Справа № 164/1361/25 Провадження №11-кп/802/597/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 24 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У межах розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄДРДР під №0000144 від 28.05.2025, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, прокурор подав клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 на строк 60 днів, оскільки існують ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 24.07.2025 таке клопотання прокурора задоволено.

Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 21.09.2025 включно.

Таке своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а також існування ризиків, визначених у п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які й дають обґрунтовані підстави для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе належним чином забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

Не погодившись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним. Зазначає про те, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, про які зазначено у поданому клопотанні, а також того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. При цьому, дійсних та вмотивованих підстав щодо необхідності для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в судовому рішенні наведено не було. Окрім того, захисник зазначає, що йому по даний час не було надано можливості в повній мірі ознайомитися з матеріалами, оскільки клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу йому було надіслано на мобільний телефон в день проведення судового засідання, а додатків до нього, - ні. Також вказує, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, має постійне місце проживання, з членами сім`ї та сусідами має виключно доброзичливі відносини. З огляду на вищевикладене, захисник вважає, що у суду були відсутні передбачені законодавством підстави для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Посилаючись на це, захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати йому більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали з мотивів наведених у ній, прокурора, який скаргу заперечив через її безпідставність, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги законодавства при розгляді клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Так, судом встановлено, що у провадженні Маневицького районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження №0000144 від 28.05.2025, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким місцевий суд дав належну правову оцінку в розумінні розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

На думку колегії суддів місцевий суд у відповідності з вимогами кримінального процесуального законодавства, врахувавши майновий та сімейний стан обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно якої рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, обґрунтовано застосував щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, і не визначив розміру застави.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, який за кваліфікацією злочинів хоча і є нетяжким, його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, однак він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (13 разів) та є судимий, в даний час відбуває реальну міру покарання у виді позбавлення волі, термін якого закінчується 23.08.2025, негативно характеризується по місцю відбування покарання, заохочень немає, що фактично свідчить про те, що він відповідних висновків не робить, на шлях виправлення не стає. Також органом пробації не підтверджено місце його проживання.

Зважаючи на це, колегія суддів повністю погоджується з висновком місцевого суду про те, що наявні ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися в даний час від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою, зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час судового розгляду провадження, а не будь-який інший більш м`який, передбачений ст.176 КПК України, як про це вказує сторона захисту.

Доводи апелянта про те, що наведені прокурором ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України нічим не підтверджені і не доведені, на увагу суду не заслуговують, оскільки повністю спростовується вищенаведеним, що фактично свідчить про протилежне. А тому, такі доводи сторони захисту, з урахуванням наведених вище мотивів не дають жодних підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора та застосування до обвинуваченого будь-якого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою.

Також безпідставними є доводи про недоведеність прокурором того, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, вищенаведені та інші доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, з урахуванням наведених вище мотивів, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та не дають жодних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції і відмови в задоволенні клопотання прокурора та обрання більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить апелянт.

Будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 24 липня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді