Справа № 308/2376/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання захисника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, -

встановив:

19 червня 2025 року - до слідчого судді Ужгородського міськрайоннного суду Закарпатської області звернувся захисник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , з клопотанням про скасування арешту, аргументуючи наступним.

14.05.2025 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_5 задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на вилучене за місцем фактичного проживання гр. ОСОБА_4 в ході проведення 05.05.2025р. обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно а саме:

- мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy M32» білого кольору IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з двома SIM-картами з абонентськими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 15» білого кольору IМЕІ1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 3 SIM-картою з абонентським номером НОМЕР_7 ;

- носій інформації флеш-карта чорного кольору з надписом «Інв.553 Райська» та носій інформації флеш-карта чорного кольору з маркуванням «417773».

На сьогодні, з моменту вилучення вищевказаних речей пройшло понад півтора місяці. Вважає, що цього часу було достатньо органу досудового розслідування для того щоб провести необхідні огляди та відповідні дослідження вилучених речей. В судовому засіданні 14.05.2025 року при накладенні арешту на майно слідчий ОСОБА_6 пояснив, що йому необхідно лише декілька днів для огляду зазначених речей.

Зазначає, що всі вилучені речі не зберегли на собі сліди злочину та не є знаряддями вчинення злочину, а тому такі не можуть бути використанні, як докази у вказаному кримінальному провадженні і підлягають поверненню їх власнику.

ОСОБА_4 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, їй не надано жодного процесуального статусу в такому і вона не причетна до нього. Також відсутні достатні підстави вважати, що вище вилучені речі підлягатимуть конфіскації, а тому обмежується розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Постанова слідчого про визнання такого майна речовими доказами не містить жодних обгрунтувань та ознак, які б вказували що вилучені у ОСОБА_4 речі відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

Звертає увагу суду на те, що вищевказані мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy M32» належить ОСОБА_4 і потрібен їй для роботи та спілкування так як на ньому містяться різні групи в месенджерах та в повсякденному житті, а мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 15» належить доньці останньої - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження та навчається в школі, і який потрібен дитині для навчання так як на ньому, в тому числі, збережені книги для навчання. Флешнакопичувачі необхідні ОСОБА_4 для роботи, оскільки там містяться допуски до баз даних.

Слід зазначити, що в ході проведення обшуку ОСОБА_4 надала код доступу до свого мобільного телефону «Samsung» моделі «Galaxy M32», а її донька до свого телефону «Apple» моделі «Iphone 15».

Враховуючи вищевикладене, вважає, що у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту на вищевказані речі, на даний час відпала потреба із підстав зазначених вище, а також, застосування арешту не співрозмірне обмеженню Конституційного права, яке порушується протягом тривалого часу.

В судове засідання учасники не з`явились, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Захисник ОСОБА_3 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, клопотання підтримує, просить задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носять у собі тимчасовий характер.

Порядок скасування арешту майна встановлюється нормами ст.174 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду за клопотанням власника майна або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчим суддею встановлено, що у відповідності до матеріалів справи в провадженні слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження №0000028 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28 та ч. 3 ст. 332 КК України.

14.05.2025 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_5 задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на вилучене за місцем фактичного проживання гр. ОСОБА_4 в ході проведення 05.05.2025р. обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно а саме: мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy M32» білого кольору IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з двома SIM-картами з абонентськими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 15» білого кольору IМЕІ1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 3 SIM-картою з абонентським номером НОМЕР_7 ; носій інформації флеш-карта чорного кольору з надписом «Інв.553 Райська» та носій інформації флеш-карта чорного кольору з маркуванням «417773».

Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.

Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, у ст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Таким чином, клопотання представника власника майна про скасування арешту на майно підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, керуючись ст.ст. 169, 174, 376, 447, 532 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 від 14.05.2025 року, у справі №308/2376/25 (провадження 1-кс/308/2769/25), зокрема щодо, речей які були вилучені за адресою фактичного проживання ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy M32» білого кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з двома SIM-картами з абонентськими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон марки «Apple» моделі «Iphone 15» білого кольору ІМЕІ1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 3 SIM-картою з абонентським номером НОМЕР_7 ;

- носій інформації флеш-карта чорного кольору з надписом «Інв.553 Райська» та носій інформації флеш-карта чорного кольору з маркуванням «417773».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1