ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1037/25 Справа № 204/4886/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чортків Тернопільської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року продовжено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 липня 2025 року без визначенням розміру застави.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення послався на те, що у судовому засіданні було належним чином підтверджено наявність всіх ризиків, окрім можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Зазначає, що враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється неповнолітній ОСОБА_7 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його неповнолітній вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, стійки соціальні зв`язки, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити чи приховати будь-яку з речей, що має доказове значення; незаконно впливати на свідків, а також продовжити вчиняти протиправну діяльність або вчинити нове кримінальне правопорушення, та те, що підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у судовому засіданні не встановлено, наявними є підстави для продовження неповнолітньому підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, на 60 днів, тобто до 5 липня 2025 року.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід не пов`язаних з тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом не взято до уваги характеризуючі дані про особу підозрюваного, не обґрунтовано своїх висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зазначає, що прокурором не доведено наявність ризиків.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку учасників провадження, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

- нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався в повному обсязі.

В ході досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 258 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України підтверджується, долученими до клопотання.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

За наведених обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо останнього в обсязі, достатньому для застосування відносно нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 слідчий суддя належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують перебування останнього під вартою.

Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо продовження наявності відносно ОСОБА_7 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду; знищити чи приховати будь-яку з речей, що має доказове значення; незаконно впливати на свідків, а також продовжити вчиняти протиправну діяльність або вчинити нове кримінальне правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування цього підозрюваного від суду, колегія суддів вважає, що існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Враховуючи, що органу досудового розслідування необхідно провести слідчі дії за участю свідків, ризик незаконного впливу на останніх з боку підозрюваного також існує.

Крім того, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На думку колегії суддів, підозрюваний ОСОБА_7 перебуваючи на свободі, дійсно може незаконно впливати на свідків у даному провадженні.

Враховуючи те, що в діях підозрюваного ОСОБА_7 вбачаються ознаки вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, а також приймаючи до уваги характер інкримінованого діяння, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу та фактичних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є виключно вагомими та на даному етапі досудового розслідування не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Наведені захисником доводи не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку із вищенаведеним, а також з огляду на те, що вони у сукупності не дають достатніх підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не містять нових відомостей, що мають істотне значення, і в цілому полягають у переоцінці обставин, які були відомі слідчому судді і дістали належну оцінку.

Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6,260,261,437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК, а тому, зважаючи на імперативні приписи ч. 6 ст. 176 КПК, які не передбачають обрання альтернативного запобіжного заходу, відсутні підстави для застосування відносно цього підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів.

З огляду на викладене, доводи захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, та недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Також колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано прийнято рішення про недоцільність у даному випадку визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні під час дії воєнного стану кримінального правопорушення проти громадської безпеки, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК. Підстав для визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, на даному етапі кримінального провадження колегія суддів апеляційного суду не вбачає зважаючи як на фактичні обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та його наслідки, так і на відомості про особу підозрюваного.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Чечелівського районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4