Справа № 638/3496/25
Провадження №1-кп/638/1407/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова кримінальне провадження №0002540 від 10.12.2024 року стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, осіб на утриманні немає, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.12.2009 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.3 ст. 185, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 27.06.2012 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 місяць 29 днів;

- 29.11.2012 року Київським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки;

- 14.03.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 5 років 1 місяцю позбавлення волі;

- 06.08.2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 13.10.2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 9 місяців позбавлення волі, звільнений 26.12.2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 11 днів;

- 16.08.2018 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, ч.5 ст.71 КК України до 5 років 10 місяців позбавлення волі, звільнений 11.02.2024 по відбуттю покарання;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

встановив:

29 листопада 2024 року приблизно о 14 годині 15 хвилин ОСОБА_5 перебував біля Комунального закладу «Заклад Дошкільної Освіти №445» за адресою: м.Харків, пр.Перемоги 61-А, де у нього виник раптовий умисел на таємне викрадення чужого майна. Руалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до приміщення Комунального закладу «Заклад Дошкільної Освіти №445» за вказаною адресою, та проник через відкриті двері до комори на першому поверсі, де викрав рюкзак, який належить потерпілому ОСОБА_7 , в якому знаходились його речі: перфоратор Dnipro-M RH100Q ZHP6, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №13214 від 30.12.2024 року 2565 гривень 00 копійок, шліфувальна машинка пряма LUND 79314 135 Вт, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №13214 від 30.12.2024 року 861 гривня 84 копійки, набір інструментів ЕТ-6046SP INTERTOOL, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №13214 від 30.12.2024 року 481 гривня 34 копійки, грошові кошти в сумі 440 гривень.

Після чого ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину, обернувши викрадене майно на свою користь, чим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 4348 гривень 18 копійок.

Крім того, 09 грудня 2024 року, точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 перебував біля будинку 64 по пр.Перемоги у м.Харкові, де в останнього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Після чого, ОСОБА_5 піднявся на третій поверх вказаного будинку, де реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до квартири АДРЕСА_2 , двері якої були відчинені та в якій мешкала ОСОБА_8 . Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 зайшов до вказаної квартири, де викрав майно: ноутбук HP Laptop 15-db1080ur, вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №13219 від 30.12.2024 року 6666 гривень 33 копійки, зарядний пристрій Power Bank «hama Supreme 24HD 24000 m.Ah», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №13219 від 30.12.2024 року 1705 гривень 10 копійок, яке належить ОСОБА_8 ..

Після чого, ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину, обернувши викрадене майно на свою користь, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 8371 гривень 43 копійки.

Крім того, 10 грудня 2024 року, точний час в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_5 перебував біля восьмого під`їзду за адресою: м.Харків, пр.Перемоги буд.64, де у нього виник раптовий умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов до вказаного під`їзду та між сьомим та восьмим поверхом викрав майно ОСОБА_9 , а саме мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 10 5G 4/128 GB Blue ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №13228 від 30.12.2024 року 5573 гривень 65 копійок, шуруповерт з маркуванням «Makita Brushless Electric Drill», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №13228 від 30.12.2024 року 2016 гривень 67 копійок, шліфувальна машина кутова з маркуванням «Makita Lithium Battery Angle Grind», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №13228 від 30.12.2024 року 2133 гривень 00 копійок, шуруповерт мережний «Kraissman 310 EBS», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №13228 від 30.12.2024 року 875 гривень 00 копійок.

Після чого, ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину, обернувши викрадене майно на свою користь, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 10 598 гривень 32 копійки.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у скоєному та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив як зазначено вище, що у дати, зазначені в обвинувальному акті викрав майно, зазначене у ньому. Зокрема, у приміщенні дитячого садка викрав перфоратор, набір ключів, а також рюкзак з грошима. Інший раз спускався сходами, побачив відчинені двері квартири, покликав, нікого не було, тому зайшов та викрав ноутбук із зарядним пристроєм. Наступного дня пішов до свого знайомого позичити грошей, спускався вниз сходами та побачив інструмент, який лежав на них, робітники нижче працювали, тому взяв його та пішов. При цьому про введення в Україні воєнного стану йому було відомо. У скоєному кається, щодо міри покарання поклався на розсуд суду. Також повідомив, що не мав заробітку, не міг влаштуватись на роботу через судимість, не було за що купити їжу, тому пішов на злочин.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочині ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої повторно, з проникненням до іншого приміщення, в умовах воєнного стану, а також у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої повторно, з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, а також у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України - є тяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, останній раз вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.08.2018 року, неодноразово засуджувався до реальної міри покарання, вчинив кримінальне правопорушення протягом нетривалого строку після звільнення з установи виконання покарання, не одружений, не працевлаштований, осіб на утриманні немає, зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП ХОР «ОПНД №3» не звертався.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого, даних досудової доповіді, того, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, того, що він вчинив кримінальне правопорушення протягом нетривалого строку після звільнення з установи виконання покарання, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням покарання за інкримінованою статтею у виді позбавлення волі.

Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень статті 75 КК України. Суд дійшов висновку, що призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Щодо питання зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання обвинуваченому, то слід відмітити таке.

ОСОБА_5 був взятий під варту 03.01.2025 року та перебуває під вартою по теперішній час.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) у такому ракурсі, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №2046-VIII (пряма дія Закону№2046-VIII).

З огляду на те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення після 20 червня 2017 року, рахується попередньо ув`язненим з 03.01.2025 року, йому слід зарахувати в строк покарання, згідно ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавленні волі.

Оскільки судом призначається покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, за відсутності виняткових обставин, передбачених ч.3 ст.377 КПК України, враховуючи встановлені та викладені раніше обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, які підтверджують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, на переконання суду до набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, необхідно залишити без змін.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування - підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з моменту фактичного затримання - з 03.01.2024 року.

Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 03.01.2025 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат у загальному розмірі 8330 гривень 08 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.12.2024 року.

Речові докази - перфоратор Dnipro-M RH100Q ZHP6, ноутбук HP Mobel 15-db1080ur чорного кольору з наліпками на верхній частині ноутбука та біля клавіатури, шліфмашину кутову з маркуванням «Makita Lithium Battery Angle Grind 125 mm no 9000r/min», шуруповерт з маркуванням «Makita Brushless Electric Drill 18-40 N.M 3/8 10 mm 0-350/1150 r/min» - повернути законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1