Справа № 464/7988/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/825/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2024 року,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нараїв, Бережанського району, Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2023 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 263 КК України до трьох років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, - постановлено виконувати самостійно.

Вирішено цивільні позови, питання із заходами забезпечення кримінального провадження, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, 01 серпня 2022 року, приблизно о 16:05 год., водій ОСОБА_6 , керуючи вантажним автомобілем марки «RENAULT PREMIUM», номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись ним у правій смузі руху по вул. Луганській у місті Львові в напрямку до вул. Стрийської, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Р.1 п. 1.5 (Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати), 1.10 (безпечна дистанція відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається по заду, запобігти зіткненню без здійснення будь якого маневру); Р.2 п. 2.3 б) (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), д) (не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху); Р.12 п.12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.); Р.13 п. 13.1 (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), які виразилися в тому, що він будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, рухаючись зі швидкістю біля 94…95 км/год. в населеному пункті, де дозволена швидкість руху 50 км/год., наближався до нерегульованого пішохідного переходу, що поблизу будинку №17 вул. Тернопільська, не дотримався безпечної швидкості руху, безпечної дистанції до попутного автомобіля, який рухався попереду нього і перед вказаним нерегульованим пішохідним переходом зупинився, оскільки надавав дорогу велосипедисту ОСОБА_15 , який рухався по вказаному пішохідному переході з права на ліво по напрямку його руху, не вжив заходів до своєчасного застосування гальмування, виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив наїзд на ОСОБА_15 на вказаному нерегульованому пішохідному переході. В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , причиною смерті ОСОБА_15 згідно висновку експерта є: тупа поєднана травма тіла у вигляді множинних переломів кісток з ушкодженням внутрішніх органів, що призвела до гострої внутрішньої кровотечі та набряку-набухання головного мозку і смерті.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 покликаються на те, що суд у вироку зазначив про часткове визнання вини обвинуваченим, але критично оцінив його показання щодо взаємної вини потерпілого ОСОБА_15 , вважаючи їх спрямованими на пом`якшення покарання, зменшення суми відшкодування потерпілим та такими, що спростовані у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_16 .

Вважають припущенням показання свідка ОСОБА_16 , оскільки їх зміст суперечать висновкам експертиз.

Звертають увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 визнає вину, щиро розкаюється, співпрацював із потерпілими, надавав допомогу на лікування; працював на посадах водія, робітника, охоронця; проходив військову службу у Збройних Силах України та брав участь у бойових діях на території Донецької, Луганської областей, звільнений зі служби у зв`язку з поганим станом здоров`я; є інвалідом ІІ групи; згідно з досудовою доповіддю, обвинувачений ОСОБА_6 має середній рівень небезпеки для суспільства і його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Акцентують, що висновок експерта від 27 вересня 2022 року №2560-Е підтверджує, що ОСОБА_15 порушив ПДР переїжджаючи пішохідний перехід на велосипеді, і не забезпечив безпеку руху.

Наголошують, що суд не врахував висновки досудової доповіді, яка рекомендувала звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від покарання з випробуванням та індивідуально-профілактичну роботу.

Також зазначають, що попри матеріальну неспроможність обвинуваченого суд задоволив цивільні позови в повному обсязі, а саме на суму 1 672 000 грн.

Вважають, що вирок суду ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права, без об`єктивного з`ясування обставин та оцінки наявних доказів, які слід було врахувати при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 .

Просять змінити вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2024 року в частині обраної міри покарання, та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 не оспорюючи фактичні обставини справи, не погоджується із висновками суду щодо визнання каяття обвинуваченого ОСОБА_6 щирим, з огляду на те, що останній не виявляв такого під час досудового розслідування та судового розгляду і не попросив вибачення у потерпілої до надання пояснень у суді.

Наголошує, що обвинувачений ОСОБА_6 не намагався відшкодувати завдану шкоду, окрім передачі незначної суми коштів батькам потерпілого.

Акцентує, що поведінка обвинуваченого та його показання у суді були суперечливими, оскільки ОСОБА_6 намагався перекласти відповідальність на потерпілого ОСОБА_15 .

Також, звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Вважає, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 свідчить про відсутність усвідомлення тяжкості наслідків його дій, а відтак, призначене покарання є недостатнім, для його виправлення і попередження нових злочинів, оскільки відсутні обставини, які могли б пом`якшувати покарання.

Просить змінити вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2024 року та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

В решті вирок залишити без змін.

На апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали заперечення, в якому наполягають на врахуванні пом`якшуючих покарання обставин, зокрема стану здоров`я обвинуваченого, і вважають реальне позбавлення волі надмірним та неспівмірним обставинам справи.

Акцентують на можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, покликаючись на позитивні висновки пробаційної служби.

На апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника, представник потерпілого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_11 , а також в інтересах потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_8 представник адвокат ОСОБА_9 подали аналогічні за змістом заперечення в якому покликаються на те, що сторона захисту оспорює показання свідка ОСОБА_16 лише частково, проте ігнорує факт, що дії пішохода потерпілого ОСОБА_15 , який почав переходити дорогу, були наслідком зупинки транспортних засобів. Вважають показання свідка повними, послідовними та такими, що підтверджуються іншими доказами.

Також акцентують, що сторона захисту стверджує, що обвинувачений ОСОБА_6 не міг бачити потерпілого через автомобілі, які зупинилися перед переходом, однак ця версія суперечить висновкам експертів та іншим доказам. Зокрема, захист висуває взаємовиключні твердження про характер зіткнення, які не підтверджені матеріалами справи.

Наголошують, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 не свідчить про щире каяття, оскільки останній не вибачався перед потерпілими до судового засідання; не намагався надати медичну допомогу потерпілому та не викликав швидку; лише частково визнав цивільний позов, але не відшкодував шкоди; перекладав вину на потерпілого ОСОБА_15 , стверджуючи про порушення ним правил дорожнього руху.

Звертають увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України та до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху і не став на шлях виправлення.

Зазначають, що потерпілі наполягають на реальному покаранні обвинуваченого ОСОБА_6 , враховуючи тяжкість злочину, його наслідки (смерть ОСОБА_15 ) та суспільну небезпеку дій обвинуваченого.

Вважають, що апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника не підлягає задоволенню, оскільки вирок суду першої інстанції є обґрунтованим, а призначення реального покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , пояснення потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та виступ їх представників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про заперечення апеляційної скарги сторони захисту та підтримання апеляційної скарги, поданої в інтересах потерпілої ОСОБА_8 , думку прокурора про заперечення апеляційних скарг і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, обвинувачений та сторона захисту, не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, наголошують про вину потерпілого ОСОБА_15 , покликаючись на експертний висновок №2560-Е від 27 вересня 2022 року, окрім цього зазначають про необхідність врахування пом`якшуючих обставин, зокрема стану здоров`я, і вважають покарання у виді реального позбавлення волі надмірним та неспівмірним обставинам справи. В свою чергу, сторона потерпілих наголошує на невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом, викладених у вироку та що визнаються і самим обвинуваченим, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, логічно пов`язаними між собою, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана у відповідності до вимог ст. 94 КПК України об`єктивна оцінка.

Твердження обвинуваченого та його захисника про те, що експертний висновок №2560-Е від 27 вересня 222 року доводить вину у ДТП і потерпілого ОСОБА_15 , на переконання колегії суддів, - вирване з контексту і не відповідає його змісту, оскільки, як вбачається із висновку, експерт прямо виключив наявність порушень ПДР у діях потерпілого, які б мали причинний зв`язок з ДТП.

Окрім цього, колегія суддів вважає за доцільне наголосити, що доводи сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_15 порушив ПДР, перетинаючи пішохідний перехід на велосипеді, не спростовують об`єктивно встановлених місцевим судом обставин, а саме: що, згідно показань допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 інші водії надали потерпілому перевагу в русі, а відтак, у водія ОСОБА_6 була технічна можливість запобігти наїзду шляхом зниження швидкості або зупинки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що навіть гіпотетичне порушення з боку потерпілого ОСОБА_15 , у даному конкретному випадку, не є юридично значущим для встановлення причинного зв`язку з ДТП, і не виключає вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахувавши особу винного, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його наслідки, конкретні обставини справи, зміст досудової доповіді і обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, призначив таке в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, що всупереч доводам апеляційних скарг з цього приводу, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ті, пом`якшуючі покарання обставини, на які покликаються обвинувачений та його захисник, місцевим судом теж враховані.

Таким чином, застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 інституту, так званого, умовного звільнення, на переконання колегії суддів, суперечить загальним засадам призначення покарання і не забезпечить досягнення його мети.

Окрім цього, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданих злочином збитків або усунення заподіяної шкоди.

Оцінюючи правильність вирішення судом цивільних позовів про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 700 000 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_13 461 000 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_14 461 000 грн. моральної та 50 000 грн. матеріальної шкоди, колегія суддів вважає законним та належним чином мотивованим у вироку суду визначення сум відшкодування і приходить до висновку, що такі за своїм розміром є виправданими, відповідають вимогам розумності і справедливості цивільного судочинства та ступеню вини обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 04 липня 2024 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4