Справа № 182/7523/24
Провадження № 1-кп/0182/428/2025
У Х В А Л А

02.09.2025 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2024 за № 0000948 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської області, який зареєстрований та фактично проживає у АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень - /злочину/, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6

(в режимі ВКЗ з власного пристрою),

ОСОБА_7 ,

представників потерпілих ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

(в режимі ВКЗ з власного пристрою),

в с т а н о в и в:

У провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про вчинення кримінального правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.06.2024 за № 0000948 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

На адресу суду 03.07.2025 надійшло письмове клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими та виключення з дослідження під час судового розгляду речових доказів, отриманих згідно протоколу огляду від 15.06.2024 (далі по тексту Протокол). 02.09.2025 надійшло вищевказане клопотання, але у його новій редакції.

Доводи клопотання

Клопотання обґрунтоване тим, що у якості доказу винуватості його підзахисного ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, стороною обвинувачення серед іншого наданий протокол огляду від 15.06.2024. У вказаному Протоколі зазначено, що місцем огляду є територія Нікопольського РУП, м. Нікополь, вул. Станіславського, 1. На казаній території на задньому дворі, де знаходиться авто-мото транспорт, на землі біля заднього колеса мотоцикла Юпітер 5 виявлено: 1) лівий тапок шкіряний чорного кольору з логотипом «Adidas» розмір 45, на підошві є бруд та рослин. Рядом, приблизно 1,5 м. на передньому східці до підвалу виявлено: 2) правий тапок шкіряний чорного кольору з логотипом «Adidas» розмір 45, на краю підошви якого виявлена пляма речовини бурого кольору. Постановою слідчого від 15.06.2024 визнано в якості речових доказів: лівий тапок шкіряний чорного кольору, 45 розміру, з логотипом «Adidas» з плямами рідини бурого кольору; правий тапок шкіряний чорного кольору, 45 розміру з логотипом «Adidas» з плямами рідини бурого кольору. Вважає, що вказані речові докази, отримані згідно Протоколу, є очевидно недопустимими доказами, які не можуть бути дослідженні під час судового розгляду. Так, 01.07.2024, він як захисник підозрюваного ОСОБА_3 звернувся до слідчого з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Постановою від 01.07.2024 слідчий частково задовольнив клопотання, зазначивши про надання матеріалів для ознайомлення в тому обсязі, який не буде перешкоджати досудовому розслідуванню. Проте, фактично під час досудового розслідування слідчий жодного разу матеріали досудового розслідування стороні захисту для ознайомлення не надав, і матеріали справи не містять жодного документу на підтвердження протилежного. 06.12.2024 слідчим ОСОБА_10 було вручене підозрюваному ОСОБА_3 та йому як захиснику, повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 05.12.2024. Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування стороною захисту було заявлено слідчому клопотання про надання доступу до ознайомлення з усіма речовими доказами, що були отримані під час досудового розслідування. 18.12.2024 ними було завершено ознайомлення з письмовими матеріалами досудового розслідування, проте речові докази для ознайомлення їм так і не були надані. При цьому слідчим ОСОБА_11 у присутності прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 було повідомлено, що ним доставлені коробки з речовими доказами, проте відкрити їх та надати доступ для ознайомлення з їх змістом стороні захисту він в категоричній формі відмовився, а прокурор зазначив, що відкриття речових доказів для ознайомлення з ними сторони захисту є необов`язковим та спірним питанням.

У зв`язку з цим, стороною захисту у Протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 18.12.2024 було вказано зауваження про те, що жодного речового доказу не було пред`явлено для ознайомлення згідно ст. 290 КПК України.

Верховний Суд у Постанові від 14.05.2019 (справа № 266/1510/17) вказав, що речові докази, які не були відкриті стороною обвинувачення в порядку ст. 290 КПК України є очевидно недопустимими, оскільки це порушує право обвинуваченого на захист і відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження таких доказів в судовому засіданні.

З огляду на те, що після закінчення досудового розслідування сторона обвинувачення в порушення вимог ст. 290 КПК України, не відкрила стороні захисту речі, визнані речовими доказами, що порушило право обвинуваченого на захист, з урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, речові докази, отримані згідно Протоколу, є очевидно недопустимими доказами. Недопустимість цих речових доказів тягне за собою неможливість дослідження судом таких доказів.

Посилаючись на практику Верховного Суду, просить визнати очевидно недопустимими та виключити з дослідження під час судового розгляду речові докази, отримані згідно протоколу огляду від 15.06.2024, а саме: лівий тапок шкіряний чорного кольору з логотипом «Adidas», розмір 45; правий тапок шкіряний чорного кольору з логотипом «Adidas», розмір 45. Також Просить допитати в якості свідка старшого слідчого з ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 щодо обставин ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування кримінальному провадженні № 0000948.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні подане ним клопотання у новій редакції підтримав, пояснення надав аналогічні тексту клопотання. Просив клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор ОСОБА_4 проти заявленого клопотання заперечував, посилаючись на те, що речові докази, отримані згідно протоколу огляду від 15.06.2024 не є очевидно недопустимими. Вказаний Протокол складений без порушень КПК у тому числі і права на захист. Доказів того, що сторона захисту просила надати під час виконання вимог ст.. 290 КПК України для огляду речові докази немає. Лише факт зазначення вказаного у протоколі стороною захисту, не свідчить що сторона захисту просила їх надати.

Потерпіла ОСОБА_6 проти заявленого клопотання заперечувала.

Потерпіла ОСОБА_7 проти заявленого клопотання заперечувала.

Представник потерпілих ОСОБА_8 підтримала позицію прокурора. Вказала, що стосовно не відкриття речових доказів (ст. 290 КПК) на даний час наявна змінена позиція Верховного Суду, згідно якої не відкриття під час досудового розслідування речових доказів не тягне за собою недопустимість доказів, оскільки під час судового розгляду вказане може бути усунено. Проти заявленого клопотання сторони захисту заперечувала, посилаючись на позицію Верховного Суду, який неодноразово в своїх постановах зазначав, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання його недопустимим.

Представник потерпілого ОСОБА_9 проти заявленого клопотання заперечував, також посилаючись на практику Верховного Суду. Крім того вказав, що до стадії дослідження речових доказів, суд ще не дійшов, а лише розпочав дослідження письмових доказів.

Оцінка та висновки суду щодо вирішення клопотання

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд враховує наступне.

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. /ст. 84 КПК України/.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини /ч. 1 ст. 87 КПК України/.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате /ч. 2 ст. 89 КПК України/.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження.

Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к).

Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).

Кримінально-процесуальним законом не визначено переліку підстав, за наявності яких можливо відокремити очевидно недопустимі докази від недопустимих. Наведене слугує підставою для визнання доказу очевидно недопустимим, коли недопустимість ґрунтується на обставинах, фактах, що є безсумнівними, беззаперечними, зрозумілими для всіх учасників судового провадження і не потребують додаткового дослідження.

Подаючи суду клопотання про очевидну недопустимість певного доказу учасник судового провадження не може керуватись тільки підставами недопустимості, встановленими ст. 87 КПК України, а має довести наявність критерію очевидності. Тобто особа, яка звертається із клопотанням, повинна вказати на обставини та очевидні недоліки та порушення КПК України при збиранні доказу, що беззаперечно свідчить про недопустимість такого доказу, без проведення його аналізу у взаємозв`язку із іншими доказами.

Обґрунтовуючи власне клопотання, захисник, зокрема, посилається на те, що в порушення вимог ст. 290 КПК України, незважаючи на клопотання сторони захисту про надання для ознайомлення речових доказів, та маючи такі докази в наявності, сторона обвинувачення не відкрила та не надала доступ стороні захисту для ознайомлення з ними. А тому захисник просить визнати очевидно недопустимими та виключити з дослідження під час судового розгляду речові докази отримані згідно протоколу огляду від 15.06.2024, а саме: лівий та правий тапки шкіряні чорного кольору з логотипом «Adidas», розмір 45.

Натомість, на думку суду, вказане не може однозначно свідчити про очевидну недопустимість відповідного доказу.

На час розгляду даного клопотання конкретних ознак очевидної недопустимості доказів суду не наведено.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими та виключення з дослідження під час судового розгляду речових доказів, отриманих згідно протоколу огляду від 15.06.2024, слід відмовити.

Що стосується, клопотання сторони захисту про допит в якості свідка старшого слідчого з ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 , то суд вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню. Слідчий ОСОБА_11 буде допитаний судом у якості свідка у встановленому порядку дослідження доказів під час допиту свідків.

Керуючись ст. 87, 89, 350, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 (у новій редакції від 02.09.2025) про визнання очевидно недопустимими та виключення з дослідження під час судового розгляду речових доказів, отриманих згідно протоколу огляду від 15.06.2024 - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 (у новій редакції від 02.09.2025) про допит в якості свідка старшого слідчого з ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 задовольнити та допитати свідка у встановленому порядку дослідження доказів під час допиту свідків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1