Справа № 725/5247/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/906/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (доповнення), ОСОБА_12 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 03.10.2018 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 204 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 17 000 грн., обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146; ч.3 ст.189; ч.3 ст.289, ч.1 ст.186 КК України, -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сєверодонецька Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_3 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.146; ч. 3 ст.189; ч. 3 ст. 289 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. м.Києва, громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_4 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.146; ч. 3 ст.189; ч. 3 ст. 289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_16 , його представника адвоката ОСОБА_17 ,

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 , засуджено:

- за ст. 146 ч. 2 ККУ до 3 років позбавлення волі;

- за ст. 189 ч. 3 ККУ до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ст. 289 ч. 3 ККУ до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

На підставі ст. 70 ККУ за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено йому 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено утримання під вартою;

ОСОБА_7 , засуджено:

- за ст. 146 ч. 2 ККУ до 3 років позбавлення волі;

- за ст. 189 ч. 3 ККУ до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ст. 289 ч. 3 ККУ до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ст. 186 ч. 1 ККУ до 1 року позбавлення волі;

На підставі ст. 70 ККУ за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно йому призначено 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено утримання під вартою;

ОСОБА_8 , засуджено:

- за ст. 146 ч. 2 ККУ у виді 2 років позбавлення волі;

- за ст. 189 ч. 3 ККУ виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ст.289 ч. 3 ККУ у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

На підставі ст. 70 ККУ за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно йому призначено 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено утримання під вартою.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_16 - задоволено частково. Стягнено солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на його користь майнову шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч ) доларів США та моральну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Вирішено питання речових доказів, арештованого майна та судових витрат.

Згідно з вироком суду, в період часу по 24 лютого 2019 року обвинувачений ОСОБА_6 , переслідуючи умисну корисливу мету, направлену на заволодіння транспортним засобом - мікроавтобусом марки «Vоlksvagen Caravelle», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_16 , вступив у попередню злочинну змову з обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та невстановленою слідством особою.

З цією метою, обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа під керівництвом обвинуваченого ОСОБА_6 обумовили план вчинення злочину та дії кожного під час його вчинення. Вчиненню злочину передувала ретельна підготовка, яка полягала, у проведенні ряду заходів, спрямованих на успішне його виконання, зокрема, проведення розвідувальних заходів на встановлення місця проживання потерпілого ОСОБА_16 , встановлення часу його виїзду з будинку, встановлення місця, де найпростіше буде заблокувати його автомобіль та в подальшому заволодіти ним, при цьому запобігти зі сторони потерпілого можливості викликати на допомогу, підшукання знарядь вчинення злочину, а саме: транспортного засобу марки «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_2 , який необхідний для прибуття до м. Чернівці, та подальшого супроводження викраденого автомобіля; пістолетів - ПСРМ (спецзасіб), серії НОМЕР_3 , калібру 9 мм, та ФОРТ 12-Р заводський номер № НОМЕР_4 , 9 мм.; ножа; дерев`яної біти; маски на обличчя (балаклави); металевого кистня, який згідно висновку експерта відноситься до категорії холодної зброї; двох гумових палок та ін., які могли бути використані та застосовані у разі якихось непередбачуваних ситуацій під час вчинення даного злочину.

Виконавши необхідні дії, спрямовані на успішне виконання свого злочинного наміру, 24 лютого 2019 року, приблизно о 10 год., члени злочинної групи - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа на автомобілі, марки «BMWX5», д.н.з. НОМЕР_2 , прибули на АДРЕСА_5 в м. Чернівці, та припаркували свій автомобіль на виїзді від будинку № 19-Б зазначеної вулиці, де проживає потерпілий ОСОБА_16 , тобто в місці виїзду, створивши тим самим перешкоду та стали очікувати виїзду потерпілого від свого будинку.

У цей час, тобто приблизно о 10 год. 24.02.2019, потерпілий ОСОБА_16 , керуючи своїм автомобілем марки «VоlksvagenCaravelle», державний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджаючи від свого будинку, змушений був зупинись, оскільки виїзд на АДРЕСА_5 був перекритий автомобілем марки «BMW X5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 . Після чого, із автомобіля марки «ВМW» вийшли обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які раптово та несподівано для потерпілого підійшли до його автомобіля з різних сторін, відчинили двері автомобіля, застосували насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та проти волі останнього, не даючи йому можливості залишити автомобіль, перекинули його на заднє пасажирське сидіння. Далі, ОСОБА_8 з метою унеможливлення вчинення опору потерпілим та виклику на допомогу, сів біля останнього на заднє сидіння, не даючи йому змоги втекти чи вчинити опір. У цей час, обвинувачений ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля «Vоlksvagen Caravelle», державний номерний знак НОМЕР_1 та за допомогою ключа від замка запалення, запустив двигун автомобіля та проти волі потерпілого, у супроводі автомобіля «BMW X5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , в якому знаходився обвинувачений ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа, здійснив на ньому подальший рух, виїхавши на АДРЕСА_5 та направившись в напрямку вул. Кармелюка в м. Чернівці.

Проїхавши до будинку № 30 по АДРЕСА_5 в м. Чернівці, автомобіль марки «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_2 , в якому знаходився обвинувачений ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа зупинився і ОСОБА_7 , який керував автомобілем марки «Vоlksvagen Caravelle», державний номерний знак НОМЕР_1 , також припаркував його.

Знаходячись на АДРЕСА_5 поблизу будинку № 30 в м. Чернівці, до потерпілого ОСОБА_16 підійшов ОСОБА_6 та за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , невстановленої слідством особи, знову нанесли удари руками по голові та по тілу, після чого ОСОБА_6 пред`явив потерпілому ОСОБА_16 незаконну вимогу про передачу на їх користь коштів в сумі 10 000 доларів США. Отримавши негативну відповідь потерпілого, ОСОБА_7 тримаючи в руках пістолет ПСРМ (спецзасіб) серії НОМЕР_3 , калібру 9 мм., (вказаний пістолет згідно інформації з управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернівецькій області значиться втраченим 10.01.2008), направив його на потерпілого ОСОБА_16 , демонструючи його та тим самим виражаючи свою готовність до його застосування. Тоді обвинувачений ОСОБА_6 за участю інших членів злочинної групи повідомили потерпілому, що вони везуть його в м. Київ. Після чого, ОСОБА_7 , тримаючи в руках пістолет, направлений на потерпілого ОСОБА_16 , присів на заднє пасажирське сидіння автомобіля, обвинувачений ОСОБА_6 , відповідно до своєї ролі у вчиненні даного злочину, сів за кермо автомобіля належного потерпілому - «Vоlksvagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи на те ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, подавляючи волю потерпілого, почав на ньому рух, та разом з потерпілим направились в безлюдне місце, а саме в кінець вул. Герцена в м. Чернівці.

Прибувши на вказане місце, ОСОБА_6 за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленої слідством особи, знову застосовуючи до потерпілого ОСОБА_16 фізичне насильство, що виразилось у нанесені ударів руками по тілу та голові, пред`явили вимогу про необхідність передачі на їх користь грошей в сумі 10 000 доларів США.

У подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 зі зброєю в руках, направленою на потерпілого, сів на заднє сидіння автомобіля біля останнього, при цьому подавлюючи його волю та не даючи можливості вільно залишити вказане місце. ОСОБА_6 , не припиняючи своїх злочинних намірів, сів за кермо автомобіля потерпілого ОСОБА_16 та проти волі останнього почав здійснювати на ньому рух в сторону м. Києва.

У результаті вказаних дій, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою та за безпосередньої участі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленої слідством особи, застосовуючи до потерпілого насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, а також погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, що виразилось у направленні в бік потерпілого зброї та виражаючи свою готовність до застосування, що потерпілий ОСОБА_16 сприйняв як реальну загрозу його життю та здоров`ю, незаконно заволоділи транспортним засобом - автомобілем марки «Vоlksvagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 715 712, 82 грн. (згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи №232-р від 05.06.2019 середня ринкова вартість автомобіля марки «Vоlksvagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_1 , 2014 р.в., станом на 24.02.2019 року становить 715 712, 82 грн.)

Згідно висновку судово-медичної експертизи №556д від 24.06.2019 у потерпілого ОСОБА_16 виявленоряд тілесних ушкоджень, що виникли в результаті не менш як 7-8 разової травмуючої дії твердих тупих предметів, і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Разом з цим, 24 лютого 2019 року, приблизно о 10:00, члени злочинної групи - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа з метою незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «VоlksvagenCaravelle», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_16 на автомобілі марки «BMWX5», д.н.з. НОМЕР_2 , прибули на АДРЕСА_5 в м. Чернівці, та припаркували свій автомобіль на виїзді від будинку №19-Б зазначеної вулиці, де проживає потерпілий ОСОБА_16 , тобто в місці виїзду, створивши тим самим перешкоду, та стали очікувати виїзду потерпілого від свого будинку.

У цей же час, приблизно о 10:00 24.02.2019, ОСОБА_16 , керуючи своїм автомобілем марки «VоlksvagenCaravelle», д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи від свого будинку, змушений був зупинись, оскільки виїзд на АДРЕСА_5 був заблокований автомобілем марки «BMW X5», чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 . Після чого, із автомобіля марки «ВМW» вийшли обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які раптово та несподівано для потерпілого ОСОБА_16 підійшли до його автомобіля з різних сторін, відчинили дверцята, застосували насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого та проти волі останнього, не даючи йому можливості залишити автомобіль, перекинули його на заднє пасажирське сидіння. Після чого, обвинувачений ОСОБА_8 з метою унеможливлення вчинення опору потерпілим та виклику на допомогу, сів біля потерпілого на заднє сидіння, не даючи йому змоги втекти чи вчинити опір, тим самим позбавивши волі потерпілого ОСОБА_16 права вільного пересування та залишити вказане місце. У цей час обвинувачений ОСОБА_7 , сів за кермо автомобіля «Vоlksvagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_1 , та за допомогою ключа від замка запалення, запустив двигун автомобіля та проти волі потерпілого, у супроводі автомобіля «BMW X5», чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 , в якому знаходився ОСОБА_6 , та невстановлена слідством особа, здійснив на ньому подальший рух, виїхавши на АДРЕСА_5 та направившись в напрямку вул. Кармелюка в м. Чернівці.

Знаходячись на АДРЕСА_5, поблизу будинку № 30 в м. Чернівці, до потерпілого ОСОБА_16 підійшов ОСОБА_6 та за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленої слідством особи, знову нанесли удари руками по голові та по тілу, після чого ОСОБА_6 пред`явив потерпілому ОСОБА_16 незаконну вимогу про передачу на їх користь коштів в сумі 10 000 доларів США. Отримавши негативну відповідь потерпілого, ОСОБА_7 , тримаючи в руках пістолет ПСРМ (спецзасіб), серії НОМЕР_3 , калібру 9 мм, направив його на потерпілого ОСОБА_16 , демонструючи його та тим самим виражаючи свою готовність до його застосування. Тоді ОСОБА_6 за участю інших членів злочинної групи повідомили потерпілому, що вони везуть його в м. Київ. Після чого, ОСОБА_7 , тримаючи в руках пістолет, направлений на потерпілого ОСОБА_16 , присів на заднє пасажирське сидіння автомобіля, ОСОБА_6 , відповідно до своєї ролі у вчиненні даного злочину, сів за кермо автомобіля належного потерпілому - «Vоlksvagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи на те ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, подавляючи волю потерпілого, не даючи можливості залишити вказане місце, почав на ньому рух, та разом з потерпілим направились в безлюдне місце, а саме в кінець вул. Герцена в м. Чернівці.

Прибувши на вказане місце, ОСОБА_6 за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленої слідством особи, знову застосовуючи до потерпілого ОСОБА_16 фізичне насильство, що виразилось у нанесені ударів руками по тілу та голові, пред`явили вимогу про необхідність передачі на їх користь грошей в сумі 10 000 доларів США.

У подальшому обвинувачений ОСОБА_7 зі зброєю в руках, направленою на потерпілого, сів на заднє сидіння автомобіля біля останнього, при цьому подавлюючи його волю та не даючи можливості вільно залишити вказане місце. ОСОБА_6 , не припиняючи своїх злочинних намірів, сів за кермо автомобіля потерпілого ОСОБА_16 та проти волі останнього почав здійснювати на ньому рух в сторону м. Києва.

У результаті вказаних дій, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою та за безпосередньої участі обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленої слідством особи, незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_16 , що супроводжувалось заподіянням йому фізичних страждань, та із застосуванням зброї, утримуючи його 24.02.2019 приблизно з 10:00 по 14:50.

24.02.2019 приблизно о 14:50 на площі Польській ринок, 3 в м. Кам`янець-Подільському Хмельницької області, потерпілого ОСОБА_16 було звільнено.

Окрім цього, 24 лютого 2019 року, приблизно о 10:00, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи у попередній злочинній змові з обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та невстановленою слідством особою, незаконно заволодівши автомобілем марки «Vоlksvagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_1 , належним потерпілому ОСОБА_16 та незаконно позбавивши волі останнього, знаходячись біля будинку № 30 по АДРЕСА_5 в м. Чернівці, застосовуючи насильство до потерпілого, що виразилось у нанесені ударів руками по голові та тілу, а також погрожуючи застосуванням зброї, ОСОБА_18 пред`явив потерпілому ОСОБА_16 незаконну вимогу про передачу на їх користь грошей в сумі 10 000 доларів США.

Отримавши негативну відповідь від потерпілого, обвинувачений ОСОБА_7 , тримаючи в руках пістолет ПСРМ (спецзасіб) серії НОМЕР_3 , калібру 9 мм., направив його на потерпілого ОСОБА_16 , виражаючи свою готовність до його застосування. Тоді, обвинувачений ОСОБА_6 за участю інших членів злочинної групи повідомили потерпілому, що вони везуть його в м. Київ. Після чого, ОСОБА_7 , тримаючи в руках пістолет, направлений на ОСОБА_19 , присів на заднє пасажирське сидіння автомобіля, а ОСОБА_6 , відповідно до своєї ролі у вчиненні даного злочину, сів за кермо автомобіля належного потерпілому - «Vоlksvagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи на те ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, подавляючи волю потерпілого, почав на ньому рух, та разом з потерпілим направились в безлюдне місце, а саме в кінець вул. Герцена в м. Чернівці.

Прибувши на вказане місце, ОСОБА_6 за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленої слідством особи, знову застосовуючи до потерпілого ОСОБА_16 фізичне насильство, що виразилось у нанесені ударів руками по тілу та голові, пред`явили вимогу про необхідність передачі на їх користь грошей в сумі 10 000 доларів США.

Виїхавши за межі населеного пункту міста Чернівці, та проїжджаючи між селами Остриця та Бояни Новоселицького району Чернівецької області,обвинувачений ОСОБА_6 , будучи за кермом автомобіля належного потерпілому, звернув на польову дорогу, що в напрямку готельно-туристичного комплексу «Сонячна Долина», де зупинились. На вказаному місці обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , невстановлена слідством особа та ОСОБА_7 , в руках якого знаходився пістолет, знову застосували до потерпілого ОСОБА_16 фізичне насильство, та вимагали передати на їхню користь гроші в сумі 10 000 доларів США. Після вказаних дій, ОСОБА_6 знову, проти волі потерпілого, сів за кермо його автомобіля, та утримуючи його, за участю інших учасників злочину направились в напрямку м. Києва.

Під часу руху в напрямку м. Києва у супроводі обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленої слідством особою, потерпілий ОСОБА_16 , боячись за своє життя та здоров`я, а також усвідомлюючи реальність погроз зі сторони ОСОБА_7 , який весь час під час проїзду тримав направленим на потерпілого пістолет, тим самим демонструючи його та виражаючи готовність до її застосування, приблизно о 13:00 зателефонував до свого знайомого ОСОБА_20 та попросив віднайти кошти в сумі 10 000 доларів США, та в подальшому передати їх особі, визначеній ОСОБА_6 .

Приблизно о 14:00 24.02.2019 ОСОБА_20 , знаходячись на ринку «Добробут», що на території МТК «Калинівський ринок», по вул. Калинівська в м. Чернівці, за проханням потерпілого ОСОБА_16 передав невстановленій слідством особі гроші в сумі 10 000 доларів США. У подальшому невстановлена слідством особа отримані гроші в сумі 10 000 доларів США передала ОСОБА_6 .

У результаті вказаних дій, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа, незаконно вимагали у потерпілого ОСОБА_16 та отримали гроші в сумі 10 000 доларів США, що еквівалентно 270 000 грн., згідно офіційного курсу валют встановленого Національним банком станом на 22.02.2019 року, вартістю 27,00 грн. за 1 долар США, тобто є великим розміром.

Разом з цим, тобто в цей же період часу, а саме - 24 лютого 2019 року, приблизно з 10:00 по 14:00, ОСОБА_7 , знаходячись в автомобілі марки «Vоlksvagen Caravelle», д.н.з. НОМЕР_1 , яким він за участю ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та невстановленої слідством особи, рухаючись дорогою в напрямку м. Києва, на відрізку дороги з с. Бояни Новоселицького району Чернівецької області до с. Атаки Хотинського району Чернівецької області у присутності потерпілого ОСОБА_16 відкрито заволодів його майном, яке знаходилось в салоні даного автомобіля, а саме: автомобільним електронасосом, вартістю 2000 гривень; зарядним шнуром до мобільного телефону «Iphone», вартістю 250 грн.; парфумами «Hugo Boss», ємністю 100 мл., вартістю 800 грн.; двома USB запальничками, загальною вартістю 400 грн., тобто по 200 грн. кожна.

У результаті вказаних дій, обвинувачений ОСОБА_7 відкрито заволодів майном потерпілого ОСОБА_16 , спричинивши йому майнової шкоди на загальну суму 3450 грн.

Не погоджуючись із оскарженим вироком, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок скасувати, провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 ч. 2, ст. 189 ч. 3, ст. 289 ч. 3 ККУ, ухвалити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 27 ч. 2, ст. 355 ч. 2 ККУ та призначити 3 роки позбавлення волі.

Вказує, що вину його підзахисного не доведено. Відсутність доказів реєстрації кримінального провадження ЄРДР №0000242 від 24.02.2019 до якого в подальшому було об`єднано кримінальні провадження № 0000244 та 0000243 нівелює в подальшому абсолютно всі зібрані по даному кримінальному провадженні докази. Постанова про визнання потерпілим винесена 24 лютого 2019 (том 2 арк. 49) містить ознаки підробки з огляду на наступне. Слідчим ОСОБА_21 25 лютого 2019 року було винесено постанову про зміну кваліфікації кримінального діяння з ст. 289 ч. 3 на ст. 289 ч. 2 ККУ (том 1 арк. 49), тоді як постанова про визнання потерпілим від 24.02.2019 винесена слідчим вже містить у вступній частині посилання на ст. 289 ч. 2 КК України, хоча на момент її винесення такої не існувало. Протокол огляду місця події від 24 лютого 2019 року, який розпочато о 16:30 год, та закінчено о 18:35 год. проводив слідчий ОСОБА_22 (том 1 арк. 111). Цей протокол розпочинається текстом наступного змісту «об`єктом огляду є автомобіль Volkswagen caravella та територія поблизу нього. З чого вбачається, що заява зазначена вище та автомобіль, в якому проводився огляд (фактично обшук) є різними об`єктами. В матеріалах провадження відсутня ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку в транспортному засобі «Фольксваген» НОМЕР_7, натомість наявна ухвала про відмову у наданні такого. Протокол огляду від 24 лютого 2019, який розпочато о 22 год. 55 хв. та закінчено о 23 год. 25 хв. проводив слідчий ОСОБА_23 (том 1 арк. 132) є недопустимим з огляду на приписи ст. 233 ч.3 КПК у зв`язку із тим, що слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання про обшук. Крім того в протоколі йдеться про речі та предмети вилучені в ході огляду місця події 24 лютого 2019, а саме огляду автомобіля марки "Volkswagen " НОМЕР_8, хоча такий транспортний засіб не фігурує в кримінальному провадженні та стороні захисту не відкривався в порядку ст. 290 КПК. Заява ОСОБА_24 про дозвіл на проведення огляду автомобіля БМВ Х5 НОМЕР_2 від 24.02 2019 також слід оцінити критично з огляду на його фактичне затримання, оскільки в момент її написання перебував у службовому автомобілі поліції із кайданками на руках, що говорить про явну відсутність добровільної згоди (арк. 162 том 1). Протокол огляду від 24.02.2019, який розпочато о 17:30 год. та закінчено о 18:50 год. проводив слідчий ОСОБА_25 (том 1 арк. 163) є недопустимим з огляду на приписи ст. 233 ч. 3 КПК у зв`язку із тим, що слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання про обшук. Звертаю увагу суду, що вказаний вище транспортний засіб БМВ Х5 НОМЕР_2 стороні захисту не відкривався в порядку ст. 290 КПК. Протокол огляду речових доказів від 24.02.2019 проводив слідчий ОСОБА_26 (том. 1 арк. 174) є недопустимим з огляду на приписи ч. 3 ст. 233 КПК у зв`язку із тим, що слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання про обшук. Аналогічно недопустимим є протокол огляду доказів від 24.02.2019 проводив слідчий ОСОБА_27 (том 1 арк. 189. Протокол пред`явлення особи для впізнання від 24.02.2019 проведено слідчим ОСОБА_28 (том 2 арк. 95) не містить відомостей про сукупність ознак, за якими саме ОСОБА_16 може впізнати особу ОСОБА_8 . Варто також відзначити, що особи яких залучили до впізнання не відповідають вимогам ст. 228 ч. 2 КПК та мають суттєві відмінності по тілобудові, статурі, зачісці та стилю одягу. Протокол отримання біологічних зразків для експертизи від 24 лютого 2019 (том 3 арк. 111) є недопустимим, оскільки за ст. 223 ч. 4 КПК проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час не допускається, за винятком невідкладних випадків. Відібрання біологічних зразків не можна вважати виключним невідкладним випадком, а тому він не відповідає вимогам ст. 86 КПК та в силу вимог ст. 87 КПК України є недопустимим. Висновок експерта № 94 від 03.07.2019 (том 3 арк. 120) не містить категоричних відповідей на запитання. Експерт не підтвердив наявності біологічних зразків ОСОБА_8 на марлевих змивах з керма транспортного засобу «Volkswagen Caravella». Судом порушені норми ст. 23 КПК, так як колегія суддів послалась на докази, які безпосередньо в судовому засіданні не досліджувались. Обвинуваченим ОСОБА_8 подано клопотання, в якому просить колегію суддів, щоб його допит проводився із застосуванням поліграфа. Однак колегія суддів проігнорувала дане клопотання, та не розглядала його. Між ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_16 мали місце боргові зобов`язання, пов`язані із тривалим неповерненням грошових коштів наданих для виготовлення румунських документів. Не бажаючи повертати борг, ОСОБА_16 звернувся із заявою до правоохоронних органів і таким чином вирішив не повертати борг. За таких обставин дії ОСОБА_8 не можна кваліфікувати за ст. 189 ККУ, як вимагання, їх слід кваліфікувати як співучасть у примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто за ст. 27 ч. 2, ст. 355 ч. 2 ККУ. Судом дії ОСОБА_8 помилково кваліфіковано за ст. 289 ч. 3 ККУ, адже він не їхав за кермом автомобіля потерпілого. Не можна погодитись із доводами суду щодо причетності ОСОБА_8 до незаконного позбавлення волі потерпілого. ОСОБА_29 мав можливість спілкуватись по телефону, при цьому якби щодо нього вчинялись протиправні дії, то він міг повідомити про це будь кому з ким спілкувався.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного.

Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Показання потерпілого ОСОБА_16 не доводять, що в діянні обвинувачених є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч. 2 ККУ. Не підтверджують вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на незаконне вимагання від потерпілого грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США, натомість підтверджується факт того, що у ОСОБА_30 дійсно був борг перед ОСОБА_6 , оскільки він взяв у нього кошти на виготовлення румунського паспорту, але румунський паспорт не виготовив і грошові кошти отримані не повернув. Показання потерпілого ОСОБА_30 в частині того, що ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 вимагали у нього 10 000 доларів США без будь яких на те підстав, про які йому взагалі не відомо є такими, що не відповідають дійсності та спростовуються показаннями свідків.

Так, свідок ОСОБА_31 вказав, що був присутнім при розмові між ОСОБА_6 та ОСОБА_32 за виготовлення румунських документів і при зустрічі у с. Бояни, де потерпілий та ОСОБА_33 обговорювали питання повернення коштів. При цій зустрічі потерпілий передав 200 доларів США її підзахисному за дорогу та попросив ще один місяць на повернення коштів. Передачу коштів в сумі 200 доларів США також підтвердила свідок ОСОБА_34 , яка також була присутня в с. Бояни при намаганні ОСОБА_35 повернути свої кошти. Свідок ОСОБА_36 ствердив, що на прохання ОСОБА_35 у 2012 році передав конверт білого кольору, великого розміру, на якому від руки було написано « ОСОБА_37 » та йому було відомо зі слів ОСОБА_38 , що в конверті були документи та гроші «для ОСОБА_39 » призначені для виготовлення документів. Свідок ОСОБА_40 пояснив, що він був присутній при розмові ОСОБА_35 із потерпілим про гроші та строк їх повернення.

Крім того, потерпілий стверджує, що він домовився із своїм знайомим, свідком ОСОБА_41 , щоб останній позичив йому 10 000 доларів США для передачі особі, яку не було встановлено. З тією особою він не спілкувався. З даних телекомунікаційних мереж прослідковується, що саме цього дня ОСОБА_42 спілкувався із тією особою, однак потерпілим це не було спростовано (3 том а.с. 195). Між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_43 була домовленість щодо румунських документів. ОСОБА_32 не визнається отримання цих коштів. Він не заперечив правдивості показань свідків ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 та

ОСОБА_47 послідовно зазначив, що 24.02.2019 року він приїхав до ОСОБА_30 за грошовими коштами. Він хотів повернути гроші, так як розумів, що румунські документи він не отримає. Не підтверджено той факт, що обвинувачені пред`явили ОСОБА_48 вимогу у передачі 10 000 доларів США. Немає доказів, що була попередня змова між обвинуваченими на викрадення потерпілого. Відповідальність за ст. 146 ч.2 KKУ передбачена лише за незаконне позбавлення волі саме за змовою групою осіб. Потерпілий не підтвердив, що його насильно незаконно позбавили волі шляхом ненадання можливості вільно пересуватися. Всі обвинувачені ствердили, що потерпілий без будь якого примусу залишався в компанії ОСОБА_35 , потерпілий був ініціатором поїздки в Кам`янець- Подільський на власному авто. Крім цього, їм доводилось зупинятися на заправці для заправки авто, купляти сигарети та пити каву. Потерпілий мав можливість попередити будь-кого із перехожих чи працівників заправки про позбавлення його волі. Як видно із роздруківки телефонних дзвінків ОСОБА_30 (т.з а.с.84), останній міг вільно розмовляти по телефону протягом поїздки, вирішувати свої робочі питання. Це підтверджується показаннями ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_49 , а також не заперечувалось і самим ОСОБА_50 . Відповідно до вироку від 21.10.2021 потерпілий ОСОБА_42 спочатку надав пояснення, що в нього забрали мобільний телефон і давали говорити тільки щодо коштів, а також те, що коли він випадково знайшов свій телефон та написав свідку ОСОБА_51 про те, що його позбавили волі. Під час розгляду справи було виявлено те, що потерпілий все ж таки спілкувався своїм телефоном із свідком ОСОБА_52 , який не запідозрив про якісь проблеми у потерпілого. Є відмінності у показаннях потерпілого з приводу наявності зброї, що повністю спростовує складову кримінального правопорушення - застосування зброї. Так, свідок ОСОБА_53 , зазначив, що потерпілий попросив його, щоб він викликав групу охоронної агенції «Тигр», але свідок запропонував викликати поліцію, однак потерпілий відмовився. Також свідок запитав ОСОБА_30 чи є в них зброя, на що потерпілий відповів, що не бачив. З показань потерпілого вбачається, що ОСОБА_33 не вчиняв щодо нього дій для заподіяння фізичних страждань. Прокурором наданий протокол огляду від 24.02.2019 року, який, у відповідності до норм КПК так і не набув ознак допустимості. Відомості про зміну кваліфікації дій ОСОБА_6 на підставі повідомлення про підозру, було внесено до ЄРДР 25 лютого 2019 року за ст. 289 ч. 2 ККУ, що підтверджується витягом. Проте, 12 серпня 2019 року, повідомивши її підзахисного про зміну підозри за ст. 289 ч. 3 ККУ, стороною обвинувачення не було виконано обов`язку здійснити дії, передбачені ст. 278 цього Кодексу, а саме внести відомості до ЄРДР за ст. 289 ч. 3 ККУ. Звертає увагу суду, що стороні захисту не відкривався витяг з ЄРДР у цьому кримінальному провадженні, відомості до якого мали бути внесені після повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за ст. 289 ч. 3 КК України, що у свою чергу є порушенням відповідно до положень ст. 290 ч. 12 КПК. Таким чином, вбачається, що в порушення вимог КПК слідчі в порушення ст. 214 ч. 3 КПК направили обвинувальний акт до суду у неіснуючому кримінальному провадженні. Повідомляючи про змінену підозру, слідчий досі не прийняв жодного рішення з визначених у ст. 283 КПК України за повідомленням про підозру за ст. 289 ч. 3 ККУ від 12 серпня 2019. Викладені вище істотні порушення спричинили неправильне застосування стосовно ОСОБА_6 і матеріального закону, а саме ст. 289 ч. 3 ККУ, а тому обвинувачення по цій частині статті є безпідставним. Органом досудового слідства ОСОБА_6 у вину було поставлено вчинення злочину, який був закінчений в Чернівецькій області. Відомості про вказаний злочин були внесені до ЄРДР 24.02.2019. Цього ж дня, заступник начальника СВ поліції в Хмельницькій області ОСОБА_54 в порядку ст. 214 ч. 7 КПК доручив проведення розслідування у даному кримінальному провадженні СВ Кам`янець-Подільського ВП. Це є порушенням ст. 214 ч.7 КПК, оскільки матеріали провадження №0000242 були передані до СВ Кам`янець-Подільського ВП із порушенням правил підслідності. У зв`язку із цим, усі зібрані у період з 24.02.2019 по 18.03.2019 у цій справі докази є недопустимими. Вказані порушення не було усунуто y результаті винесення 18.03.2019 р. (том 1 а.с.51) прокурором Камянець Подільської місцевої прокуратури постанови про визначення підслідності, якою визначено підслідність кримінального правопорушення у цьому провадженні за Чернівецьким ВП (том 1 а.с.53). Цим самим судом порушено ст.ст. 86, 89, 94 КПК, що призвело до ухвалення судом вироку, який не відповідає вимогам ст. 370 КПК в частині його обґрунтованості.

Крім цього, на а.с.163 т.1 є протокол огляду автомобіля марки БМВ Х5 (у ході якого було вилучено зброю), який отримано з порушенням вимог статей 234, 237 КПК, що є підставою для визнання результатів цієї слідчої дії недопустимими доказами. Відповідно до ст. 255 КПК старший слідчий поліції 25.02.2019 звернулася до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на обшук авто БМВ Х5, який здійснено 24.02.2019 в м. Кам`янець-Подільському, який належить на праві власності ОСОБА_55 (том 2 а.с.159). Ухвалою від 25.02.2019 слідчим суддею Кам`янець-Подільського міськрайсуду у клопотанні слідчого відмовлено (том 2 а.с.159). Із матеріалів провадження вбачається, що під час огляду цього автомобіля на підставі ніби то добровільної згоди фактичного користувача ОСОБА_7 , що підтверджується його заявою від 24.02.2019, було проведено огляд авто (том 1 а.с.162). Написанню зазначеної заяви про дозвіл на проведення огляду передувало фактичне затримання ОСОБА_7 , оскільки в момент написання останній перебував в службовому автомобілі поліції із кайданками на руках, що говорить про явну відсутність добровільності надання такої згоди. Це підтверджується наявністю рапортів інспекторів поліції (том 1 а.с. 28, 29, 30).;

Захисник ОСОБА_11 подала доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , в якому просить вирок суду скасувати, визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні злочинів за ст. 289 ч. 3, ст. 146 ч. 2 КК України. Інкриміновані ОСОБА_6 дії за ст. 189 ч. 3 КК України перекваліфікувати на ст. 355 ч. 3 КК України та відповідно призначити йому покарання згідно санкції статті КК України.

Вважає, що в діях її підзахисного відсутній склад злочину, передбачений ст. 289 ч. 3 ККУ. В матеріалах справи нема доказів того, що потерпілий ОСОБА_16 був позбавлений права керувати своїм транспортним засобом. Більше того, відповідно до протоколу огляду відеозапису від 27.05.2019, видно частково рух автомобілів «Volksvagen» моделі «Caravelle» та «БМВ» моделі X5 (том 4 а.п. 66-67), що підтверджує факт того, що потерпілий добровільно, перебуваючи за кермом власного автомобіля здійснював рух. На її погляд, смс-переписка між потерпілим та свідком ОСОБА_56 , а також подальші показання свідка ОСОБА_57 - товариша потерпілого, є планом потерпілого ОСОБА_16 в майбутньому уникнути повернення боргу ОСОБА_6 . Показання обвинуваченого ОСОБА_6 збігаються із показаннями свідків: ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , проте судом безпідставно не взято до уваги дані показання. Таким чином, злочинні дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати виключно за ст. 355 ч. 2 ККУ. Зазначає, що вказівки суду апеляційної інстанції, при новому судовому розгляді фактично виконані не були, що грубо суперечить ст. 415 ч. 3 КПК України. Судом частково задоволено позовні вимоги потерпілого ОСОБА_16 та стягнено з обвинувачених в солідарному порядку 50 тис. грн. моральної шкоди, хоча будь-яких підстав для задоволення позову нема.

Захисник ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду і виправдати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підставі ст. 284 ч. 1 п. 1 КПК за відсутністю події кримінальних правопорушень, а кримінальне провадження закрити.

Вважає, що суд не надав належної оцінки показанням обвинувачених. ОСОБА_6 вину не визнав. Він вимагав від ОСОБА_63 10 000 доларів США в рахунок повернення боргу. Речі, що вилучені з БМВ, а саме: ніж, пістолет, належать ОСОБА_64 . Він потерпілого не обмежував, той дзвонив куди йому треба було, робив, що сам хотів. Свідок ОСОБА_65 пояснив, що він був присутній при телефонних розмовах ОСОБА_6 та ОСОБА_30 , який заборгував йому гроші, йому також було відомо про те, що троє обвинувачених їхали в м. Чернівці для того, щоб забрати гроші. Про румунські паспорти нічого не знає. Клим давно гроші не віддавав. Сума боргу ставила 7-8 тисяч доларів США, а решта зверху за тяганину. Свідок ОСОБА_66 пояснила, що вона була водієм ОСОБА_35 , який попросив відвезти його в м. Чернівці для зустрічі з ОСОБА_67 . Їй відомо зі слів ОСОБА_35 , що метою поїздки було забрати гроші за виготовлення румунського паспорта. Свідок ОСОБА_36 пояснив, що пам`ятає, як в жовтні 2012 року на прохання ОСОБА_6 він передавав конверт, він знає, зі слів ОСОБА_6 , що у конверті були документи та гроші для « ОСОБА_39 » для виготовлення документів. Свідок ОСОБА_68 пояснив, що ОСОБА_6 зустрічався з ОСОБА_69 , з ним він домовлявся про виготовлення румунського паспорта, ця зустріч була в приватному будинку в присутності ще 3-4 чоловіків. Він бачив, як ОСОБА_6 вкінці зустрічі дав ОСОБА_48 гроші. Потерпілий приховав від суду, що за долари США він допомагав ОСОБА_70 у виготовленні паспорта громадянина Румунії. Потерпілий вказав, що 24.02.2019р. він вільно користувався телефоном. З показань обвинувачених слідує, що потерпілий ОСОБА_71 весь час перебував за кермом «Volksvagen Caravelle», що підтверджується відео з камери. В протоколі прийняття заяв про вчинення правопорушення від 24.02.2019 року відсутня інформація, що ОСОБА_72 відкрито заволодів майном ОСОБА_16 . Відомості про це правопорушення були внесені до 12.08.2019 року після повторного огляду авто БМВ Х5, що є неприпустимо. Слід визнати недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 24.02.2019, оскільки не дотримано вимоги ст. 228 КПК. Також, незаконним є отримання біологічних зразків від 24.02.2019 року, адже дія розпочата о 23 год. 55 хв. в той час, як проведення слідчих дій у після 22 год. не допускається.;

Обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження відносно нього закрити на підставі ст. 284, ч. 1 п. 2 КПК в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 ч. 2, ст. 189 ч. 3, ст. 289 ч. 3 ККУ. Ухвалити новий вирок, яким визнати його винним за ст. 27 ч. 2, ст. 355 ч. 2 ККУ та призначити йому покарання на розгляд суду.

Вважає вирок суду необґрунтованим. Потерпілий ОСОБА_71 , вказав, що він його не бив, а ОСОБА_6 його не міг бити, бо в нього на руці була післяопераційна пов`язка. Змиви з керма підтверджують, що ні він, ні інші обвинувачені не керували цим автомобілем. Ставить під сумнів показання свідків ОСОБА_57 та ОСОБА_20 , які не бачили, що він викрадав людину, пред`являв вимогу передачі чужого майна. Судом хибно витлумачено показання свідків ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_58 , ОСОБА_73 та ОСОБА_61 , як такі, що «ні підтверджують, ні спростовують обвинувачення». Однак, вказані особи стверджували, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_16 існували цивільно-правові відносини, згідно яких потерпілий мав борг перед ОСОБА_18, а той в свою чергу намагався його повернути. Це підтверджується свідченнями ОСОБА_60 , яка підтвердила, що їздила з ОСОБА_6 на зустріч з ОСОБА_16 , щоб забрати кошти, які бйли йому передані. Свідок ОСОБА_31 розповів, що йому відомо про наявність боргу у ОСОБА_16 перед ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним, стверджує, що його показання, які викладені судом, не відповідають дійсності, це підтверджується аудіо записами судових засідань. Вважає, що вирок суду побудований на неналежних доказах. В нього змінився захисник, який на його думку не зміг побудувати належну лінію захисту для нього, оскільки лише двічі відвідував його в колонії. Таким чином, просить вирок суду скасувати.

Обвинувачений ОСОБА_6 оскаржує вирок суду, говорить про затягування розгляду справи на 2 роки і 2 місяці, хоча слухання справи повторно становило 6 місяців. Знайомий потерпілого ОСОБА_74 так і не був викликаний в суд для допиту, хоча саме він приїздив в м. Київ та брав в нього гроші. Потерпілий ОСОБА_42 дав показання в суді, з яких випливає непричетність обвинувачених щодо скоєння кримінальних правопорушень. Судом не взято до уваги показання свідка ОСОБА_57 , який ствердив, що спитав потерпілого ОСОБА_30 чи є у них зброя, на що той відповів, що не бачив зброї. Зазначає, що 20.06.2022 його захисником ОСОБА_10 було подане клопотання, в якому відображена сфабрикована фабула його обвинувачення, грубим порушенням КПК, зокрема щодо передачі справи в м. Чернівці. Просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_75 та їх захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , на підтримку доводів апеляційних скарг, щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного вироку, виступ прокурора ОСОБА_13 , пояснення потерпілого ОСОБА_16 та його представника адвоката ОСОБА_17 , які заперечили проти доводів апеляційних скарг, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, а призначене покарання законним та справедливим, у зв`язку з чим просили вирок залишити без змін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до вимогст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

В суді апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_76 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свою вину не визнали.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_77 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 186 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, за обставин, викладених у вироку, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Вина обвинувачених ОСОБА_77 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_16 про те, що 24 лютого 2019 року приблизно о 09.00-09.30 год. обвинувачені проти його волі захопили його і його автомобіль, везли на Київ. Він знав лише ОСОБА_35 , який вимагав 10 000 доларів США, які він йому не давав, ніякого боргу не було. Цю вимогу він пояснив тим, що його знайомий ОСОБА_74 не виготовив йому закордонний паспорт. Наносили йому удари всі обвинувачені та невстановлена особа, вони мали біля себе ніж, пістолети. Йому погрожували, він думав, що його вб`ють. Боячись за своє життя, по телефону попросив ОСОБА_20 передати 10 000 доларів США, що було зроблено. ОСОБА_7 з його автомобіля забрав його речі, а саме : насос, зарядку, парфуми. Йому вдалося відправити СМС знайомому про допомогу, йому погрожують зброєю. Після приїзду поліції обвинувачені хотіли втекти, але їх затримали.

Показання потерпілого ОСОБА_16 підтверджуються даними роздруківок телефонних дзвінків та інтернет-з`єднань за 24.02.2019 та 25.02.2019 (том 2 ст.83-88) та показаннями свідка ОСОБА_20 про те, що в той день на прохання потерпілого він передав незнайомому чоловіку 10000 доларів США.

Ці ж обставини узгоджуються з даними інформації УОТЗ ГУНП в Чернівецькій області №1946/123/17/01-2019 від 09.08.2019 року, з якого вбачається, що 22.02.2019, 23.02.2019 та 24.02.2019 до 10 год. 45 хв. обвинувачені перебували в Чернівцях, при цьому неодноразово в зоні базових станцій, які діють на АДРЕСА_5 (місце проживання потерпілого ОСОБА_16 ); далі зафіксовано рух в напрямку м. Кам`янця-Подільського, куди прибули орієнтовно о 13:00, та зворотній рух о 14:40, окрім ОСОБА_8 , в Чернівецьку область та повернення приблизно о 15:40 з м. Новоселиця до м. Кам`янця-Подільського, куди прибули приблизно о 15:52. По напрямку руху в першій половині дня 24.02.2019 зафіксовано періодичні з`єднання мобільних терміналів обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Щодо номеру особи НОМЕР_5 , яка отримала кошти, та відбулися дзвінки о 13:17 та 13:50 на номер мобільного телефону НОМЕР_6 свідку ОСОБА_20 . Цей номер телефонував потерпілому 23.02.2019 о 14:24 з м. Чернівці вул. Головна, 246, район заводу «Кварц» і в цьому місці у цей час зафіксовані мобільні термінали усіх обвинувачених (т.3 а.с.164-237).

Вказані показання потерпілого і свідка ОСОБА_20 повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_57 про те, що в той день ОСОБА_42 прислав йому СМС про допомогу через його викрадення і погрози зброєю. Він направив на вказане місце допомогу. Бачив тоді ОСОБА_30 з тілесними ушкодженнями, що підтверджується довідкою лікаря-травматолога про наявність у потерпілого ОСОБА_16 забійної рани нижньої губи, забійної гематоми правої надбрівної дуги та вушної мушлі, синюха тулуба праворуч (том 2 ст.61) та висновками його судмедекспертиз про виявлені в нього легкі тілесні ушкодження, які є характерними для обставин зазначених потерпілим (т. 2 ст. 103-104, том 2 ст.115-119).

Всі вищенаведені показання та дані підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_78 .

Вина обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм злочинів доводиться даними протоколів їх впізнання потерпілим ОСОБА_16 (т.2 а.с. 92-97) та даними протоколу слідчого експерименту від 29.07.2019 року, де потерпілий ОСОБА_16 уточнив роль кожного співучасника злочинів (т.2 а.с.127-133).

Наведені докази вини обвинувачених узгоджується із змістом долученого до справи рукописного листа від обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_16 , в якому ОСОБА_6 просить вибачення у потерпілого за «гадкий поступок» (а.с.т.2 а.с.135, а.с.149-155).

За даними протоколу обшуку від 8.08.2019 року автомобіля «БМВ» моделі «Х5» НОМЕР_2 в ньому виявлено та вилучено: два зарядні шнури до мобільного телефону «Айфон», упаковка до стартового пакету «Водофон» НОМЕР_5 , автомобільний електронасос та балон для екстреної накачки колеса, що підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_7 у грабежі майна потерпілого ОСОБА_30 (т.2 а.с. 171-216).

Згідно даних автотоварознавчої експертизи вартість автомобіля «Volkswagen» моделі «Caravelle» потерпілого ОСОБА_30 становить 715712, 82 грн (том 3 ст.30-34).

За даними висновків експертів вилучені в обвинувачених пістолети «Форт 12-Р» і ПСМ-Р є ствольною вогнепальною зброєю, вилучені патрони - придатні до стрільби (т.3 а.с.29-53; 66-72), дерев`яна бита до холодної зброї не відноситься, кистень є холодною зброєю (т. 3 а.с.90-96).

Оцінивши вказані докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 146 ч. 2, 189 ч. 3, 289 ч. 3 ККУ, обвинуваченого ОСОБА_7 за ст.ст. 146 ч. 2, 189 ч. 3, 289 ч. 3, 186 ч. 1 ККУ та обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 146 ч. 2, 189 ч. 3, 289 ч. 3 ККУ, оскільки вони вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з насильством, що не є небезпечним для його життя чи здоров`я і поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для його життя та здоров`я; незаконно позбавили волі потерпілого з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням йому фізичних страждань та із застосуванням зброї ; вимагання майна потерпілого з погрозою застосування насильства над ним, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що завдало майнової шкоди у великих розмірах. Крім цього, ОСОБА_7 вчинив грабіж майна потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належність та допустимість доказів регламентовані ст. 85, 86 КПК України, а саме: належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів; доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок отримання доказів, вказаних у ч. 2 ст. 84 КПК, передбачає дотримання наступних вимог: 1) належний суб`єкт отримання доказів; 2) законність процесуального джерела доказів; 3) дотримання процесуального порядку отримання доказів; 4) дотримання правил фіксації ходу і результатів слідчих (розшукових) дій.

Законодавцем визначено, що в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності. Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначені вище докази отримані у процесуальний спосіб та відповідають вимогам ст. ст. 84, 85, 86 КПК України, підстави вважати їх неналежними і недопустимими відсутні.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковано за сукупність злочинів, тобто за ч. 2 ст. 146 , ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 186 КК України, дії обвинуваченого ОСОБА_6 - за ч. 2 ст. 146 , ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, дії обвинуваченого ОСОБА_8 - за ч. 2 ст. 146 , ч. 3 ст.189, ч. 3 ст. 289 КК України.

Оскільки своїми умисними діями вони вчинили незаконне позбавлення волі людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням йому фізичних страждань та із застосуванням зброї; вимагання, вчинене з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб, та таке, що завдало майнової шкоди у великих розмірах; незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого. А також, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) потерпілого ОСОБА_16 .

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинувачених та на кваліфікацію їх дій, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників щодо нібито недоведеної вини та неправильної кваліфікації дій за статтями КК України не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки такі твердження фактично є способом захисту, спрямованої виключно на уникнення кримінальної відповідальності чи пом`якшення призначеного покарання. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано поклав у основу вироку комплекс належних і допустимих доказів, які узгоджуються між собою та підтверджують вчинення обвинуваченими інкримінованих діянь.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на захист не може тлумачитися як абсолютне право на уникнення покарання, а суди мають право відхиляти доводи сторони захисту, якщо вони не підтверджені матеріалами справи.

Вина обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні вказаних у вироку кримінальних правопорушень підтверджується наведеними у вироку доказами.

Аргументи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , що показання потерпілого ОСОБА_16 є непослідовними і суперечливими, апеляційний суд відхиляє, оскільки колегія суддів не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань потерпілого так як , вони є логічними, послідовними і узгодженими між собою та з іншими письмовими доказами у провадженні.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, потерпілий та свідки перед допитом попереджувались судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий з будь-яких причин обмовив чи міг обмовити обвинувачених у зазначених вище кримінальних правопорушеннях.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, не вбачається.

Посилання захисників ОСОБА_9 щодо недопустимості протоколів пред`явлення особи для впізнання від 24 лютого 2019 року (т. 2 а. с. 92-100) є необґрунтованими. Відповідно до ст. 228 КПК України, впізнання особи потерпілим здійснюється шляхом пред`явлення особи чи фотозображень із забезпеченням можливості об`єктивного встановлення ознак для ідентифікації. Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_16 чітко впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 , а відмінності у зовнішності інших залучених осіб не впливали на достовірність впізнання. Протоколи складені у відповідності до вимог ст. 228 КПК, процедура проведена належним чином, а надана інформація дозволяла об`єктивно ідентифікувати обвинуваченого. Суд врахував сукупність доказів та показання потерпілого й інших учасників процесу, що підтверджує допустимість та правильність цих протоколів.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці вказує, що національні суди мають оцінювати допустимість та достовірність доказів, зокрема протоколів впізнання, з урахуванням усіх обставин справи. Відсутність ідеальної відповідності зовнішніх ознак не є автоматичною підставою для визнання доказів недопустимими.

Також захисники обвинувачених посилаються на порушення ч. 4 ст. 223 Кримінального процесуального кодексу України під час відібрання біологічних зразків 24 лютого 2019 року, аргументуючи це тим, що слідча дія проводилася у нічний час і не мала ознак невідкладності. Такі доводи є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 КПК України, відібрання біологічних зразків допускається і у випадках, коли необхідно невідкладно отримати речові докази, що можуть бути змінені або знищені, а також у межах забезпечення належного і повного досудового розслідування.

Нічний час проведення слідчої дії не є підставою для визнання її недопустимою, оскільки законодавство не встановлює обмеження щодо часу проведення процесуальних дій, якщо вони проводяться з дотриманням прав учасників процесу та забезпеченням належної фіксації. Протоколи відібрання біологічних зразків (т. 3 а. с. 105, 108, 111) складені належним чином, містять всі необхідні відомості та відповідають вимогам чинного КПК України.

У зв`язку із чим, доводи захисників щодо недопустимості відібраних біологічних зразків та похідних від них доказів є необґрунтованими і не можуть вплинути на законність вироку.

Доводи захисника ОСОБА_9 щодо нібито порушень під час реєстрації та об`єднання кримінальних проваджень № 0000242, № 0000244 та № 0000243 не можуть вважатися обґрунтованими. Апеляційний суд під час розгляду справи не виявив істотних процесуальних порушень, які могли б поставити під сумнів законність досудового розслідування або вплинути на достовірність зібраних доказів. Зокрема, посилання на ознаки нібито підробленої постанови слідчого про визнання потерпілим від 24 лютого 2019 року (том 2 арк. 49) не мають правових підстав і не підтверджуються матеріалами справи.

Твердження апелянтів щодо допущених порушень під час оформлення протоколів огляду речових доказів, пред`явлення осіб для впізнання та отримання біологічних зразків не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і не підтверджують наявності істотних процесуальних порушень. Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається недопустимим лише у випадку його отримання з істотним порушенням прав та свобод людини. Однак у даному випадку протоколи оглядів складені у присутності понятих та з дотриманням вимог закону, протоколи впізнання містять усі необхідні відомості та підписи учасників без застережень, а відібрання біологічних зразків здійснювалось на підставі відповідної постанови слідчого та з дотриманням гарантій, передбачених ст. 245 КПК України. Апелянти не надали жодних належних доказів того, що при проведенні цих слідчих дій застосовувався примус чи тиск на учасників, або що їхні права були обмежені всупереч закону. Більше того, відповідно до практики ЄСПЛ (зокрема у справах «Schenk v. Switzerland», «Khan v. the United Kingdom»), навіть у разі незначних недоліків під час оформлення процесуальних документів сам по собі цей факт не означає автоматичної недопустимості доказів, якщо такі недоліки не вплинули на справедливість усього провадження. Таким чином, наведені доводи апелянта не можуть вважатися підставою для визнання доказів недопустимими чи скасування вироку, оскільки вони не свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, сторона захисту стверджувала про невірну кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 3 ст. 189 КК України, адже, на їх думку, мають місце боргові зобов`язання і діяння обвинувачених необхідно вірно кваліфікувати за ст. 355 КК України, однак, колегія суддів не погоджується з такою позицією захисників.

Як зазначав сам обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні суду першої інстанції, ОСОБА_71 познайомив його з ОСОБА_79 , який займався виготовленням документів, саме ОСОБА_74 визначав вартість і строк виконання робіт. А оскільки із ОСОБА_79 обвинувачений не зміг зв`язатись по спливу строку, то заявив, що тоді він матиме претензію до ОСОБА_63 , який їх познайомив. Також пояснив, що особисто ОСОБА_80 він передав 5000 доларів США, а вимагав від ОСОБА_63 10 000 доларів США, в рахунок повернення боргу та компенсації за спричинені незручності. Групою осіб, разом з ОСОБА_81 та ОСОБА_82 , в процесі вимагання нанесли потерпілому легкі тілесні ушкодження - «лящі для ясності», погрожували вивезти в м. Київ та закрити у підвалі.

Безпосередня участь обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм умисних дій, підтверджується показаннями самого потерпілого ОСОБА_16 , які є логічні, послідовні, в яких він зазначив, що саме обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_83 викрали його з парковки по АДРЕСА_5 м. Чернівці, заволоділи його транспортним засобом «Фолькцваген» та вимагали у нього 10 000 доларів США, при цьому наносили йому удари по різним частинам тіла, при цьому погрожували йому зброєю, а також викрали з автомобіля його речі, також підтвердив судовому засіданні, що у нього не було боргових зобов`язань, перед обвинуваченим ОСОБА_6 . Натоміть пояснив, що саме він познайомив ОСОБА_6 з особою, яка йому мала допомогти у виготовленні румунських документів та якому обвинувачений ОСОБА_6 передавав гроші.

Вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_57 , який в судовому засіданні суду першої інстанції добровільно дав показання, у яких вказував, що потерпілий ОСОБА_42 , надіслав йому СМС-повідомлення, по змісту, якого стало відомо, що його викрали та вимагають у нього грошові кошти та він знаходиться в м. Кам`янець-Подільський під наглядом незнайомого чоловіка із зброєю, також в переписці він вказав місце знаходження його транспортного засобу.

Окрім того, не визнання вини обвинувачених в частині вимагання, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні першої інстанції зазначив, що потерпілий ОСОБА_16 , йому телефонував з свого мобільного телефону, із проханням позичити йому гроші в сумі 10 000 доларів США, які він на території МТК «Калинівський ринок», а саме на стоянці «Добробут» віддав невстановленій слідством особі.

Вина обвинувачених, підтверджується і дослідженим у судовому засіданні суду першої інстанції рукописним листом, згідно почеркознавчої експертизи, текст якого належить саме обвинуваченому ОСОБА_6 , який він адресує потерпілому ОСОБА_16 , в якому просить пробачення за скоєне та просить звільнити всіх обвинувачених, оскільки в них також є сім`ї та діти, що він розкаюється у скоєному та вказує, що саме третя особа, тобто ОСОБА_74 вніс розлад у їхні відношення, що розцінюється колегією суду, як визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 у вчинених кримінальних діянь проти потерпілого ОСОБА_16 та доказ того, що саме ОСОБА_74 мав грошові зобов`язання перед ОСОБА_43 , а потерпілий ОСОБА_42 лише познайомив їх.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції у вироку дав належну правову оцінку зазначеним вище доводам сторони захисту, щодо кваліфікації дій обвинувачених за ст. 355 ККК України. У цій справі не встановлено цивільно-правових зобов`язань між обвинуваченими й потерпілим, а тому не може бути примушування до їх виконання. Такі зобов`язання перед обвинуваченими категорично заперечив потерпілий ОСОБА_16 . Цивільно-правове зобов`язання щодо коштів має мати належне документальне оформлення, якого не було. Посилання захисту на показання свідків ОСОБА_46 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 є безпідставними, оскільки за положеннями Цивільного кодексу України грошові зобов`язання між громадянами не підтверджуються показаннями свідків.

Стосовно доводів захисника ОСОБА_10 про порушення органом досудового слідства територіальної підслідності, проведення досудового розслідування не уповноваженим органом, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 214 КПК України, СВ Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області невідкладно після виявлення кримінального правопорушення на території м. Кам`янець-Подільський, затримання підозрюваних осіб в м. Кам`янець-Подільський, розпочато досудове розслідування, внесено відомості до ЄРДР за № 0000242 від 24.02.2019 року за ч.2 ст.146, за № 0000243 від 24.02.2019 за ч.3ст.189 КК України, за № 0000244 від 24.02.2019 за ч.3 ст.289 КК України. Матеріали досудового розслідування об`єднані в одне провадження під № 0000242.

18.03.2019 за заявою потерпілого ОСОБА_16 , прокурор Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_86 визначив підслідність даного кримінального правопорушення за Чернівецьким ВП ГУНП в Чернівецькій області, оскільки місце вчинення кримінального правопорушення знаходиться на території м. Чернівців.

Колегія суддів вважає, що прокурор, у даному випадку, діяв в межах повноважень, визначених ч. 2 ст. 218 КПК України, адже самостійно визначив підслідність за Чернівецьким ВП ГУНП в Чернівецькій області одразу як довідався із заяви потерпілого про те, що місце вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст.189,ч. 3 ст. 289 КК України -в місто Чернівці. Відтак, винесене ним постанова є законною.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_12 , посилались на недопустимість доказу - протоколу огляду автомобіля БМВ Х5 від 24.02.2019, під час якого слідчим незаконно оглянуто транспортний засіб, вилучено речі, без відповідного дозволу слідчого судді. ОСОБА_7 наголошував, що написав згоду на огляд автомобіля під примусом, згода не була добровільною, його примусили в той час коли він вже перебував в кайданках.

Дану позицію ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_12 колегія суддів вважає обраним способом захисту, виходячи з наступного.

Так, як свідчать матеріали кримінального провадження ( а.с.162 том1) ОСОБА_7 24.02.2019 добровільно надав письмову згоду заяву на огляд транспортного засобу БМВ Х5, належного йому, без застережень. На підставі даної заяви користувача, в подальшому, того ж дня, з 17:30 по 18:50 проводилась слідча дія - огляд транспортного засобу та вилучення речей, за участі понятих, які підписали протокол без застережень. (а.с.163-166 том 1) Фактичне ж затримання ОСОБА_7 мало місце з 19:00 по 20:25 в м. Камянець-Подільський, як свідчить протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.02.2019 року. (а.с.133-134 том 5) затримання відбувалось за участі понятих та адвоката, протокол підписано всіма учасниками без застережень.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що з 24.02.2019 року ОСОБА_7 жодного разу, ні на досудовому слідстві, ні під час розгляду справи, не вказував на застування незаконних методів досудового слідства чи застосування до нього насильства під час огляду його транспортного засобу.

Ухвала слідчого судді Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.02.2019 про відмову у задоволенні клопотання слідчого про проведення обшуку транспортного засобу , не свідчить про незаконність проведеної слідчої дії. Адже відмова слідчого судді ґрунтувалась на тому, що в клопотанні не зазначено конкретний перелік речей, які необхідно відшукати, при тому, що згідно протоколу огляду транспортного засобу, проведеного за наявності добровільної згоди володільця ОСОБА_87 , слідчим вилучено майно, вказане в протоколі. А дане не свідчить про незаконність проведеної слідчої дії. (а.с.159 том 2)

Також апеляційний суд звертає увагу, що огляд і обшук є різними слідчими діями за своїм змістом і правовими наслідками: відповідно до ст. 237 КПК України, огляд проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини кримінального правопорушення, здебільшого шляхом зовнішнього сприйняття вже наявних слідів події, тоді як обшук (ст. 234 КПК) має на меті відшукання та вилучення знарядь злочину, майна, здобутого злочинним шляхом, або розшукуваних осіб, і допускається лише на підставі ухвали слідчого судді, за винятком невідкладних випадків. Європейський суд з прав людини наголошує, що обшук є значним втручанням у право на повагу до приватного і сімейного життя та житла (ст. 8 Конвенції), яке може бути виправданим лише за наявності законності, необхідності та пропорційності (рішення у справах «Camenzind v. Switzerland», «Smirnov v. Russia», «Chappell v. the United Kingdom»). Таким чином, ключова відмінність полягає в тому, що огляд спрямований на фіксацію, а обшук - на активний пошук предметів чи осіб із більш інтенсивним обмеженням прав людини.

З наведеного випливає, що в даному випадку щодо автомобіля БМВ Х5 був проведений саме огляд транспортного засобу, а не обшук, оскільки він здійснювався на підставі письмової добровільної згоди його власника ОСОБА_7 , у присутності понятих, із належним оформленням протоколу, та відповідав вимогам ст. 237 КПК України.

Відтак, у колегії суддів немає підстав визнавати даний доказ недопустимим, суд розцінює проведений огляд транспортного засобу БМВ Х5 - законним.

Твердження апелянтів щодо відсутності в діях обвинувачених факту незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_16 , заволодіння його автомобілем, застосування насильства, погроз чи одержання коштів не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_30 , свідків, а також процесуальними документами, дослідженими судом, які у своїй сукупності підтверджують їхню винуватість.

Посилання обвинувачених та їх захисників на те, що вони не завдавали потерпілому побоїв, не висловлювали погроз та не отримували від нього коштів, не можуть бути підставою для їх виправдання, оскільки, в судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , за попередньою змовою з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прибули в м. Чернівці, незаконно позбавили волі потерпілого ОСОБА_16 , при цьому вимагали у нього 10 000 доларів США, які свідок ОСОБА_88 їм передав, незаконно заволоділи його транспортним засобом «Фолькцваген», вчинили відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_16 , при цьому застосовуючи до нього насильство та із застосуванням зброї.

Така оцінка узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях наголошував, що при визначенні ступеня вини кожного обвинуваченого суди зобов`язані враховувати не лише його індивідуальні дії, а й спільний характер поведінки групи, якщо вона була спрямована на досягнення єдиного злочинного результату.

Посилання апелянтів на те, що суд першої інстанції при постановленні вироку не виконав вимоги ухвали апеляційного суду, якою попереднє рішення було скасоване, є безпідставними та не знайшло свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження. Колегія суддів зазначає, що новий вирок ухвалено з урахуванням висновків викладених у попередньому рішенні суду апеляційної інстанції, виявлені порушення були належним чином усунуті, а судове рішення містить повний та всебічний аналіз доказів. Вирок є мотивованим, відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а також стандартам справедливого судового розгляду, визначеним у практиці Європейського суду з прав людини. Таким чином, підстав для повторного скасування вироку суду першої інстанції чи визнання його таким, що ухвалено з істотними процесуальними порушеннями, не встановлено.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_7 про нібито неналежний рівень здійснення його захисту захисником є безпідставною.

Матеріали справи не містять жодних даних, що під час розгляду справи обвинувачений ставив перед судом питання про заміну захисника або висловлював недовіру його професійним діям. Навпаки, з перебігу судового процесу вбачається, що захисник ОСОБА_7 брав активну участь у судових засіданнях, подавав необхідні клопотання, висловлював правову позицію свого підзахисного, надавав йому консультації та вчиняв інші дії, спрямовані на забезпечення реалізації права на захист.

Відповідно до ст. 48, 54 КПК України підозрюваний та обвинувачений мають право вільно обирати захисника, а у разі виникнення обґрунтованих сумнівів у належному виконанні захисником своїх обов`язків - заявляти клопотання про його заміну. Оскільки ОСОБА_7 такого клопотання не заявляв, його посилання у апеляційній скарзі не може бути розцінене як доказ порушення права на захист.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справах "Камасінскі проти Австрії" (Kamasinski v. Austria, 1989) та "Артіко проти Італії" (Artico v. Italy, 1980)) підтверджує, що право на захист передбачає не лише формальне надання адвоката, але й реальну та ефективну юридичну допомогу. Оцінка ефективності захисту здійснюється виходячи з конкретних обставин провадження. У даній справі захист ОСОБА_7 відповідав критеріям реальності та ефективності, адже адвокат вживав усіх процесуально можливих заходів, спрямованих на захист інтересів підзахисного.

Таким чином, доводи обвинуваченого щодо неналежного захисту є голослівними, спрямованими виключно на уникнення відповідальності та не підтверджені жодними фактичними або процесуальними підставами.

Твердження захисника ОСОБА_10 про порушення реєстрації зміни підозри щодо ОСОБА_35 , про порушення норм підслідності цієї справи слід визнати необґрунтованими, оскільки апеляційний суд не виявив при цьому істотного процесуального порушення слідчими норм КПК України. Посилання адвоката ОСОБА_10 на незаконність обшуку автомобіля обвинуваченого ОСОБА_87 не підлягає задоволенню через те, що огляд цього автомобіля було проведено з дозволу його власника, що дозволено КПК України.

Аргументи захисника ОСОБА_11 , в доповненнях до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 , про відсутність доказів того, що потерпілий ОСОБА_16 був фактично позбавлений можливості керувати власним транспортним засобом, є безпідставними, оскільки спростовуються наведеними у вироку доказами, зокрема послідовними та логічними показаннями самого потерпілого ОСОБА_30 , які узгоджуються з іншими доказами у справі. Її твердження про те, що затримання обвинувачених нібито є частиною плану потерпілого, спрямованого на уникнення повернення боргу, не має правового значення, оскільки судом першої інстанції встановлено, що жодних боргових зобов`язань між потерпілим та обвинуваченими не існувало.

Доводи захисника ОСОБА_9 щодо порушень при реєстрації та об`єднанні кримінальних проваджень у цій справі № 0000242, № 0000244 та 0000243 не є обґрунтованими, оскільки апеляційним судом не виявлено при цьому істотних процесуальних порушень, які б ставили під сумнів законність досудового розслідування. Наведені нею доводи про ознаки підробки постанови слідчого про визнання потерпілим від 24 лютого 2019 (том 2 арк. 49) не дають правових підстав для визнання її тверджень обґрунтованими. Посилання апелянта на незаконність проведення обшуку автомобіля "Фольксваген" НОМЕР_7 через відсутність ухвали слідчого судді про такий дозвіл та наявність ухвали про відмову у наданні такого не є обґрунтованими. Вказаний огляд цього автомобіля було проведено з дозволу власника, що не суперечить закону. Доводи цього апелянта про порушення при оформленні протоколів про огляди речових доказів, про пред`явлення до впізнання, про отримання біологічних зразків не підтверджують при цьому істотних процесуальних порушень, які б були підставою для скасування вироку. Допит особи із застосуванням поліграфу не передбачений чинним КПК, тому відмова суду у цьому не є порушенням.

Доводи захисника ОСОБА_12 щодо нібито незаконного внесення відомостей про грабіж майна потерпілого ОСОБА_30 до Єдиного реєстру досудових розслідувань не є обґрунтованими. Аналіз матеріалів справи свідчить, що таке внесення відомостей здійснено відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, без порушень процесуальних норм. Внесення відомостей про кримінальне правопорушення є першочерговим етапом у кримінальному провадженні та не передбачає обов`язкового попереднього розслідування або підтвердження вини особи.

Таким чином, доводи обвинувачених та їх захисників, викладені у апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу.

Інших доводів, які б безумовно свідчили про наявність підстав для скасування вироку суду першої інстанції, апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників не містять.

Призначене обвинуваченим покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 Кримінального кодексу України, є співмірним тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, враховує дані про особу кожного з обвинувачених, обставини справи, характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених діянь, а відтак є законним, справедливим та необхідним для їх виправлення й попередження нових злочинів. Суд першої інстанції у повній мірі реалізував принцип індивідуалізації покарання, визначений кримінальним законом, що унеможливлює висновок про його невідповідність меті покарання. Підстав для пом`якшення покарання судом апеляційної інстанції не встановлено.

Цивільний позов потерпілого у даній справі вирішено судом першої інстанції відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України. Судом повною мірою з`ясовано обсяг заподіяної шкоди та належним чином визначено розмір її відшкодування, виходячи з наданих доказів та норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що правові підстави для зміни чи скасування відповідного рішення відсутні, оскільки таке ухвалене у суворій відповідності до чинного законодавства, з дотриманням прав та законних інтересів потерпілого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою скасування чи зміни вироку, апеляційним судом не встановлено. Доводи апелянтів з цього приводу носять характер припущень, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, натомість спростовуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами. Колегія суддів наголошує, що дотримання вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та розгляду справи судом першої інстанції підтверджено, інші доводи на які покликаються апелянти не є такими, що вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення.

Таким чином, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим, ґрунтується на належних та допустимих доказах, яким суд дав об`єктивну оцінку, відповідає принципам змагальності, безпосередності та повноти дослідження доказів, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, а тому апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , з доповненнями ОСОБА_11 - задоволенню не підлягають.

Оскільки обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували під вартою у період з 24 лютого 2019 року по 8 серпня 2024 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України зазначений строк попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню у строк призначеного їм покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 грудня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 3 ст. 189; ч. 3 ст.289, ч. 1 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146; ч. 3 ст. 189; ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.146; ч. 3 ст.189; ч. 3 ст. 289 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (доповнення) , ОСОБА_12 - без задоволення.

Зарахувати у строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 час перебування під вартою з 24 лютого 2019 року по 8 серпня 2024 року.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4