набувача,

З огляду на ці обставини, ТОВ «ОРІЗОН» просить скасувати арешт майна.

ІІ. Позиції сторін

Ліквідатор, арбітражний керуючий ТОВ «ОРІЗОН» ОСОБА_4 клопотання підтримав, з викладених у ньому передумов.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 вказав, що не вбачає передумов для скасування арешту у порядку ст. 174 КПК.

ІІІ. Стислий виклад з`ясованих обставин

Ухвалою від 20 червня 2019 року накладено арешт на майно вказане у п. І ухвали, як на речовий доказ в кримінальному провадженні з правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України.

З наведеного судового рішення слідує, що Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування цього кримінального провадження, у ходія кого встановлено, що 27 грудня 2007 року, у приміщенні відділення №13 Київської філії ВАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», розташованого по просп. Возз`єднання, 4 в м. Києві, уповноваженою особою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІЗОН» ОСОБА_5 був підписаний Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL742 від 26.12.2007 р. та додаткова угода № BL742 - К/1 від 26.12.2007 р. до нього, згідно яких, Банк зобов`язався видати Товариству кредит в сумі, що є еквівалентною 900 000 доларів США в одній, із визначених договором валют: доларах США, гривнях України або у франках Швейцарії.

Допитана як свідок ОСОБА_5 , повідомила, що з урахуванням того, що кредит брався для придбання приміщення для здійснення господарської діяльності ТОВ «ОРІЗОН», а розрахунок з продавцями приміщення - фізичними особами мав відбуватися у безготівковому порядку у гривнях України, укладаючи договір вона була впевнена, що кредит буде виданий у валюті - гривнях України. У подальшому, виконуючи зобов`язання ТОВ «ОРІЗОН по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами, вона здійснювала внесення в касу Банку грошові кошти у гривнях України. Згодом з`ясувалося, що працівники відділення №13 ВАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», приховано від неї, оформлювали документи, підробляючи її підписи та вносячи неправдиві відомості до цих документів, в яких зазначено, що кредит був виданий у іншій валюті - доларах США. Такі дії працівників Банку призвели до невиправданого збільшення зобов`язань ТОВ «ОРІЗОН», що в свою чергу призвело до завдання майнової шкоди позичальнику.

Крім того, працівники Банку, задля досягнення свої мети, яка, на думку заявника, полягала у неправомірному покладенні на Товариство додаткового фінансового навантаження, та збільшення сум платежів на користь Банку, неодноразово вдавалися до підробки документів, як від імені ТОВ «ОРІЗОН», так і від імені самого Банку, використовуючи такі службові підроблення для досягнення своєї мети.

Так, згідно тексту Генерального договору про надання кредитних послуг №BL742 від 26.12.2007 р. та Додаткової угоди від 26.12.2007 р., позикодавцем мало виступати Відкрите акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» (), а підпис особи, яка підписувала договір від імені Банку, завірений печаткою іншої юридичної особи з назвою «Відкрите акціонерне товариство «БАНК УНІВЕРСАЛЬНИЙ» ().

Договір та додаткову угоду підписувала начебто в.о. керуючого відділення №13 ОСОБА_6 , що діяла на підставі довіреності від 25.10.2007 р., яка видана в порядку передоручення та зареєстрованої в реєстрі за №8891, посвідченої ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, однак, ні самої ОСОБА_6 , ні її довіреності, представники ТОВ «ОРІЗОН» на власні очі ніколи не бачили, а тому, з урахуванням неправдивої печатки залишається невідомим, чи дійсно цей договір підписувався належними особами від імені Банку.

У подальшому, на виконання вказаного договору ТОВ «ОРІЗОН» був виданий кредит у національній валюті в сумі 4 545 000,00 грн., який був витрачений на ту мету, для якої й брався кредит, а саме грошові кошти були сплачені за придбання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , яка відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №128509496 належить ТОВ «Орізон»

Крім того, на виконання основного договору, укладений договір іпотеки (нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 27.12.2007 року) предметом якого відповідно до п.1.1 є нежилі приміщення з № 1 (один) по № 15 (п`ять) (групи приміщень № 11 (одинадцять)) м. Київ, вулиця Ахматової Анни, 13В (тринадцять «В» (літера А), що належить ТОВ «Орізон» на підставі договору купівлі продажу нежилого приміщення.

Відповідно до висновку експерта № 8-4/277 від 01.03.2019 підпис від імені ОСОБА_5 , в графі «Керівник підприємства/General Manager» у заяві про продаж іноземної валюти від 25.12.2007, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_5 .

Крім того, згідно висновку експерта № 14610 від 02.03.2018 року встановлено, що в дослідній частині зазначено що «ПАТ «Універсал банк» безпідставно та на власний розсуд з посиланням на заяву № 1 на продаж іноземної валюти від 27.12.2007 р, яка клієнтом - представником ТОВ «Орізон» ОСОБА_5 не підписувалася та відсутнім відбитком печатки ТВО «Орізон» здійснено продаж грошових коштів в сумі 900 000, 00 доларів США, наданих ТОВ «ОРІЗОН» в якості кредитних коштів згідно Генерального договору № ВL742 з наступним зарахуванням гривневого еквіваленту суми на поточний рахунок підприємства ТОВ «ОРІЗОН»».

Відповідно до висновку зазначеної експертизи зазначено, що: «Отримання Товариством з обмеженою відповідальністю ОРІЗОН» за Генеральним договором про наданням кредитних послуг № ВL742 від 26.12.2007р. грошових коштів в сумі 900 000,00 доларів США документально та нормативно не підтверджується.

Документально та нормативно підтверджується надання кредитних коштів ТОВ «ОРІЗОН» в сумі 4 473 035, 64 грн. (з врахуванням суми неамортизованого дисконту) за Генеральним договором про надання кредитних послуг № ВL742 від26.12.2007 р.

Тобто, працівники ПАТ «Універсал Банк» шахрайським шляхом ввели в оману представника ТОВ «ОРІЗОН» ОСОБА_5 для отримання прибутку за процентами а у разі неплатоспроможності товариства і для отримання майна товариства а саме об`єктів нерухомого майна товариства - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ) та нежилі приміщення з № 1 (один) по №5 (п`ять) (групи приміщень № 11 (одинадцять)) АДРЕСА_1 .

06.12.2018 слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві об`єкти нерухомого майна, а саме - нежилі приміщення з №1 (один) по № 5 (п`ять) (групи приміщень №11 (одинадцять)) АДРЕСА_1 (тринадцять «В» (літера А) та квартира, що складається з трьох кімнат, загальною площею 92,50 кв.м., житловою площею 59,20 кв.м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ) визнано речовими доказами по кримінальному провадженню та передано на відповідальне зберігання володільцю.

IV. Правове регулювання питання

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 174. Скасування арешту майна

1. […] інший власник або володілець майна, […] мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, […].

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування […] за клопотанням […] іншого власника або володільця майна, […] якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

V. Оцінка слідчого судді

Слідчий суддя заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали судового провадження, дійшла наступного висновку.

Такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є триваючим втручанням у право власності, - а іноді і в право на особисте та сімейне життя, - тому рішення, навіть правильне, яке встановлює арешт майна, може з часом втратити свою обґрунтованість в результаті зміни обставин, які правомірність такого арешту обґрунтовували.

Це може потребувати зміни в режимі арешту майна і навіть його скасування.

Адже, питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні (п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України).

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

В цьому випадку, після арешту майна у 2019 році досудове розслідування де-факто зупинилось (див. дані п. І ухвали, котрі прокурор не спростував у ході даного розгляду жодними доказами).

Водночас, власник майна увесь цей період зазнає втручання у свої права власника.

У той же час, як наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту майна, накладеного без передбачених законом підстав, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (див. постанову Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №203/3435/21).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №2-356/12, від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15.

При цьому, відповідно до висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2021 року (провадження № 11-410сап20) арешт майна лише з мотивів винесення постанови про визнання його речовим доказом без доведення достатності доказів необхідності забезпечення збереження речового доказу не узгоджується з положеннями законодавства.

Позаяк, статями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися i розпоряджатися Своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тривале ж утримання майна як речового доказу у кримінальному провадженні покладає на його власника надмірний тягар.

Зокрема, для прикладу, ЄСПЛ у справі «AKSHIN GARAYEV v. AZERBAIJAN» від 02 лютого 2023 року (заява № 30352/11) зазначив, що оскільки утримання майна заявника як доказу є заходом, який тимчасово обмежує користування та розпорядження майном, цей захід має бути передбачений національним законодавством, переслідувати законну мету та бути їй пропорційним.

Водночас також повинно існувати розумне співвідношення пропорційності між засобами, що застосовуються, і метою, яку прагнуть досягти будь-які заходи, що застосовуються державою, в тому числі заходи, спрямовані на контроль за використанням майна приватної особи.

Ця вимога виражається в понятті "справедливого балансу", який повинен бути досягнутий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи.

Для того, щоб визначити пропорційність відповідного заходу, необхідно враховувати його тривалість, а також його необхідність з огляду на хід кримінального провадження, наслідки його застосування для відповідної особи та рішення, прийняті органами влади у зв`язку з цим.

У наведеній справі ЄСПЛ взяв до уваги, що кримінальне провадження залишалося призупиненим тривалий час без проведення активних слідчих дій та без можливості переоцінити подальшу необхідність збереження речових доказів. При цьому Суд врахував значну вартість цього майна. Як наслідок, ЄСПЛ констатував, що у цій справі не було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та інтересами заявника, оскільки він був зобов`язаний нести надмірний тягар внаслідок тривалого утримання його майна як доказу.

В цій ситуації, враховуючи встановлені обставини (тривалість арешту, ст. 61, 64 КУзПБ, цитованої постанови Господарського суду міста Києва), на думку слідчого судді, також неможливо говорити, у цей час, про дотримання пропорційності.

Таким чином, клопотання заявника підлягає задоволенню, а арешт, у порядку ст. 174 КПК України, позаяк не дійсними передумови визначені п. 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України.

З цих підстав та керуючись статтями 170, 174, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив :

клопотання - задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року у справі № 755/16222/18, шляхом заборони відчуження, на майно: нежилі приміщення з № 1 (один) по № 5 (п`ять) (групи приміщень № 11 (одинадцять)), що за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру, що складається з трьох кімнат, загальною площею 92,50 кв.м., житловою площею 59,20 кв.м., яка за адресою: АДРЕСА_2 ), скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 09:00 год. 28 квітня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1