Справа №601/1256/25
Провадження № 1-кп/601/179/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000051 від 13березня 2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

03 лютого 2025 року біля 01 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 , грубо порушуючи вимоги пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі ПДР), а також вимог, наведених у абзаці 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№ 3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «RENAULT-FLUENCE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з одним пасажиром, без вантажу, рухався автомобільною дорогою М-19 сполученням «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече», в межах вул. Лятуринської м. Кременця Тернопільської області в напрямку від м. Дубна до м. Тернополя.

Під час руху вказаною ділянкою автодороги по вул. Лятуринській м. Кременця під впливом вжитих алкогольних напоїв водій ОСОБА_3 не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами, відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка» і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, а також вимоги, наведені у пунктах 1, 2 абзацу 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Як наслідок, рухаючись у вказаному напрямку на заокругленій ділянці автомобільної дороги М-19, водій ОСОБА_3 , в порушення вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна швидкість» і виконання його вимог), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля «RENAULT-FLUENCE» та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, в результаті чого допустив боковий занос у праву сторону та контактування передньою та правою боковою частиною із огорожею, після того здійснив виїзд за межі дороги в напрямку трав`янистого покриття, де контактував з деревом та після цього перемістився до місця зупинки.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «RENAULT-FLUENCE» ОСОБА_6 , який на час ДТП займав переднє місце пасажира транспортного засобу, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» і виконання їх вимог), 2.9 (а), 2.3 (б, д), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Під час судового розгляду 19 червня 2025 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні укладена угода про примирення.

Згідно угоди, обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 286-1 КК України на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2 (двох) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3(три) роки.

Підставами для обрання такої міри покарання, як зазначив захисник у судовому засіданні, є: з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, примирення з потерпілим. Обставини, які обтяжують покарання досудови розслідуванням не встановлено.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали угоду про примирення, укладену з обвинуваченим та просили її затвердити.

Обвинувачений підтримав угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та підтвердив, що повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, відтак просить затвердити угоду.

Прокурор просив в затвердженні угоди відмовити, посилаючись на те, що у кримінальних правопорушеннях, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається.

Суд вважає, що угода про примирення, укладена між потерпілим та обвинуваченим підлягає до затвердження, виходячи з наступного.

Статтею 468 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч. 1 ст. 469 КПК України - угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого.

Частиною третьою ст. 469 цього Кодексу передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнає свою винуватість, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України, угода про примирення може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що потерпілий цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України.

Обвинувачений також цілком розуміє те, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також має права визначені пунктом першим ч. 5 ст. 474 КПК України і розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, зокрема: про характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, та що він цілком розуміє свої права, передбачені ч. 5 ст. 474 цього Кодексу.

Заслухавши сторони кримінального провадження, зокрема обвинуваченого та потерпілого, які пояснили, що укладення угоди з їх сторони є добровільним, оцінюючи викладені обставини провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що укладення угоди сторонами є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України та вимогам Кримінального кодексу України, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами угоди міри покарання, а доводи прокурора безпідставними.

Відповідно ст. 475 КПК України, у випадку якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Обвинуваченому роз`яснені і йому зрозумілі наслідки невиконання угоди, встановлені ст. 476 КПК України.

Питання витрат, понесених на проведення експертизи у даному кримінальному провадженні, підлягає вирішенню відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів підлягає вирішенню у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 373, 374, 469, 472 - 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 19 червня 2025 року між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати в сумі: 3 183 (три тисячі сто вісімдесят три ) гривні 60 копійок за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/120-25/1944-ІТ від 20.02.2025; 6 367 (шість тисяч триста шістдесят сім) гривень 20 копійок за проведення судової інженерно-транспортної експертизи за №СЕ-19/120-25/1949-ІТ від 12.03.2025.

Скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 06.02.2025 на автомобіль «RENAULT-FLUENCE», реєстраційний номер НОМЕР_1 та повернути власнику ОСОБА_8 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляція на протязі тридцяти днів з дня його проголошення з підстав передбачених статтею 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області.

Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Учасникам судового провадження вручається повний текст вироку в день його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий