ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/421/25
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2025 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України і призначено покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить йому на праві власності, крім житла.

На моє переконання кваліфікуюча ознака «проникнення у інше приміщення», не знайшла свого підтвердження у судових засіданнях в ході судового розгляду.

Не погоджуючись із підставою та мотивами засудження обвинуваченого за ч. 3 ст. 187 КК України, вважаю за необхідне у цій справі висловити окрему думку, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з положеннями ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, згідно правил ст. 62 Конституції України, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Наголошую, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п.п. 65 та 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 569/1111/16-к проникнення як кваліфікуюча ознака розбою передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.

Таким чином у даному провадженні необхідно було встановити незаконність проникнення ОСОБА_2 до приміщення кімнати відпочинку.

На підтвердження висновків щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України у вироку наведено пояснення потерпілого та свідків - ОСОБА_4 - співробітника потерпілого та обвинуваченого, а також роботодавця - ОСОБА_5 .

Потерпілий ОСОБА_6 , крім обставин розбійного нападу, як і свідок ОСОБА_7 , підтвердив що обвинувачений, який звільнився, працював у комплексі та був звільнений у зв`язку з нестачею грошей. Разом з тим відомостей, з яких свідок та потерпілий достовірно могли знати про звільнення обвинуваченого, а тим більше про обізнаність останнього про таке звільнення - немає.

Також свідок зазначив, що в обвинуваченого, який проживав на території комплексу, могли залишитись там особисті речі.

Свідок ОСОБА_5 в ході допиту підтвердив показання ОСОБА_2 , що він неофіційно працював з квітня місця, проживав у кімнаті відпочинку на другому поверсі, його знала собака, що охороняє територію. Також вказаний свідок повідомив, що двері до будівлі не замикаються, вихід та прохід на територію дозволено з 05:00 до 23:00. Також свідок повідомив, що звільнив ОСОБА_2 через крадіжку останнім грошей, однак зазначив, що вказана інформація до ОСОБА_3 доведена не була, оскільки він не додзвонився обвинуваченому, припустивши, що в останнього міг розрядитись телефон, при цьому повідомлень про звільнення, у тому числі і на месенджери він не надсилав.

За наведених обставин прихожу до висновку, що достовірних даних про те, що ОСОБА_2 був обізнаний про своє звільнення з « ІНФОРМАЦІЯ_1 » органом досудового розслідування не здобуто, не подано таких даних і прокурором в судовому засіданні. При цьому встановлено, що обвинувачений хоч і неофіційно, але працював у комплексі близько 4 місяців та проживав у ньому у кімнаті відпочинку на другому поверсі.

Також потерпілий показав, що після вчинення нападу ОСОБА_3 пішов через балкон по сходах.

За наведених обставин вважаю, що показання ОСОБА_2 про те, що він без будь-яких перешкод зайшов у кімнату, в якій він жив, вважаю цілком спроможними.

Також, на підтвердження відсутності в обвинуваченого права перебувати в кімнаті відпочинку персоналу бані « ІНФОРМАЦІЯ_1 » суд послався на показання ОСОБА_2 , даними в ході затримання 16.08.2021 року, про те, що він не працює, що, як вказано у вироці, свідчить про те, що останній усвідомлював, що його звільнено з банного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та розумів, що проник у дане приміщення та перебуває в ньому незаконно, а також про відсутність у останнього будь-яких законних підстав перебувати на території цього комплексу.

Погоджуючись з думкою колег про те, що відсутність захисника при затриманні та проведенні не може вважатися порушенням вимог кримінального процесуального закону і тому не свідчить про незаконність особистого обшуку затриманого та вилучення в нього речей, вважаю у даному випадку неприпустимим покладати в основу обвинувачення показання затриманої особи виходячи з наступного. Так, як вбачається з протоколу затримання, дії ОСОБА_2 були одразу кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, що на підставі ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

За наведених обставин вважаю, такі показання отримані з порушенням кримінального процесуального закону, що призвело до грубого порушення одного з фундаментальних прав особи - права на захист, і тому не можуть бути визнані допустимим доказом.

Крім того, як вбачається зі змісту протоколу та даних відеозапису, у будь-якому випадку слідчим було встановлено лише місце реєстрації ОСОБА_2 .. Також в ході судового розгляду було достовірно встановлено та не заперечувалось як власником комплексу бань « ІНФОРМАЦІЯ_1 », так і допитаними свідком та потерпілим - що працівники, зокрема, ОСОБА_2 , працював у банях неофіційно. Тому цілком логічним є зазначення затриманим про те, що він не працює.

Також виникає обґрунтований сумнів роз`яснення слідчим прав обвинуваченому в ході затримання, оскільки відеозапис таких відомостей не містить. При цьому суд звертає увагу, що роз`яснення права на залучення адвоката у даному випадку не відіграє вирішальної ролі, оскільки участь останнього при допиті підозрюваного в силу вимог ст. 52 КПК України є обов`язковою.

Крім того, в основу обвинувачення покладено протокол огляду місця події від 16.08.2021 з доданою до нього фототаблицею та відеозаписом, згідно яких слідчий СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 , в присутності двох понятих та потерпілого ОСОБА_6 , провів огляд приміщення другого поверху будівлі банного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що за адресою: АДРЕСА_1 , на підлозі якого було виявлено та вилучено сіру майку, чорну балаклаву та фрагменти слідів взуття, які виявлені на балконі. Дані речові докази поміщенні до спецпакетів та опечатані (т. 1 а.с. 139-144).

Разом з тим, на мою думку, вказаний доказ повинен був бути визнаний неналежним, оскільки він жодним чином взагалі не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 91 КПК України, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, не кажучи про доведення незаконного проникнення у приміщення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів і свідчать виключно про виконання слідчим та прокурором завдань кримінального провадження щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин справи. Так, виявлення вказаних речей, у тому числі балаклави, взагалі не свідчить про вчинення ОСОБА_3 будь-яких злочинних дій, оскільки останньому не вмінялось те, що під час розбою він перебував у балаклаві, потерпілим було вказано про те, що ОСОБА_3 перебував у масці.

Звертаю увагу, що події відбувались 2 серпня 2021 року, коли носіння масок було обов`язковим через епідемію COVID-19.

Також не свідчить про доведення кваліфікуючої ознаки проникнення до приміщення протокол огляду місця події, згідно з яким оглянуто другий поверх банного комплексу " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Оскільки в ході досудового розслідування не встановлено чи якимось з вилучених в ході зазначеного огляду ножів ОСОБА_3 погрожував потерпілому. Також залишилось не встановленим яке значення для справи має чорний блайзер, оскільки з відеозапису приміщення комплексу вбачається, що обвинувачений перебував у кепці не чорного кольору з характерною позначкою.

Також, дані протоколу огляду відеозапису від 16.08.2021 та доданий до нього оптичний диску, з відеозаписом приміщення банного комплексу, наданого власником банного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_13 про перебування ОСОБА_3 у комплексі о 05:16:54 не заперечувались, а навпаки підтверджувались останнім.

Крім того, як зазначено у вироці, «суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 16.08.2021 о 05 год. 10 хв., реалізуючи свій злочинний умислом, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, проник всередину приміщення бані « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якому на другому поверсі, в кімнаті відпочинку персоналу знаходився потерпілий ОСОБА_6 та подолавши його волю до опору останнього почав наносити удари в область голови потерпілого, чим завдав легкі тілесні ушкодження. Після чого, ОСОБА_2 дістав газовий балончик «Кобра 1Н» та розпилив його в область обличчя потерпілого ОСОБА_6 та реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння майном, відкрито заволодів мобільним телефоном марки iPhone 8.»

Разом з тим дії ОСОБА_2 кваліфіковано у тому числі за ознакою - «погроза застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи», а саме погроза застосування ножа, про що фактично не зазначено у підсумовуючих висновках щодо доведеності вини обвинуваченого.

Крім того у вироці вказано про те, що «Аналіз вищенаведених досліджених доказів у їх сукупності дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні розбійного нападу на потерпілого випливає із сукупності вище встановлених ознак та неспростовних презумпцій».

Також при з`ясуванні юридичного критерію у вироці встановлено «…що він ( ОСОБА_3 ) прийшов туди з визначеною метою - викрасти чуже майно, хоча з встановленого судом обвинувачення вбачається, що ОСОБА_2 керувався умислом направленим на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з проникнення v в інше приміщення

Наведене свідчить про те, що навіть у самому вироці судом не вказано про доведеність такої ознаки як проникнення у інше приміщення.

З огляду на викладене, вважаю, що така кваліфікуюча ознака як «проникнення у інше приміщення» не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду і дії ОСОБА_2 повинні бути перекваліфіковані з ч. 3 на ч. 1 ст. 187 КК України, а саме вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи (розбій).

При цьому висновки про те, що ОСОБА_2 спостерігав за навколишньою обстановкою перед вчиненням нападу, взагалі нічим не підтверджені. Твердження про те, що ОСОБА_3 знав про заборону перебувати у приміщенні через своє звільнення - є тільки припущеннями, а його версія про те, що він, перебуваючи у відпустці приїхав взяти свої особисті речі, які знаходились за місцем його фактичного проживання у кімнаті відпочинку персоналу комплексу бань - не спростовані.

З огляду на викладене вважаю, що для досягнення цілей, визначених ст. 50 КК України, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання, яке повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, з врахуванням думки потерпілого, який вказав, що претензій до обвинуваченого не має та просив зменшити термін покарання, цілком достатнім буде призначення покарання у виді 4 років позбавлення волі та без конфіскації майна.

Наведене свідчить про те, що висновки, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження у повному обсязі, оскільки такі висновки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що в цілому вплинуло на неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки потягло помилкову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 187 КК України.

Суддя ОСОБА_1