Справа № 574/6/25
Провадження № 1-о/577/6/25
У Х В А Л А

"05" червня 2025 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Конотоп, в режимі відеоконференцзв`язку, заяву засудженого ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_2 у справі за заявою засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває справа за заявою засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року.

17.04.2025р. засуджений ОСОБА_7 заявив відвід судді ОСОБА_2 у вказаному провадженні, з підстав наявності, на його переконання, обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Ухвалою колегії суддів від 17.04.2025 року заява ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_2 була залишена без задоволення про що повідомлено учасників справи.

Проте, засуджений ОСОБА_7 05.06.2025р. в судовому засіданні повторно звернувся із заявою про відвід судді ОСОБА_2 з тих же самих підстав.

Адвокат ОСОБА_6 підтримала звернення.

Прокурор вважає заяву про відвід безпідставною, просить відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, вислухавши учасників процесу, дійшла такого висновку.

У кожному кримінальному провадженні незалежність і об`єктивність судді забезпечується, серед іншого, закріпленням загального переліку підстав для відводу від участі у цьому провадженні.

Згідно із частинами першою та другою статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Суддя не може брати участь у справі за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК).

За приписами ч. 1 ст. 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Заявлений засудженим ОСОБА_7 відвід судді ОСОБА_2 не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав передбачених нормами КПК.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК.

Отже, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не є підставою для його відводу.

В ухвалі від 18.12.2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Згідно із правозастосовними орієнтирами викладеними у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що чинним КПК України чітко передбачено постановлення суддею ухвал без виходу до нарадчої кімнати в усній формі.

Водночас, якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду (ч. 4 ст. 81 КПК).

Оскільки у даному провадженні засуджений ОСОБА_7 17.04.25р. вже заявляв відвід судді ОСОБА_2 , який був вирішений колегією суддів відповідно до КПК і у задоволенні такого відмовлено, то повторно заявлений 05.06.2025 року у судовому засіданні відвід фактично з тих же самих підстав розцінюється, як зловживання правом на відвід, а тому таке звернення слід залишити без розгляду.

Колегія суддів наголошує, що положення ч. 4 ст. 81 КПК не пов`язують наявність зловживання правом на відвід із особою заявника відводу. Зловживання наявне, якщо відвід заявлений з метою затягування кримінального провадження будь-ким з учасників повторно у межах одного кримінального провадження.

Заборона зловживання правами закріплена у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника. У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються не в Конвенції, а в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом ЄСПЛ в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Як свідчить відповідна судова практика, серед найпоширеніших видів зловживань учасниками кримінального провадження своїми процесуальними правами є дії, що полягають у повторному поданні заяви про відвід за відсутності інших підстав або нових обставин чи доказів щодо упередженості судді (рішення Верховного Суду: від 06.12.2021 у справі № 756/4855/17; від 14.12.2022 у справі № 127/9564/17; від 24.11.2020 у справі № 127/2318/18; від 06.11.2019 у справі № 300/474/17).

Підсумовуючи викладене колегія суддів констатує, що заявлені засудженим підстави для відводу є тотожними та зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді ОСОБА_2 , ухваленими під час судового розгляду інших справ.

З огляду на викладене, заяву засудженого ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_2 слід залишити без розгляду.

Керуючись: ст. ст. 7, 75, 76, 80-82, 369-372, 376 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву засудженого ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_2 у справі за заявою засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3