Справа №949/2228/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 15 листопада 2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої, непрацюючого, одруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 337 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, ухилився від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 337 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Згідно зі статтею 33 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", військовий облік усіх призовників і військовозобов`язаних ведеться за місцем їх проживання. Відповідно до пункту 21 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни, придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час, які не досягли граничного віку перебування в запасі Збройних Сил та особи, які досягли граничного віку (25 років) перебування на військовому обліку призовників.

12 листопада 2024 року керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено військовозобов`язаному ОСОБА_4 про попередження №11445 про порушення ним "Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних", а також те, що в разі його неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09:00 год. 13 листопада 2024 року, його буде притягнуто до кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 337 Кримінального кодексу України.

12 листопада 2024 року близько 11:00 год., ОСОБА_4 , який знаходився на подвір`ї за місцем свого проживання, було ознайомлено зі змістом вищезазначеного попередження про необхідність прибуття на 09:00 год. 13 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних, шляхом вручення йому даного попередження командиром відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 та стрільцем-помічником гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , під підпис.

Незважаючи на свою обізнаність з обов`язку громадянина України проходити службу в лавах Збройних сил України, ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч вимог статті 65 Конституції України, статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з метою ухилення від військового обліку, будучи особисто ознайомленим про кримінальну відповідальність за ухилення військовозобов`язаного від військового обліку, та належним чином повідомленим про час та місце прибуття за викликом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та свідомо бажаючи їх настання, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на ухилення від військового обліку, без поважних на те причин не прибув 13 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних, про причини своєї неявки не повідомив.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились в ухиленні від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 337 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини та ствердив, що дійсно 13 листопада 2024 року він, без поважних на те причин, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 суду показав, що він працює на посаді командира відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 . 12 листопада 2024 року близько 11:00 год., він, стрілець-помічник гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 та працівник ВП №1 Сарненського РВП ОСОБА_7 виїхали на місце проживання військовозобов`язаного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Селець, Сарненського району Рівненської області. По прибуттю на місце, вдома за вказаною адресою (вул. Соборна, 7), вони виявили вищевказаного громадянина. Ними було пред`явлено йому попередження, про порушення ним правил військового обліку вих. №11445 від 12 листопада 2024 року. Відповідно до вказаного попередження, ОСОБА_4 мав прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 на 09:00 год. 13 листопада 2024 року для уточнення військово-облікових даних. ОСОБА_4 ознайомився та отримав вказане попередження, про що поставив свій підпис у другому його примірнику. Також, з метою ознайомлення останнього із попередженням про порушення військового обліку йому було прочитано вголос зміст відповідного документа у якому, з поміж іншого йшлося про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 на 09:00 год. 13 листопада 2024 року та настання кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 337 Кримінального кодексу України, у разі неявки у вказану дату. Всупереч вказаному, ОСОБА_4 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 у вказану дату та час та не став на військовий облік без поважної причини.

Аналогічні пояснення по даному факту надали свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, просила суд визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 337 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме:

- повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 (а.п.3);

- рапортом діловода групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 від 13 листопада 2024 року (а.п.4);

- копією попередження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №11445 від 12 листопада 2024 року, який підписано ОСОБА_4 (а.п.5);

- рапортом начальника відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 від 13 листопада 2024 року (а.п.6).

Оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а тому кваліфікує його дії за частиною 1 статті 337 Кримінального кодексу України.

До таких висновків суд приходить в результаті детального аналізу обставин події, поведінки обвинуваченого до, під час і після вчинення кримінального правопорушення.

Суд, відповідно до статей 86, 94 Кримінального процесуального кодексу України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими та прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачений ОСОБА_4 ухилився від військового обліку після попередження, зробленого відповідним керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

На підставі статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до внутрішнього переконання про те, що показання обвинуваченого узгоджуються між собою, містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

Відповідно до статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до статей 65-67 Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає визнання вини обвинуваченим, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які відповідно до вимог статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї Постанови від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Також суд враховує практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідної якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Тому, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є кримінальним правопорушенням у сфері забезпечення призову та мобілізації та у відповідності до статті 12 Кримінального кодексу України відносяться до кримінальних проступків.

При призначенні покарання, суд у відповідності до вимог положень статті 65 Кримінального кодексу України бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, а також інші дані про особу обвинуваченого.

Вивчаючи особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується посередньо (а.п.18). ОСОБА_4 не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога (а.п.17), раніше несудимий (а.п.16).

Тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 337 Кримінального кодексу України, за якою кваліфікуються його дії, а саме у вигляді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 .

Майнової шкоди кримінальним правопорушенням не заподіяно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні - відсутні.

Керуючись статтями 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 337 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання - штраф в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн. (п`ять тисяч сто гривень).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1