Справа № 539/2687/25
Провадження № 1-кс/539/333/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2025 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
в складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В :
В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились, надали суду заяви про розгляд клопотання без їх участі, клопотання підтримують, прохають його задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.
Вивчивши клопотання слідчого та додані до нього матеріали, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як свідчать матеріали даного провадження, в даному випадку є достатні підстави вважати, що вилучене майно зберегло на собі сліди вчинення злочину та необхідне для призначення подальших судових експертиз, зокрема судової автотоварознавчої експертизи.
Виходячи з того, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного кримінального правопорушення, а також для збереження слідової інформації, у зв`язку з необхідністю проведення судових експертиз, необхідно накласти арешт на вищевказане майно.
На підставі вище наведеного та керуючись ст.ст. 98, 131-132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1