Провадження №11-кп/801/537/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000543 від 22.07.2024,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, військовослужбовця, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 22.07.2024 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній «тримання під вартою».

Речові докази, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, а саме: предмет зовні схожий на ніж, який поміщено до паперового конверту, ухвалено знищити.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.07.2024 (справа № 127/24254/24) на речові докази у кримінальному провадженні № 0000543 від 22.07.2024 року, а саме: на майно, яке було вилучено під час огляду місця подій у період часу з 23:40 год. 21.07.2024 року по 00:50 год. 22.07.2024 року, на відкритій ділянці місцевості по вул. Франишена у с. Стадниця, а саме: - предмет зовні схожий на ніж, який поміщено до паперового конверту.

Також ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на суму 1 514 грн 56 коп.

Згідно з вироком судом установлено, що в порушення вимог ст. ст. 3, 27 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 20-22, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, оператор гармати протитанкових гармат А1302 штаб-сержант ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 21.07.2024 близько 20 год. 30 хв., штаб-сержант ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на відкритій ділянці місцевості у Вінницькій області Вінницького району в селі Стадниця по вулиці Д. Франишена, учинив словесний конфлікт із місцевими мешканцями, поміж останніх був присутній ОСОБА_9 .

У цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення кримінально-протиправних дій щодо порушення громадського порядку та моральності.

Так, 21.07.2024 близько 21 год. 30 хв. останній попрямував до своєї адреси проживання: АДРЕСА_1 , де з метою реалізації своїх протиправних дій, взяв два ножі загального господарсько-побутового призначення.

У подальшому, близько 22 год. 00 хв. 21.07.2024 ОСОБА_8 повернувся до центральної площі села Стадниця, по вулиці Д. Франишена, де продовжив конфлікт та грубо порушуючи громадський порядок, діючи з прямим умислом, із мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом та з метою продемонструвати свою перевагу над іншими, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, виявляючи зневагу до загальноприйнятих норм суспільної моралі, із незначного приводу, використовуючи заздалегідь підготовлений предмет, а саме ніж загально господарсько-побутового призначення, наніс один удар ОСОБА_9 у вигляді легкого тілесного ушкодження, а саме: колотої рани зовнішньої поверхні лівої гомілки, який, внаслідок завданого удару, відчував фізичну біль та упав на землю.

Надалі, після нанесення удару ножем ОСОБА_9 , протиправні дії штаб-сержанта ОСОБА_8 були припиненні місцевими жителями.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному. Суду показав, що в липні минулого року він перебував на ротації по місцю свого проживання в с. Стадниця Вінницького району. 21.07.2024 року у вечірній час біля магазину між ним та декількома місцевими жителями виник словесний конфлікт з приводу їхнього незадоволення поведінкою працівників ТЦК. Він, як особа, яка більше двох років перебуває на війні, був дуже обурений поведінкою цих ухилянтів, тому погарячкував; побіг додому, взявши з будинку ніж. Повернувшись, наніс один удар ОСОБА_10 в ліву ногу. В подальшому дана бійка була припинена місцевими жителями. Про скоєне він дуже жалкує, оскільки був у стані алкогольного сп`яніння, просить суд його суворо не карати, запевняючи у неповторені подібного, оскільки він бажає знову повернутися на службу до своїх побратимів.

Потерпілий ОСОБА_9 надав суду заяву, у якій просив кримінальне провадження розглянути у його відсутність, при визначенні міри покарання ОСОБА_8 покладається на розсуд суду, претензій морального чи матеріального характеру до останнього немає.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.4 ст. 296 КК України, як хуліганство, а саме: грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому із застосування іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому покарання у виді трьох років позбавлення волі, та на підставі ст.75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробовуванням, установивши іспитовий строк тривалістю один рік.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим, не відповідає обставинам справи та особі обвинуваченого. Обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у скоєному злочині, щиро розкаявся, брав участь у бойових діях, має намір продовжити службу в Збройних силах України, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, що відповідно до ст.66 КК України є пом?якшуючими обставинами.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити з підстав, наведених у ній.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, оскільки він відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Колегією суддів при перевірці вироку суду першої інстанції установлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Оскільки захисник не оспорює обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, тому колегія суддів керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорюються в апеляційній скарзі.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, у тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції також було з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст. 349 КПК України та правові наслідки її застосування, що було перевірено апеляційним судом.

За правилами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам оскаржуваний вирок відповідає у повному обсязі.

В апеляційні скарзі захисник покликається на можливість застосування положень ст. 75 КК України та просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту, колегія суддів ураховує таке.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання у повному обсязі відповідає вимогам закону.

Так, згідно з матеріалами справи, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання судом у повному обсязі враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини його вчинення, матеріальний та сімейний стан обвинуваченого, те, що він за місцем проживання та несення служби характеризується негативно, на обліку в лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, відсутність будь-яких претензій потерпілого до обвинуваченого, його думку щодо покарання обвинуваченому, згідно з якою покладався на розсуд суду, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, визнання вини, наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Ураховуючи обставини скоєння злочину, колегія суддів не має сумнівів у тому, що визначений ОСОБА_8 вид покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірним з вчиненим ним злочинним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню останнього.

Наявність пом`якшуючих обставин, а також дані щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на які є посилання у апеляційній скарзі захисника, у тому числі визнання вини, відсутність судимостей, готовність обвинуваченого продовжити службу в ЗСУ, його участь у бойових діях, достатньо були враховані судом при призначені покарання у мінімальному розмірі позбавлення волі, передбаченого санкцією ст. ч.4 ст.296 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Таким чином, застосування положень ст. 75 КК України у будь якому випадку потребує наведення судом у своєму рішенні окремих мотивів, пов`язаних саме із можливістю звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Водночас, інших обставин для застосування ст.75 КК України, окрім тих, що були враховані судом при призначенні ОСОБА_8 покарання, колегією суддів не встановлено і стороною захисту не наведено.

Висновки суду щодо призначеного обвинуваченому покарання, з урахуванням обставин цього кримінального провадження відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання, та належним чином вмотивовані.

Таким чином, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, оскільки не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, зокрема у частині призначеного обвинуваченому покарання.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4