КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4207/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 з доповненнями, який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , погоджене прокурором першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 визначено до 12.07.2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , поданого у рамках кримінального провадження № 0000770 від 29.08.2024 року, відмовити та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

На обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.

В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до Київського апеляційного суду 01.07.2025 року, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , зазначає, що слідчий суддя абсолютно необґрунтовано прийшов до висновку про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема зазначає, що обґрунтовуючи існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя посилається виключно на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку доведеності його вини.

Між тим, указану обставину не можна оцінювати в якості ризику, так як ця обставина повинна бути оцінена судом лише відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків.

Захисник зазначає, що наявність у підозрюваного сім`ї, постійного місця роботи, сталі зв`язки з місцем проживанням, наявність рідних та близьких, які усе своє життя постійно проживають на території України, не можуть свідчити про його намір ухилятись від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Більше того, підозрюваний не має жодних судимостей, постійно проживав та проживає у Київській області, не мав в минулому випадків неявки за викликом органів слідства та суду.

Посилання слідчого судді на зв`язки підозрюваного із ОСОБА_12 , який може сприяти ОСОБА_7 у виїзді за кордон або інших протиправних дій, не витримує критики з огляду на повну бездоказовість вказаного твердження. Стороною обвинувачення не надано жодних підтверджень, що підозрюваний звертався до вказаної особи з таким проханням або що зазначена особа має об`єктивну можливість такого сприяння.

Аналогічно, на думку захисника, недоведеними є твердження слідчого та прокурора про ймовірність отримання підозрюваним нового паспорту громадянина України для виїзду за кордон та володіння ним значними активами у вигляді криптовалюти, що також не могло бути враховано при визначенні запобіжного заходу.

Таким чином, захисник вважає, що належного обґрунтування та доказів, які б підтверджували наявність вищезазначеного ризику по даному кримінальному провадженню, стороною обвинувачення не надано, а висновок слідчого судді про продовження його існування є помилковим та необґрунтованим.

Захисник також вважає недоведеним ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки стороною обвинувачення не було обґрунтовано, які дії саме ОСОБА_7 , як особи, щодо якої вирішується питання про запобіжний захід, свідчать, що він буде вживати заходи на знищення та спотворення відомостей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, в чому конкретно полягають ці заходи, а також які відомості у даному випадку можуть бути знищені або спотворені.

Також, апелянт зазначає, що у сторони обвинувачення є всі необхідні засоби та можливості для здійснення ефективного досудового розслідування та нівелювання зазначеного ризику, як то проведення обшуків та цілого комплексу НСРД і неможливість або небажання здійснення ефективного досудового розслідування стороною обвинувачення не може ставитись в провину його підзахисному.

Вищенаведені обставини, на думку апелянта свідчать про відсутність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, захисник посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не уточнив, на підставі чого він дійшов до висновку про наявність ризику незаконного впливу на свідків, оскільки стороною обвинувачення не було надано жодних матеріалів, які б підтверджували реальність загрози незаконного тиску з боку підозрюваного на інших осіб.

Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що запобігти ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні можливо, встановивши обмеження у спілкуванні з визначеними учасниками кримінального провадження, зокрема шляхом встановлення обов`язку, передбаченого п. 4 ч. 5 ст. 194 КПК України (утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом).

Апелянт вказує, що аналогічно як і в попередніх випадках, стороною обвинувачення та слідчим суддею не було вказано жодного обґрунтування ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином і лише зазначено про абстрактну можливість підозрюваного вчинити такі дії, що робить вказаний ризик недоведеним.

Крім того, при оцінці наявності вказаного ризику були повністю проігноровані доводи про те, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, обставин, які б свідчили, що з моменту його затримання до теперішнього часу він продовжує планувати або займатись протиправною діяльністю, сторона обвинувачення не навела.

Все вищевикладене, на переконання апелянта, обґрунтовано свідчить про те, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вказаному кримінальному провадженні також відсутній, однак вказане залишилося поза увагою слідчого судді.

Загалом, як вбачається з ухвали, слідчим суддею не було наведено належного обґрунтування жодному ризику, який він визнав встановленим. Вся оцінка слідчого судді наведених слідчим у клопотанні ризиків звелася до констатації їх наявності, без зазначення конкретних фактів та обставин, що свідчили б про їх існування.

Таким чином, на думку захисника, викладені в ухвалі слідчого судді ризики є абсолютно непідтвердженими, недоведеними і такими, що фактично не існують.

Вказане, у свою чергу, виключає можливість застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник також посилається на те, що слідчим суддею не було належним чином обґрунтовано неможливість запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Так, у оскаржуваній ухвалі слідчий суддя лише вказав, що вважає недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

У той же час, ані сторона обвинувачення, ані слідчий суддя не навели достатнього обґрунтування, чому інший, більш м`який запобіжний захід не зможе попередити або мінімізувати зазначені у клопотанні ризики.

Захисник зазначає, що характеристика підозрюваного та стан його здоров`я безумовно вказує на те, що він об`єктивно не зможе ухилятися від слідства і суду чи вчиняти інші протиправні дії.

Також зазначає, що під час обрання запобіжного заходу стороною захисту неодноразово зверталася увага, що підозрюваний страждає на ожиріння (вага понад 180 кг), цукровий діабет, варикоз, гіпертонію, серцеву недостатність та інші хронічні захворювання, що тягнуть за собою необхідність спокою, збалансованого харчування, постійного прийому медичних препаратів та лікування.

За час перебування під вартою стан здоров`я підозрюваного значно погіршився, у нього з`явилася задишка, тремтіння у руках, пітливість, виражені набряки кінцівок, м`язова слабкість, труднощі при ходьбі та підйомі з ліжка, постійні головні болі та запаморочення.

Такі симптоми свідчать про об`єктивне загострення хронічних захворювань підозрюваного, оскільки в умовах слідчого ізолятора немає можливості забезпечити належний догляд, необхідне лікування, дієту, медичні процедури та препарати тощо.

Захисник також зазначає, що у зв`язку із прогресуючим погіршенням стану здоров`я ОСОБА_7 стороною захисту подавалася скарга в порядку ст. 206 КПК України, яка наразі розглядається слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва.

Таким чином, свідоме утримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою без належної медичної допомоги за умови наявних у нього хвороб, які потребують невідкладного лікування в умовах стаціонару, є свідченням навмисного порушення стороною обвинувачення відносно підозрюваного статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, апелянт вважає, що слідчим суддею не було надано об`єктивної оцінки всім вказаним доводам та винесено оскаржувану ухвалу за відсутності існуючих ризиків, без належного обґрунтування можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу та з очевидною метою полегшити роботу стороні обвинувачення, залишивши підозрюваного - особу із тяжкими хворобами, за гратами.

З урахуванням викладеного, апелянт вважає, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2025 року є незаконною, необґрунтованою і підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , які підтримали вимоги апеляційної скарги з доповненнями та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені у апеляційній скарзі з доповненнями доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000770 від 29.08.2024 року.

21.02.2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.02.2025 року застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави, до 21.04.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15.04.2025 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування, тобто до 21.05.2025 року (включно).

13.05.2025 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва строк досудового розслідування кримінального провадження продовжено до 6 місяців, тобто до 21.08.2025 року.

14.05.2025 року старший слідчий в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , за погодження з прокурором першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення розміру застави, терміном на 60 (шістдесят) днів, в межах строку досудового розслідування.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000770 від 29.08.2024 року, за підозрою ОСОБА_13 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що за невстановлених обставин та не пізніше квітня 2019 року, громадянин рф ОСОБА_14 вирішив приєднатися до проведення раніше розпочатої російською федерацією підривної діяльності проти України, шляхом вчинення дій, спрямованих на шкоду інформаційній безпеці України. За задумом ОСОБА_14 нанесення шкоди інформаційній безпеці України мало відбуватися шляхом: допомоги державі-агресору, особам (представникам держави-агресора), залученим російською федерацією до ведення інформаційної війни проти України, у створенні їх удаваної позитивної репутації (здійснення репутаційного менеджменту); розповсюдження у мережі Інтернет: недостовірної інформації, деструктивної російської пропаганди, інформації, яка носить пропаганду російського режиму; виправдання агресивної війни проти України, заперечення злочинного характеру агресії рф; поширення ідеологеми про «український нацизм», його ототожнення з українським патріотизмом, використання ідеологеми для виправдання агресії та заперечення права українського народу на власну державність; заперечення територіальної цілісності України; глорифікації збройних сил рф.

З вказаною метою, громадянин рф ОСОБА_14 24.04.2019 року зареєстрував українське Товариство з обмеженою відповідальністю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ), виступивши його єдиним засновником.

Розуміючи, що одноосібно він не зможе досягти поставленої мети, громадянин рф ОСОБА_14 , шляхом розміщення оголошень на українських онлайн-порталах з пошуку роботи, вирішив залучити до її реалізації невизначене коло осіб, які відгукнуться на вказані оголошення та пройдуть професійний відбір.

При цьому, громадянин рф ОСОБА_14 вирішив, що фактичне працевлаштування відповідних осіб на ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) буде здійснюватися як офіційно так і не офіційно (без реєстрації трудових відносин).

В період часу з квітня 2020 року по квітень 2021 року на ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) були працевлаштовані, окрім інших, громадяни України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (посада: керівник відділу аналітики) та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (посада: директор товариства).

У невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше січня 2022 року, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, громадянин рф ОСОБА_14 повідомив ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та іншим невстановленим на теперішній час особам, які перебували у трудових відносинах з ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », деталі розробленого ним плану, запропонувавши допомогти йому як представнику іноземної держави, а також іноземній державі (російській федерації), у проведенні підривної діяльності проти України, вчинивши умисні дії на шкоду інформаційній безпеці України. Одразу після цього ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та інші невстановлені на теперішній час особи, перебуваючи у місті Києві, розуміючи, що ОСОБА_14 є представником іноземної держави, діючи умисно та добровільно, погодились допомогти йому, а також іноземній державі (російській федерації), у проведенні підривної діяльності проти України та вчинити дії на шкоду інформаційній безпеці України, та в них виник умисел на вчинення за попередньою змовою групою осіб державної зради.

Згідно із заздалегідь визначеним розподілом ролей, ОСОБА_14 особисто здійснював підшукування осіб, з числа представників держави-агресора, залучених до ведення інформаційної війни проти України, яким необхідно було створювати удавану позитивну репутацію. На ОСОБА_13 було покладено обов`язки загального керівництва процесом здійснення репутаційного менеджменту, перевіркою складених звітів, пересилання звітів ОСОБА_14 . На ОСОБА_7 та інших невстановлених на теперішній час осіб, були покладені обов`язки здійснення аналітичної роботи, аналізу розміщеної в мережі Інтернет інформації, складання відповідних аналітичних документів («звітів»).

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що зокрема протягом вересня-жовтня 2024 року вказаними особами розміщено новинні матеріали, в яких містяться ознаки пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України.

Отже, ОСОБА_7 в період часу з січня 2022 року по жовтень 2024 року, перебуваючи у місті Києві, діючи в умовах воєнного стану, умисно та протиправно, за попередньою змовою групою осіб, маючи на меті нанести шкоду інформаційній безпеці України, надав допомогу представникам іноземної держави, іноземній державі допомогу у проведенні підривної діяльності проти України.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється в державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, на шкоду інформаційній безпеці України, шляхом надання іноземній державі, представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України.

Слідчий зазначив, що 21.02.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.02.2025 року (справа №761/7607/25) відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 21.04.2025 ркоу (включно).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 15.04.2025 року (справа №761/14913/25) відносно підозрюваного ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування, тобто до 21.05.2025 року (включно).

13.05.2025 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва строк досудового розслідування кримінального провадження було продовжено до 6 місяців, тобто до 21.08.2025 року.

Слідчий вказав, що обставини, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, 2 ст. 111 КК України, підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколом огляду Інтернет-сторінки від 05.09.2024 року;

- додатковим протоколом огляду Інтернет-сторінок від 30.10.2024 року;

- протоколом негласних слідчих (розшукових) дій №30/1/1-18426т від 05.12.2024 року - зняття інформації з електронних інформаційних систем без відома її власника, володільця отримувача, за номером мобільного телефону НОМЕР_2 , який знаходиться у постійному та одноособовому користуванні громадянина України ОСОБА_13 та встановлено, що ОСОБА_13 , використовуючи дані профілю користувача месенджера «Telegram» « ОСОБА_15 », здійснює спілкування з користувачем « ОСОБА_16 » щодо видалення негативної статті, яка розміщена в мережі Інтернет на ресурсі ІНФОРМАЦІЯ_5 стосовно російського підсанкційного громадянина ОСОБА_17 . Водночас, зазначеними користувачами обговорюється збір та аналіз інформації, яка розміщена в мережі Інтернет стосовно вказаного російського громадянина, а також виявлено спілкування ОСОБА_13 з користувачем « ОСОБА_16 » щодо створення у липні 2023 року «репутаційного менеджменту» для підсанкційного російського банкіра ОСОБА_18 та банку « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та у подальшому встановлено факт створення презентацій щодо вказаних суб`єктів;

- відомостями з ІНФОРМАЦІЯ_7 від 02.01.2025 року;

- протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_13 від 20.12.2024 року;

- додатковим протоколом огляду техніки - мобільного телефону ОСОБА_13 від 27.12.2024 року;

- протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_7 від 08.01.2025 року;

- протоколом огляду Інтернет-сторінок від 09.01.2025 року;

- протоколом огляду ноутбуку «MacBook» ОСОБА_13 від 09.01.2025 року;

- протоколом огляду Інтернет-сторінок від 13.01.2025 року;

- висновком експерта за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи від 24.01.2025 року №37/1;

- протоколом допиту як свідка ОСОБА_19 від 22.11.2024 року;

- протоколом допиту як свідка ОСОБА_20 від 13.12.2024 року;

- протоколом допиту як свідка ОСОБА_21 від 23.12.2024 року;

- протоколом допиту як свідка ОСОБА_22 від 09.01.2025 року;

- протоколами огляду Інтернет-сторінки від 17.02.2025, 18.02.2025, 19.02.2025 року;

- протоколом допиту як свідка ОСОБА_23 від 30.04.2025 року;

- іншими матеріалами кримінального провадження, які у своїй сукупності обґрунтовують підозру зазначеній вище особі.

Також, слідчий у клопотанні зазначав, що наявні ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати, перетворити речі чи документи, що мають значення для кримінального провадження, впливати на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Вказані вище ризики, які були враховані Шевченківським районним судом міста Києва при застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.

У клопотанні слідчий також зазначив, що на теперішній час в органу досудового розслідування існує конкретний перелік процесуальних дій, проведення або завершення яких потребує додаткового часу, а саме:

- завершити у встановленому законом порядку розсекречення матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0000770, результати яких мають доказове значення;

- допитати як підозрюваного ОСОБА_13 ;

- допитати як підозрюваного ОСОБА_7 ;

- допитати як свідка ОСОБА_14 (засновника та власника ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), який на виклик слідчого для проведення допиту як свідка не з`явився, про причини неявки не повідомив, наразі перебуває поза межами України;

- допитати як свідка ОСОБА_24 (являється неопосередкованим власником ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та бізнес-партнером ОСОБА_14 ), який на виклик слідчого для проведення допиту як свідка не з`явився, про причини неявки не повідомив, наразі перебуває поза межами України;

- допитати як свідка ОСОБА_25 (системний (технічний) адміністратор ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), який на виклик слідчого для проведення допиту як свідка не з`явився, про причини неявки не повідомив, наразі перебуває поза межами України;

- допитати як свідка ОСОБА_26 (колишній працівників ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » здійснював за вказівкою ОСОБА_13 як «кур`єр» перевезення готівкових коштів ОСОБА_14 ), який на виклик слідчого для проведення допиту як свідка не з`явився, про причини неявки не повідомив, наразі перебуває поза межами України;

- допитати як свідків інших осіб, колишніх працівників ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », які володіють відомостями щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення;

- одержати від ІНФОРМАЦІЯ_8 висновки експертів за результатами проведення комп`ютерно-технічних експертиз щодо об`єктів дослідження - мобільних телефонів, які вилучені в ході обшуків у ОСОБА_13 та ОСОБА_7 ;

- одержати тимчасовий доступ до речей та документів, які мають значення для досудового розслідування та становлять охоронювану законом таємницю;

- одержати від ІНФОРМАЦІЯ_8 висновок експертів за результатами проведення комплексної судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи та експертизи у галузі основ національної безпеки;

- одержати відомості від ІНФОРМАЦІЯ_9 щодо фігурантів провадження, у т.ч. підозрюваних, при цьому додаткового часу потребує підготовка ІНФОРМАЦІЯ_9 узагальненого матеріалу щодо моніторингу фінансових операцій ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ОСОБА_13 , ОСОБА_27 , громадянина рф ОСОБА_14 , громадянина республіки білорусь ОСОБА_24 та інших фігурантів провадження, у тому числі звернення у порядку міжнародного співробітництва до підрозділу фінансової розвідки іноземної держави, зокрема до Республіки Молдова з метою отримання інформації про надходження та перерахування грошових коштів з та на рахунки компанії нерезидента ІНФОРМАЦІЯ_10 , IDNO НОМЕР_3 , запит щодо якого скерований до ІНФОРМАЦІЯ_11 20.03.2025;

- одержати відомості від ІНФОРМАЦІЯ_12 щодо фігурантів провадження, у т.ч. підозрюваних, при цьому додаткового часу потребує отримання від ІНФОРМАЦІЯ_13 інформації та документів щодо розшуку майна та активів на території України та за її межами, зокрема, на території Румунії та Республіки Молдова відносно громадянина рф ОСОБА_14 , та громадянина республіки білорусь ОСОБА_24 ;

- на підставі зібраних даних визначитись із повним колом осіб, причетних до вчинення злочинів, визначитись із кваліфікацією та повідомити ОСОБА_13 , ОСОБА_7 про остаточні підозри;

- провести інші слідчі (розшукові) дії та заходи забезпечення кримінального провадження, в яких виникне необхідність в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, в разі встановлення нових обставин.

Специфіка досудового розслідування вказаного кримінального провадження полягає у тому, що частину запланованих слідчих та процесуальних дій можливо здійснити лише після отримання попередніх результатів і відомостей, які будуть одержані під час їх проведення та аналізу наявних документів і матеріалів, що унеможливлює їх проведення та закінчення у двомісячний строк.

Враховуючи характер вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання судом винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке полягає у безальтернативному позбавленні волі з конфіскацією належного майна, орган досудового розслідування вважає, що застава, особисте зобов`язання чи порука із покладенням відповідних обов`язків, не усунуть ризик спілкування із свідками та невстановленими співучасниками вчинення кримінальних правопорушень, а також тиску на них, оскільки ОСОБА_7 відомі їхні персональні дані, місця постійного та тимчасового проживання, засоби мобільного та Інтернет зв`язку.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть цілодобового, також не забезпечить усунення існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_7 матиме можливість контактувати із іншими невстановленими співучасниками кримінального правопорушення, керувати віддалено, у тому числі за допомогою різного роду засобів зв`язку, які неможливо відслідкувати ні гласними ні негласними засобами контролю, діями інших осіб, таким чином забезпечуючи подальше функціонування та вчинення учасниками тяжких та особливо тяжких злочинів.

З огляду на вищевказане, орган досудового розслідування звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , погоджене прокурором першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 визначено до 12.07.2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, продовжуючи строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними в ухвалі слідчого судді.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Крім цього, колегія суддів вважає, що перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 , на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів також враховує, що згідно ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Крім того, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення йому застави, з огляду на те, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на викладене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апелянта про те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому діянь, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має високий ступінь суспільної небезпеки та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде перебувати під вартою, може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження його існування, оскільки такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, інших підозрюваних та дослідження їх судом.

У свою чергу, на наявність ризиків, визначених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує відкритий та цинічний характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , а тому, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що перебуваючи на волі, підозрюваний, з високим ступенем імовірності, може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які, поряд із раніше зазначеними ризиками, теж залишаються існувати та вірогідність настання яких є досить високою.

Таким чином, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики на день апеляційного розгляду клопотання втратили свою актуальність.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний раніше не судимий, має сім`ю, має постійне місце роботи, сталі зв`язки з місцем проживанням, має рідних та близьких, які усе своє життя постійно проживають на території України, страждає на ожиріння (вага понад 180 кг), та має ряд інших хронічних захворювань, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також, всупереч тверджень захисника в апеляційній скарзі, слідчий суддя, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, при цьому, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду справи по суті та їм буде надана відповідна правова оцінка з огляду на те, що слідчому судді на момент розгляду клопотання органу досудового розслідування не надається весь обсяг доказів у кримінальному провадженні та досудове розслідування триває.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, у зв`язку із чим апеляційна скарга з доповненнями захисника із викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 з доповненнями, який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4