Провадження №1-кп/523/882/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000041 від 10.05.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з вищою освітою, одруженого і має малолітню дитину 2022 року народження, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ВМС України на посаді штаб-старшини команди бойового управління патрульного катеру, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Підсудний ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ВМС України, у невстановлений час і місці, але не пізніше 07.06.2024 року, за невстановлених обставин, в порушення п.п.1-4, 9, 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №576, п.п.2.8, 8.1, 8.2, 8.9 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 року №622, шляхом знахідки придбав бойові припаси 1080 патронів калібру 5,45мм, які є боєприпасами промислового виробництва до нарізної вогнепальної зброї, і при цьому розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно почав їх зберігати з метою подальшого збуту, без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, 07.06.2024 року, о 17:07 годині, підсудний ОСОБА_7 , діючи умисно і реалізуючи протиправний умисел на збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу, перебуваючи біля будинку №60 по вулиці Марсельській в м.Одесі, збув іншій залученій працівниками правоохоронного органу до конфіденційного співробітництва особі за грошову винагороду в розмірі 36000 гривень 1080 патронів калібру 5,45мм, які за висновком експерта №СЕ-19/116-24/11524-БЛ від 11.06.2024 року є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, військовими проміжними патронами, виготовленими промисловим способом без внесення конструктивних змін і придатними до стрільби.

Підсудний ОСОБА_7 свою провину в обсязі висунутого обвинувачення у розглядуваному кримінальному провадження визнав повністю та будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Так, підсудний ОСОБА_7 під час допиту в суді пояснив, що дійсно за викладеними в обвинувальному акті обставинах шляхом знахідки в районі с.Чорноморське (колишне с.Гвардійське) придбав цинковий короб з 1080 патронами калібру 5,45мм, які поклав до багажнику свого автомобіля і відвіз до місця проживання, де став їх зберігати, без передбаченого законом дозволу. Як військовослужбовець, він усвідомлював, що вчиняє незаконно, та розумів, що знахідка обумовлена певною нестачею таких боєприпасів в іншій військовій частині чи воєнізованому формуванні, але з приводу своєї знахідки він до компетентних органів не звертався.

В подальшому, через деякий час він в ході спілкування в месенджері, яким користуються військовослужбовці, дізнався про потребу одного з військовослужбовців в придбанні коробу з боєприпасами, калібру 5,45мм, нібито для покриття їх нестачі. Скориставшись цією нагодою, він зв`язався з цим військовослужбовцем, який як він зрозумів, проходив службу в Національній гвардії України, та вони домовились про збут ним зазначених боєприпасів, а також про день, час і місце зустрічі та обумовили розмір грошової винагороди. Під час зустрічі, він передав цьому військовослужбовцю пакет з цинковим коробом, в якому знаходились 1080 патронів калібру 5,45мм, і отримав від нього за це грошову винагороду в розмірі 36000 гривень. Отримані від збуту патронів гроші витратив на власні потреби, оскільки потребував придбання покращеного військового однострою.

Через деякий час, до нього приїхали працівники і запросили до слідчого, де він зізнався у вчиненому правопорушенні і надав викривальні покази.

Поділяє позицію свого батька і заставодавця ОСОБА_7 щодо перерахування всього розміру застави на потреби Збройних Сил України. Висловлює щирий жаль з приводу скоєного і готовність нести покарання, має плани щодо майбутнього навчання і продовження військової служби на офіцерській посаді. Просить суворо не карати, дати йому можливість продовжити військову службу із захисту Вітчизни у складі Збройних Сил України та приймати участь у забезпеченні і вихованні малолітньої дитини.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

За наведених обставин, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників процесу не оспорюються, повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось у повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги викладені обставини та отримавши покази підсудного ОСОБА_7 , судом беззаперечно встановлено, що вказаний підсудний своїми умисними діями незаконно придбав, носив та збув бойові припаси без передбаченого законом дозволу, а відтак його дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.263 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, що карається позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_7 , суд приймає до уваги характер і обставини, предмет (1080 бойових патронів) і суспільну небезпечність вчиненого ним, корисливу спрямованість доведеного обвинувачення та те, що скоєне підсудним кримінальне правопорушення в силу ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів проти громадської безпеки, що мало місце в умовах воєнного стану в Державі у зв`язку з військовою агресією рф проти України, а також судом ураховуються у певній мірі клопотання командування військової частини НОМЕР_1 з означеного приводу та висновки досудової доповіді органу пробації щодо соціально-психологічної характеристики підсудного, його стан здоров`я і характеризуючі особу дані.

З матеріалів судового провадження вбачається, що підсудний ОСОБА_7 раніше не судимий і вперше притягається до кримінальної відповідальності; свою провину в інкримінованому діянні на стадії досудового розслідування і в суді визнав повністю, надав суду зізнавальні покази і обставини висунутого обвинувачення не оспорював, щиро покаявся у скоєному і висловив згоду нести відповідальність за вчинене; одружений і має малолітню дитину 2022 року народження; є військовослужбовцем ВМС України і учасником бойових дій, під час збройної агресії рф проти України приймав участь у забезпеченні охорони і оборони об`єктів критичної інфраструктури чорноморських портів, виключно позитивно характеризується командуванням військової частини НОМЕР_1 як дисциплінований і досвідчений військовослужбовець; на обліку КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я» ООР не перебуває; забезпечений місцем реєстрації та проживання, де характеризується позитивно (з досудової доповіді органу пробації); одружений і утримує малолітню дитину, підтримує міцні соціальні зв`язки з родиною і батьками; на стадії досудового розслідування кримінального провадження в період з 13.09.-17.09.2024 року утримувався під вартою в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку ЗСУ, звідки був звільнений під заставу (ухвала слідчого судді від 13.09.2024, повідомлення ВСП від 17.09.2024).

Сукупність наведених обставин свідчить про щире каяття підсудного ОСОБА_7 та доводить його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що одночасно обумовлює доцільність його виправлення і недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень в умовах суспільства.

Разом із тим, суд ураховує те, що підсудний ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем та розуміючи негативні суспільно-небезпечні наслідки вчинюваних ним діянь з незаконного обігу і збуту боєприпасів, свідомо вдався до кримінально-протиправний дій за встановленими в суді обставинами.

При вирішенні ж наданої до суду 05.02.2025 року в цьому кримінальному провадженні заяви заставодавця ОСОБА_7 , який є батьком підсудного ОСОБА_7 , щодо перерахування внесених першим в якості застави за підсудного грошових коштів в розмірі 102952 гривень на потреби Збройних Сил України, суд приймає до уваги добровільну згоду на це заставодавця, що знайшла своє підтвердження під час судового розгляду, а також відсутність заперечень інших учасників провадження з цього приводу та виходить з наступного.

З матеріалів судового провадження вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 13.09.2024 року (справа №947/28079/24) в межах досудового розслідування кримінального провадження до підсудного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави в розмірі 34 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 102952 гривень.

Відповідно до доданої до розглядуваної заяви дубліката квитанції до платіжної інструкції № від 16.09.2024 року (код квитанції 9354-6594-4479-9034), ОСОБА_7 на підставі означеної ухвали слідчого судді було внесено грошові кошти в розмірі 102952 гривень на рахунок Територіального управління ДСА України в Одеській області, в якості застави за ОСОБА_7 .

З огляду на ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу, але ураховуючи добровільну заяву заставодавця ОСОБА_7 щодо перерахування внесених ним грошових коштів в якості застави на підтримку Збройних Сил України, суд вважає, що в умовах дії воєнного стану в Державі у зв`язку з військовою агресією рф проти України, з метою підтримання обороноздатності держави та надання належної відсічі збройній агресії, означену заяву заставодавця належить задовольнити, а внесені ним в якості застави грошові кошти в розмірі 102952 гривень, які перебувають на рахунку ТУ ДСА України в Одеській області, - належить повернути заставодавцеві, шляхом їх перерахування на спеціальний рахунок Національного банку України, за відповідними реквізитами, на підтримку Збройних Сил України.

Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 19.07.2023 року (справа №442/2407/22) виснував, що перерахування застави у кримінальному провадженні на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку ЗСУ може розглядатися судом як пом`якшувальна обставина.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_7 , слід віднести щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, згоду заставодавця щодо перерахування предмету застави на користь Збройних Сил України, а обставин, що обтяжують покарання вказаного підсудного, як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, протягом розгляду кримінального провадження не встановлено.

При цьому, на підтвердження наявності пом`якшуючих покарання підсудного ОСОБА_7 обставин суд приймає до уваги як визнавальні покази підсудного на стадії судового розгляду і досудового розслідування кримінального провадження (зокрема в частині джерела походження боєприпасів, про які не було відомо компетентним органам), так і готовність підсудного нести покарання за скоєне.

Наряду з викладеним, досліджуючи питання існування підстав для застосування положень ст.ст.69, 58 КК України при призначенні підсудному ОСОБА_7 покарання, про що прокурор і сторона захисту вказували під час судових дебатів, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.

Положення ж ст.58 КК України встановлюють, що покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання (ч.2 ст.58 КК).

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві розкрито у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.02.2018 року (справа №634/609/15-к), яке охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, ст.67 КК України), визначення «інші обставини справи», або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості призначення більш м`якого покарання або виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.69 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила кримінальне правопорушення, залежно від особливостей цього кримінального правопорушення і його суб`єкта.

За наведених вимог законодавства і судової практики, виходячи із засад і мети покарання у кримінальному праві, з дотриманням принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання у кримінальному провадженні, беручи до уваги характер і обставини, корисливу спрямованість і наслідки вчиненого підсудним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його особу, безпосередню участь у захисті Вітчизни та готовність продовжити вісуьову службу в умовах збройної агресії рф проти України, виключно позитивні характеристики за місцем військової служби та місцем проживання, наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що позиція сторін процесу з цього питання є обґрунтованою та сукупність означеного істотно знижує ступінь тяжкості скоєного вказаним підсудним, внаслідок чого існують підстави для застосування приписів ст.ст.69, 58 КК України при призначенні покарання підсудному, що у кінцевому підсумку забезпечить виправлення останнього та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про доцільність призначення підсудному ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст.69, 58 цього Кодексу, тобто нижче від найнижчої межі санкції ч.1 ст.263 КК та із заміною покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження для військовослужбовців, з відрахуванням в доход держави частини грошового забезпечення вказаного підсудного.

Наряду з цим, ураховуючи термін попереднього ув`язнення підсудного ОСОБА_7 в період 13.09.-17.09.2024 року в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку ЗСУ, суд вважає необхідним зарахувати означений період у строк покарання підсудного в порядку ст.72 КК України.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо процесуальних витрат, - в силу вимог ст.ст.124, 126 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.100, 124, 126, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України, призначивши покарання із застосуванням ст.69 цього Кодексу у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.58 КК України, замість призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі призначити йому покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк - 2 роки, з відрахуванням 10% розміру його грошового забезпечення в доход держави.

Згідно зі ст.47 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку засудженим ОСОБА_7 , покласти на командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді застави, до набрання вироком законної сили, - залишити без змін.

В порядку ст.72 КК України, у строк покарання ОСОБА_7 зарахувати термін його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні в період з 13.09.2024 по 17.09.2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дня службового обмеження для військовослужбовців.

Заяву заставодавця ОСОБА_7 щодо перерахування внесених ним в якості застави за ОСОБА_7 грошових коштів в розмірі 102952 гривень на потреби Збройних Сил України, - задовольнити.

Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, внесену у кримінальному провадженні заставодавцем ОСОБА_7 заставу в розмірі 102952 (сто дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) гривень, згідно квитанції до платіжної інструкції № від 16.09.2024 року (код квитанції 9354-6594-4479-9034), на підставі заяви заставодавця, після набрання вироком законної сили, - повернути заставодавцеві, шляхом перерахування цієї суми з рахунку Територіального управління ДСА України в Одеській області на спеціальний рахунок Національного банку України, за відповідними реквізитами, для підтримки Збройних Сил України.

Виконання вироку в частині повернення внесеної заставодавцем ОСОБА_7 застави в розмірі 102952 гривень та перерахування її на спеціальний рахунок Національного банку України, за відповідними реквізитами, на потреби Збройних Сил України, - доручити Територіальному управлінню Державної судової адміністрації в Одеській області.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні 1080 патронів калібру 5,45мм, які за висновком експерта №СЕ-19/116-24/11524-БЛ від 11.06.2024 року є придатними до стрільби та перебувають на зберіганні УЛМТЗ ГУНП в Одеській області (акт прийому-передачі №8 від 27.01.2025 року), - передати на потреби Збройних Сил України.

На підставі ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1514,56 гривень, за проведення експертного дослідження, - стягнути з ОСОБА_7 , на користь держави.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_7 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також направити до командування військової частини НОМЕР_1 , ТУ ДСА в Одеській області та УЛМТЗ ГУНП в Одеській області, - для виконання в межах їх відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1