Провадження №11-кп/801/779/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000131, внесеного до ЄРДР 02.08.2022 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2025, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Євпаторія АРК Крим, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбування основного покарання вирішено рахувати з дня затримання ОСОБА_8 на виконання вироку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані на підставі ст. 193 КПК України продовжено, а саме: оголошено в міжнародний розшук обвинуваченого ОСОБА_8 ; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 , залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання із заходом забезпечення та процесуальними витратами.

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_8 , будучи громадянином України, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12,1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй

До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН;№ 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у ст. ст. 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975, який підписаний СРСР, правонаступником якого є російська федерація.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

31.05.1997, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 №13/98-ВР та федеральним законом російської федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ).

Відповідно до ст.ст. 2, 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований російською федерацією 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі ст. 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до ст.ст. 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Із метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та зс рф, 07.04.2014 на території Донецької області України створено терористичну організацію «донецька народна республіка» (далі - «днр»), а 27.04.2014 на території Луганської області України -терористичну організацію «луганська народна республіка», у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та зс рф.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Враховуючи викладене, «днр» і «лнр» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.

Визнання Верховною Радою України «днр» і «лнр» терористичними організаціями, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22.07.2014 № 1596-УП, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного російською федерацією міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22.07.2014 № 1597-УП, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄЄ, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14.01.2015 № 106-УІІІ, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 № 337-УІП.

Отже, Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «днр» і «лнр» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації.

Керівники терористичних організацій «днр» і «лнр» за сприяння та координації представників влади рф провели фіктивні референдуми про відокремлення Донецької і Луганської областей від України та проголошення їх незалежними «державами».

У подальшому, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях Донецької області, громадянами російської федерації та світовою спільнотою, 19.02.2022 керівником терористичної організації «днр» оголошено загальну мобілізацію на окупованій території Донецької області, а 21.02.2022 російською федерацією визнано «днр» та «лнр» незалежними державами.

22.02.2022 президент російської федерації направив до ради федерації звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено.

24.02.2022 приблизно о 5 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому збройні сили рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, вторглись на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичної організації «ДНР», які увійшли у склад збройних сил рф.

24.02.2022 указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, дію якого неодноразово та безперервно продовжено подальшими Указами Президента України, які затверджено Верховною Радою України, та який діє на даний час.

Судовим розглядом встановлено, що громадянин України ОСОБА_8 до 2014 року проходив службу в лавах МВС України у м. Євпаторія, однак після окупації російською федерацією АР Крим, перейшов на бік окупаційної влади та став членом НВФ «Євпаторійська рота народного ополчення» (рота Санне).

У подальшому, 24.02.2022, після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, у невстановлений слідством час, але не пізніше 20.07.2022, організував на території Донецької, Луганської, Миколаївської, Запоріжської та Одеської областей агентурну мережу, яку використовував для збору інформації розвідувального характеру, з метою подальшого використання в інтересах проведення розвідувально-підривної діяльності проти України.

Зокрема, до вказаної мережі інформаторів ОСОБА_8 залучив громадянина України ОСОБА_10 (матеріали відносно якого виділі в окреме провадження) та інших невстановлених на даний час слідством осіб. Так, ОСОБА_10 24, 25 та 27 липня 2022 року, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з використанням власного мобільного телефону через можливості месенджера «Telegram», передав ОСОБА_8 координати у вигляді знімків екрану мобільного телефону додатку «карти Google» із позначками координат розташування військової техніки та особового складу ЗС України. 06.08.2022, ОСОБА_10 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 скеровано до суду для розгляду.

При цьому, ОСОБА_8 , діючи на виконання свого злочинного задуму, в інтересах російської федерації та її представників, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, у невстановлений слідством час але не пізніше 22.07.2022, залучив до очолюваної ним інформаторської мережі ряд осіб із числа мешканців регіонів України де проходять бойові дії, яким в подальшому відпрацьовував завдання та отримував від них відомості про місця зосередження військової техніки та особового складу ЗСУ, які передавав представникам спецслужб та збройних сил російської федерації для коригування та наведення артилерійського вогню, ракетних ударів та іншого вогневого ураження.

Починаючи з 22.07.2022, ОСОБА_8 у мобільному додатку «Telegram», (Telegram id , абонентський номер НОМЕР_1 ), під час спілкування з користувачами: «TURBO» (Telegram id НОМЕР_2 ), « ОСОБА_11 » (Telegram id НОМЕР_3 , абонентський номер НОМЕР_4 ), «странник» (Telegram id 586807119), « ОСОБА_12 » (Telegram id НОМЕР_5 , абонентський номер НОМЕР_6 ), «Никита» (Telegram id ), « ОСОБА_13 » (Telegram id , абонентський номер НОМЕР_7 ), відпрацьовував останнім завдання щодо збору інформацію розвідувального характеру стосовно розміщення позицій ЗСУ.

Так, 27.07.2022 o 11:09 год., під час спілкування між ОСОБА_8 та користувачем « ОСОБА_14 » (Telegram id 262774609), останньому було відпрацьовано завдання щодо отримання та передачі відомостей про обстановку на солевих шахтах в м. Соледар. На виконання якого 27.07.2022 в період часу з 11:40 год. по 17:42 год. «TURBO» відправив ОСОБА_8 географічні координати запитуваних будівель, при цьому повідомив, що в адміністративно-господарській будівлі та соляних шахтах знаходились військовослужбовці ЗСУ.

У той же день о 17:47 год. «TURBO» відправив ОСОБА_8 географічні координати Краматорської районної лікарні та повідомив, що там знаходиться особовий склад ЗСУ, приблизною чисельністю 200 осіб.

О 18:09 год. 27.02.2022, «TURBO» передав ОСОБА_8 координати у вигляді знімків екрану мобільного телефону додатку «карти Google» із позначками координат розташування військової техніки ЗСУ та боєкомплекту до неї.

О 19:04 год. 27.02.2022, «TURBO» передав ОСОБА_8 координати у вигляді знімків екрану мобільного телефону додатку «карти Google» із позначками координат переміщення в м. Артемівськ 13 танків та БМП ЗСУ.

При цьому, 26.07.2022 о 11:02 год., під час спілкування між ОСОБА_8 та користувачем « ОСОБА_11 » (Telegram id НОМЕР_3 , абонентський номер НОМЕР_4 ), останній було відпрацьовано завдання щодо отримання та передачі відомостей про координати місць дислокації техніки та особового складу підрозділів НОМЕР_8 ЗСУ.

У той же день, на виконання відпрацьованого завдання о 16:12 год. «Анна Луганск» відправила ОСОБА_8 географічні координата будівлі куди заселилися розвідники ЗСУ, приблизною чисельністю 50 осіб.

У подальшому, 27.07.2022 о 06:27 год. «Анна Луганск» передала ОСОБА_8 координати у вигляді знімків екрану мобільного телефону додатку «карти Google» із позначками координат переміщення військової техніки ЗСУ (5 гаубиць М777).

27.07.2022 о 07:01 год. «Анна Луганск» передала ОСОБА_8 координати у вигляді знімків екрану мобільного телефону додатку «карти Google» із позначками координат будівлі за адресою: АДРЕСА_2 та повідомила, що туди заселилися військовослужбовці ЗСУ.

О 18:09 год. 27.02.2022, « ОСОБА_11 » передала ОСОБА_8 координати у вигляді знімків екрану мобільного телефону додатку «карти Google» із позначками координат розташування військової техніки ЗСУ та боєкомплекту до неї.

Крім того, 26.07.2022 о 19:21 год., під час спілкування між ОСОБА_8 та користувачем «странник» (Telegram id 5 86807119), останньому було відпрацьовано завдання щодо отримання та передачі відомостей про актуальні місця перебування особового складу те техніки ЗСУ по яким ще не вівся вогонь. На виконання якого 26.07.2022 в 20:49 год. «странник» відправив ОСОБА_8 географічні координати місця розташування техніки ЗСУ (Точка-У).

При тому, 21.07.2022 в 09:11 год. під час спілкування з ОСОБА_8 , коритстувачем «Леша ПУ» (Telegram id , абонентський номер НОМЕР_7 ), відправив географічні координати школи АДРЕСА_3 , де за інформацією останнього розмішуються особовий склад та артилерійська техніка ЗСУ.

21.07.2022 в 10:40 год. під час спілкування з ОСОБА_8 , користувач « ОСОБА_13 » (Telegram id НОМЕР_9 , абонентський номер НОМЕР_7 ), відправив географічні координати технікуму у м. Дружківка та повідомив, що там розміщено особовий склад ЗСУ, чисельністю 300 осіб.

На виконання свого злочинного умислу та відповідно до попередньої домовленості з невстановленими на даний час слідством особами ОСОБА_8 передав зазначену інформацію невстановленим особам з числа представників спецслужб та збройних сил російської федерації для коригування та наведення артилерійського вогню, ракетних ударів та іншого вогневого ураження для коригування та нанесення вогневого ураження підрозділів ЗС України.

Такі дії ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 111 КК України як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , просить суд скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2025, та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироці, фактичним обставинам справи.

Захисник мотивує свої вимоги тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Так, у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції посилається на протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 02.08.2022, яким зафіксоване листування ОСОБА_8 у месенджері «Telegram» з абонентами «Лєша ПУ», « ОСОБА_15 », « ОСОБА_12 », «Никита» тощо, де обговорювалось місце розташування Збройних Сил України.

Однак зазначені докази не доводять, що саме ОСОБА_8 передавав інформацію представникам іноземної держави для коригування артилерійського вогню чи нанесення іншого ураження підрозділам ЗСУ. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення обвинуваченим інкримінованого правопорушення, стороні обвинувачення під час судового розгляду не надано.

Судом першої інстанції зроблені невірні висновки, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України, було вчинене обвинуваченим

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 підтримала свою апеляційну скаргу, з підстав наведених у ній, та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а вирок без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином шляхом опублікування оголошення про його виклик до Вінницького апеляційного суду в газеті Урядовий Кур`єр та на офіційному веб-сайті Судової влади.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суд першої інстанції у межах поданої апеляційної скарги.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Необхідність застосування належної правової процедури, чого вимагають завдання кримінального провадження, зазначені у ст. 2 КПК України, у частині охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, якими, зокрема, є підозрюваний, обвинувачений повинні дотримуватися і при здійсненні спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду (ч. 1 ст. 297-1, ч. 3 ст. 323 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції при винесені оскаржуваного вироку дотримані в повному обсязі.

Судовий розгляд кримінального провадження як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 проведено у відсутність останнього, оскільки провадження за його обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення її про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 «Шомоді проти Італії», проведення заочного розгляду кримінального провадження відповідатиме принципам, закріпленим у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (право на справедливий суд), тільки в тому випадку, якщо з боку державних органів будуть вжиті заходи забезпечення ретельної перевірки «з метою встановлення поза обґрунтованим сумнівом того, чи дійсно особа беззастережно відмовилася від свого права виступати в суді».

Судом враховано, що положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Крім того, інститут спеціального кримінального провадження, який передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, передбачає можливість подання обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, апеляційної скарги поза межами загальних процесуальних строків, за умови надання підтвердження поважності причин неприбуття на виклик, передбачених ст. 138 цього Кодексу (ч. 3 ст. 400 КПК України).

При цьому, неявку обвинуваченого ОСОБА_8 в судові засіданні суд розцінює як реалізацію ним свого невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п.п. «g» п. 3 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

З приводу доводів захисника про недоведеність винуватості його підзахисного ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин наведених в оскаржуваному вироку, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів -з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95, 99 КПК України, правильно вирішено питання про їхню належність і допустимість.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даними нормами кримінального закону, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Судом першої інстанції було досліджено наступні докази:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000131 від 02.08.2022;

- постанова про визначення групи прокурорів від 02.08.2022;

- постанова про визначення групи слідчих, яка здійснюватиме досудове розслідування та старшого слідчої групи від 02.08.2022;

- постанова про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування від 15.09.2022;

- постанова про визначення групи прокурорів від 16.09.2022;

- постанова про визначення групи слідчих, яка здійснюватиме досудове розслідування та старшого слідчої групи від 16.09.2022;

- постанова про визначення групи прокурорів від 12.05.2023;

- клопотання про продовження строку досудового розслідування від 23.09.2021;

- постанова про продовження строку досудового розслідування від 28.09.2022;

- постанова про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження від 30.10.2022;

- постанови про визначення групи слідчих, яка здійснюватиме досудове розслідування та старшого слідчої групи від 30.09.2022;

- постанова про визначення групи прокурорів від 30.09.2022;

- довідка про прийняття і реєстрацію заяви від 02.08.2022;

- ухвала слідчого судді Вінницького апеляційного суду від 03.08.2022;

- клопотання про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_8 від 02.08.2022;

- клопотання про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_16 від 02.08.2022;

- доручення щодо проведення негласної слідчої (розшукової) дії;

- протокол огляду з ілюстративними таблицями (відомостей розміщених в Інтернет-мережі стосовно ОСОБА_8 ) від 26.09.2022;

- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії за кримінальним провадженням №0000131 від 02.08.2022 з ілюстративними таблицями (стосовно ОСОБА_8 ) від 05.08.2022;

- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії за кримінальним провадженням №0000131 від 02.08.2022 з ілюстративними таблицями (стосовно ОСОБА_8 ) від 19.09.2022;

- особова картка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- протокол огляду з ілюстративними таблицями відомостей розміщених у Інтернет-мережі стосовно ОСОБА_8 від 03.01.2023;

- постанова про призначення судової портретної експертизи від 09.1.2023;

- висновок експерта №СЕ-19/102-23/477-ФП від 20.01.2023;

- доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40, 41 КПК України щодо ОСОБА_8 ;

- клопотання про продовження строку досудового розслідування від 18.05.2023;

- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2023 (Справа №127/14583/23) щодо продовження строку досудового розслідування кримінального провадження №0000131 від 02.08.2022;

- клопотання про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України) від 09.06.2023;

- ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2023 (Справа №127/16914/23) про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- повідомлення про завершення досудового розслідування кримінального провадження №0000131 від 02.08.2022 стосовно ОСОБА_8 від 27.06.2023;

- протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 27.06.2023.

Суд першої інстанції, проаналізувавши вказані докази, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та у вироку виклав обставини формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Досліджені судом доками беззаперечно доводять вину ОСОБА_8 .

Посилання захисника на недопустимість протоколів негласних слідчих (розшукових) дій не заслуговують на увагу. Зазначені протоколи були складені уповноваженими органами у порядку, передбаченому законом, містять відомості про переписку обвинуваченого у месенджері «Telegram» із контактами, пов`язаними з представниками держави-агресора, та узгоджуються між собою і з іншими зібраними у справі доказами.

Колегія суддів вважає, що отримані у такий спосіб відомості є належними, допустимими і мають доказове значення для правильного вирішення справи.

Крім того, в матеріалах справи наявні інші докази, що підтверджують вину ОСОБА_8 . Зокрема, встановлено, що він, будучи обізнаним про здійснення щодо нього кримінального провадження та направлення обвинувального акта до суду, у судові засідання не з`явився, попри належне повідомлення про дату та час їх проведення шляхом опублікування судових повісток в офіційному друкованому виданні газеті «Урядовий кур`єр». Така поведінка свідчить про свідоме ухилення обвинуваченого від правосуддя.

Колегія суддів бере до уваги і ту обставину, що злочин було вчинено в умовах воєнного стану, запровадженого у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України.

24.02.2022 розпочалося широкомасштабне вторгнення, внаслідок якого гинуть військові та цивільні особи, знищуються населені пункти, об`єкти критичної інфраструктури, промисловості та транспорту. Ці трагічні події стали фоном, на якому обвинувачений ОСОБА_8 , діючи умисно, добровільно та в інтересах держави-агресора, вступив у співпрацю з її представниками.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 увійшов до складу агентурно-інформаторської мережі, яка діяла на території Донецької, Луганської, Миколаївської, Запорізької та Одеської областей. Він організував збір інформації розвідувального характеру, залучивши до цього мешканців відповідних регіонів, та передавав отримані відомості представникам спецслужб і збройних формувань держави-агресора. Зібрані ним дані стосувалися переміщення та точного розташування підрозділів Збройних Сил України й інших складових Сил оборони, що дозволяло ворогу коригувати артилерійські та ракетні удари.

Такі дії були вчинені свідомо та з прямим умислом завдати шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та обороноздатності України. Вони повністю підтверджені доказами, дослідженими у судовому засіданні, які є належними, допустимими та взаємопов`язаними між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 111 КК України, державна зрада, вчинена в умовах воєнного стану, є особливо небезпечним злочином проти основ національної безпеки держави. Ця норма передбачає підвищену кримінальну відповідальність у зв`язку з тим, що дії громадянина України, спрямовані на надання допомоги державі-агресору в умовах воєнної агресії, створюють пряму та реальну загрозу суверенітетові, територіальній цілісності та обороноздатності України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за своїм змістом та характером повністю відповідають ознакам цього складу злочину, оскільки він умисно, усвідомлюючи фактичні обставини, вступив у співпрацю з представниками країни-агресора та здійснював діяльність з передачі розвідувальних відомостей, які використовувалися ворогом для ураження українських військових підрозділів.

Відтак суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого та правильно кваліфікував його дії як державну зраду, вчинену в умовах воєнного стану за ч. 2 ст. 111 КК України.

Суд апеляційної інстанції також враховує підвищений ступінь суспільної небезпеки державної зради, вчиненої у воєнний час. Передача ворогові інформації про розташування та переміщення українських військових підрозділів створює безпосередню загрозу життю та здоров`ю як військовослужбовців, так і мирних мешканців, оскільки ці дані використовуються для коригування артилерійських та ракетних ударів.

Такі дії не лише посягають на суверенітет і територіальну цілісність України, а й спричиняють тяжкі наслідки для населення, руйнують життєво важливу інфраструктуру, завдають шкоди економічній та інформаційній безпеці держави. Саме тому законодавець відніс цей злочин до категорії особливо тяжких і передбачив за нього суворе покарання.

Колегія суддів апеляційного суду бере до уваги правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 22.08.2023 у справі № 759/4148/17.

У зазначеній постанові Верховний Суд наголосив, що державна зрада є умисним діянням, вчиненим громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності чи обороноздатності держави, яке може проявлятися, зокрема, у наданні допомоги іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України. Суд звернув увагу на те, що склад цього злочину охоплює не лише фактичну передачу інформації, а й будь-яку свідому діяльність, спрямовану на сприяння державі-агресору чи її представникам у досягненні цілей, що завдають шкоди безпеці України.

У постанові підкреслено, що вирішальне значення має саме спрямованість умислу особи на шкоду інтересам держави. Тому для кваліфікації діяння як державної зради достатньо довести, що громадянин України усвідомлював характер своєї діяльності, розумів, що вона може бути використана в інтересах іноземної держави, та добровільно погодився на такі дії.

Верховний Суд у цій справі залишив рішення судів попередніх інстанцій без змін, підтвердивши правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 111 КК України та обґрунтованість призначеного йому покарання.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про відсутність у діях обвинуваченого складу державної зради спростовуються наведеними правовими позиціями Верховного Суду, а висновки суду першої інстанції відповідають закону та фактичним обставинам справи.

Вирок суду належним чином мотивований, відповідає вимогам кримінального закону і підстав для його скасування у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи, як сторона захисту ставить питання в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень місцевим судом положень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Аналізуючи викладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08.05.2025, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4