Справа № 467/268/25
Провадження № 1-кп/467/81/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області кримінальне провадження № 0000009 від 08.01.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Красні Окни Красноокнянського району Одеської області, є громадянином України, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимого

18.10.2022 року вироком Балтського районного суду Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

26.12.2022 року вироком Балтського районного суду Одеської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ч. 1,4 ст. 70 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України,

в с т а н о в и в :

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , будучи засудженим вироком Балтського районного суду Одеської області від 26.12.2022 року за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі, з 20.11.2023 року відбував призначене йому покарання в державній установі «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)» (далі ДУ «Південноукраїнська ВК (№ 83)»), яка розташована за адресою: вул. Володимирська, 1, с. Костянтинівка, Вознесенського району, Миколаївської області, в ході якого систематично порушував режим відбування покарання, за що стосовно нього 28 разів вживалися заходи дисциплінарного впливу адміністрацією колонії, у тому числі: 8 разів поміщення до дисциплінарного ізолятора (далі ДІЗО) та 1 раз до приміщення камерного типу.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20.11.2024 року засудженого ОСОБА_5 за вчинення злісного порушення встановленого порядку відбування покарання, а саме за відмову виконувати законні вимоги адміністрації та здійснити прибирання камери ДІЗО, переведено до приміщення камерного типу (одиночної камери) строком на 1 місяць.

Після закінчення строку тримання в приміщенні камерного типу, ОСОБА_5 належних висновків не зробив та продовжив порушувати встановлений режим тримання.

Так, засуджений ОСОБА_5 , будучи поміщеним до дисциплінарного ізолятора, 03.01.2025 року ознайомлений з правами та обов`язками чергового камери, передбаченими «Правилами внутрішнього трудового розпорядку установ відбування покарань», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5, до числа яких входять обов`язки стежити за чистотою в камері та здійснювати прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки двориків для прогулянок.

Згідно графіка чергування засуджених, які перебувають в камері ДІЗО №5, засудженого ОСОБА_5 призначено 08.01.2025 року черговим по камері, про що останній ознайомлений під підпис.

Водночас, 08.01.2025 року о 09 год. 15 хв. під час комісійного обходу території і приміщень дисциплінарного ізолятора ДУ «Південноукраїнська ВК (№ 83)» у складі: начальника установи ОСОБА_7 , першого заступника начальника установи ОСОБА_8 , начальника оперативного відділу ОСОБА_9 , начальника відділу нагляду і безпеки ОСОБА_10 , виконуючого обов`язки заступника начальника установи ОСОБА_11 , виявлено, що в прогулянковому дворику № 3 ДІЗО не прибрано сміття, що стало наслідком порушення ОСОБА_5 своїх обов`язків.

Після цього, виявивши вказаний факт, начальник установи ОСОБА_7 висунув законну вимогу засудженому ОСОБА_5 здійснити прибирання у прогулянковому дворику №3 ДІЗО, як черговому по камері згідно графіку.

При цьому, засудженому ОСОБА_5 завчасно видано необхідний для прибирання прогулянкового дворика №3 ДІЗО інвентар, проте останній перебуваючи на території ДІЗО ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№83)», діючи умисно, розуміючи кримінально-протиправний характер своїх дій, не бажаючи виконувати законні вимоги адміністрації установи виконання покарань, у присутності працівників установи та представників її адміністрації в категоричній формі відмовився приступити до прибирання прогулянкового дворика №3 ДІЗО, не маючи поважних та об`єктивних причин для такої відмови, в тому числі за станом здоров`я.

Одразу після відмови засудженого ОСОБА_5 здійснити прибирання прогулянкового дворика №3 ДІЗО, начальник установи ОСОБА_7 роз`яснив засудженому ОСОБА_5 його права та обов`язки як чергового по камері, попередивши про кримінальну відповідальність за ст.391 КК України та повторно наказав йому здійснити прибирання в приміщенні прогулянкового дворика №3 ДІЗО, однак засуджений ОСОБА_5 , діючи умисно, проявляючи злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, в порушення вимог, передбачених ст.107 КВК України, та «Правил внутрішнього розпорядку установ відбування покарань», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року №2823/5, без поважних причин у категоричній формі повторно відмовився здійснювати прибирання, незважаючи на те, що за станом здоров`я міг залучатися до прибирання прогулянкового дворика №3 ДІЗО.

Таким чином, ОСОБА_5 будучи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, та особою, яка за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери) вчинив злісну непокору вимогам адміністрації установи виконання покарань, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив викладені вище обставини вчинення кримінального правопорушення.

Так, ОСОБА_5 пояснив, що був засуджений вироком від 26.12.2022 року Балтського районного суду Одеської області до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць, яке відбував у ДУ «Південноукраїнська виправна колонія №83». Одразу по прибуттю до виправної колонії йому було запропоновано співпрацювати з адміністрацією колонії, однак він не погодився. За час відбування покарання він неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності, зокрема 8 разів поміщувався до ДІЗО, один раз до ПКТ. 28.11.2024 року його було поміщено до камери ДІЗО. Перед цим йому було роз`яснено права і обов`язки, зокрема, обов`язки чергового по камері, серед яких обов`язок прибирання прогулянкового дворика після прогулянки. Графік чергувань зазвичай розміщувався на стенді, однак у зв`язку із проведенням ремонтних робіт стенд зняли і цього разу з графіком він був ознайомлений під підпис. 08.01.2025 року він був черговим по камері. О 09-15 год. 08.01.2025 року його викликали до прогулянкового дворика, там перебували представники адміністрації установи начальник установи ОСОБА_7 , начальник відділу безпеки ОСОБА_10 , заступник начальника ОСОБА_8 , інші, а також поняті, яких він не знає, загалом близько 10 чоловік здійснювалась відеофіксація. Начальник установи оголосив права та обов`язки чергового по камері і висловив вимогу щодо прибирання прогулянкового дворика, однак ОСОБА_5 відмовився прибирати. Після роз`яснення про можливе притягнення до відповідальності за ст. 391 КК України начальник установи повторно висловив вимогу прибрати прогулянковий дворик, однак ОСОБА_5 повторно категорично відмовився прибирати. При цьому ОСОБА_5 підтвердив, що інвентар для прибирання і відповідна форма одягу була наявна та начальник установи звертав на це його увагу. Він має захворювання нирок, однак за станом здоров`я міг прибрати дворик. Поважних причин відмовитися від прибирання він не мав. Причиною відмови було небажання прибирати «на камеру» та в присутності 10 чоловік адміністрації установи, деякі з них при цьому сміялися. Вважає, що прибирання за таких умов принижує його гідність. Законність вимоги начальника установи ОСОБА_7 під сумнів він не ставить. Про вчинене шкодує, оскільки розуміє, що у зв`язку з новим засудженням збільшиться строк його покарання.

Крім визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_5 вважав недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції. Так як суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнані ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ст. 391 КК України, як злісна непокора вимогам адміністрації установи виконання покарань, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також положення ст. 50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 67 КК України суд визнає рецидив злочинів.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст.12 КК України є нетяжким злочином, а також те, що обвинувачений на момент вчинення злочину був двічі засуджений, зокрема, за вчинення тяжких злочинів до покарання у виді позбавлення волі, за місцем відбуття покарання характеризується негативно, перебуває на профілактичному обліку як особа, схильна до злісної непокори та дій, що дезорганізують роботу УВП, на лікуванні у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, до засудження мав постійне місце проживання, підтримує зв`язки з рідними, отримує від них посилки, має належні соціальні зв`язки.

Крім того, суд враховує позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, наявність у обвинуваченого розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 391 КК України у виді позбавлення волі, при цьому суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є необхідною і достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Враховуючи, що ОСОБА_5 засуджений вироком Балтського районного суду Одеської області від 26.12.2022 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням положень ч. 1,4 ст. 70 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі та на момент проголошення вироку невідбутий строк покарання становить 4 роки 2 місяці 1 день, згідно з положеннями ст. 71 КК остаточне покарання суд призначає за сукупністю вироків, та до призначеного покарання за цим вироком частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено згідно положень ст. 100 КПК України.

Так як ОСОБА_5 засуджується до покарання, яке слід відбувати реально, відбуває покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком та у цьому кримінальному провадженні тимчасово залишений у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» тільки на час його розгляду, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Балтського районного суду Одеської області від 26.12.2022 року та остаточно до відбуття ОСОБА_5 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 14.07.2025 року, зарахувавши йому у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк тримання під вартою в установі попереднього ув`язнення з 14.07.2025 року по день набрання вироком законної сили за правилами ч.5 ст.72 КК України з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Речові докази: відеофайли зі службового відеореєстратора на якому зафіксовано факт злісної непокори законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, які знаходяться на диску у кількості 1 шт. для лазерних систем зчитування типу DVD-R 4/7 GB/120 min «Axent», та копії відеофайлів зі службового відеореєстратора на якому зафіксовано факт злісної непокори законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, які знаходяться на диску у кількості 1 шт. для лазерних систем зчитування типу DVD-R 4/7 GB/120 min, поміщені до пакетів №1 та №2 відповідно, залишити зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1