Провадження №: 1-кп/755/1254/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) в складі головуючого судді ОСОБА_1 одноособово, за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його учасників - потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 лютого 2025 року за № 0000101, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. Узагальнена історія провадження

З обвинувального акта від 30 травня 2025 року, слідує, що ОСОБА_5 обвинувачується у порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Установлено, що наказом начальника ГУ Національної поліції у місті Києві від 26.11.2021 № 1901 о/с ОСОБА_5 призначено на посаду поліцейського-водія сектору логістики Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

3 2004 року ОСОБА_5 наділений спеціальним правом керування транспортними засобами, категорії «В» та «С», а тому мав знати та дотримуватися вимог національного законодавства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Зокрема, відповідно до пункту 1.1 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР), встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, згідно з яким ОСОБА_5 , окрім іншого, зобов`язаний дотримуватись вимог пункту 1.5, підпунктів «б» та «д» пункту 2.3, та пункту 18.1 ПДР, якими передбачено: п. 1.5 - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього рух»; п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Проте, ОСОБА_5 , нехтуючи вимогами вищевказаних нормативно-правових актів, недбало ставлячись до виконання обов`язків водія, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, усвідомлюючи небезпечні властивості автомобільного транспорту як джерела підвищеної небезпеки під час руху, керуючи автомобілем не забезпечив безпеку дорожнього руху, внаслідок чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду за наступних обставин.

Так 18 лютого 2025 року, приблизно о 07 год 00 хв, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем MITSUBISHI OUTLANDER, pеєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , рухався проїзною частиною вул. Андрія Малишка у Дніпровському районі м. Києва.

Наближаючись у цей час до нерегульованого пішохідного переходу, що в районі заїзду до гаражно-будівельного кооперативу «СИГНАЛ» по вул. Андрія Малишка, 6 у м. Києві, ОСОБА_5 , діючи необережно, з кримінально-протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність до дорожньої обстановки та всупереч вимогам п. 18.1 ПДР не зменшив швидкість і не зупинився для надання дороги ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку його руху, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода.

Внаслідок наїзду ОСОБА_7 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правої половини грудної клітки, а саме: забій правої легені, перелом стернального кінця правої ключиці, перелом I-VIII ребер праворуч зі зміщенням, правобічний гемопневмоторакс.

Отже, порушення вимог пункту 18.1 ПДР з боку водія ОСОБА_5 знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

ІІ. Суть клопотання

Обвинувачений ОСОБА_5 , у порядку ст. 315 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, заявив клопотання про закриття цього кримінального провадження, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, згідно ст. 44, 46 КК України.

ІІІ. Позиції учасників кримінального провадження

Обвинувачений зазначив, що йому цілком і повністю зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальності, у порядку ст. 46 КК, та він надає свою згоду на таке звільнення у цьому кримінальному провадженні, у зв`язку з примиренням з потерпілою.

Потерпіла вказала, що дійсно примирилася з обвинуваченим, жодних претензій до нього не має, у зв`язку з чим не убачає перепон для його звільнення від кримінальної відповідальності у порядку ст. 46 КК.

Прокурор та захисник заявлене клопотання підтримали, оскільки є дійсними обставини визначені ст. 46 КК у відношенні обвинуваченого, зокрема, факт його примирення з потерпілим.

IV. Джерела права та акти їх застосування

Кримінальний кодекс України

Стаття 44. Правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності

1. Особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

2. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Стаття 46. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим

Особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 284. Закриття кримінального провадження […]

2. […] судом: 1) у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Стаття 314. Підготовче судове засідання

3. У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: […]

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених […] частиною другою статті 284 цього Кодексу […]

V. Мотиви суду

Суд, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК, у порядку, встановленому КПК (п. 1 Постанови пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», далі - Постанова).

Закриття справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК (п. 1 Постанови). До цих підстав, згідно ч. 1 ст. 44 КК, відноситься і звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим у порядку ст. 46 КК.

Так, в ключі положень ст. 46 КК, примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів (абз. 3 п. 4 Постанови).

Результатом чого є те, що потерпілий не наполягає на притягненні до кримінальної відповідальності винної особи, а остання відшкодовує завдані нею збитки або усуває заподіяну шкоду.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності, у порядку ст. 46 КК, та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі (1) відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди (абз. 4 п. 4 Постанови), та за умови (2) примирення з потерпілим особи, яка вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та відшкодування зазначеною особою завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди.

Відсутність хоча б одного із зазначених складових елементів виключає підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК. Винятком із цього правила може бути добровільна відмова потерпілого від компенсації заподіяної йому шкоди або відсутність фактичної шкоди (збитків), наприклад, при замаху на злочин.

Також, в постанові від 16 січня 2019 року в справі № 439/397/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що для вирішення цієї справи необхідно також звернутися до телеологічного (цільового) тлумачення, яке передбачає встановлення мети, якою керувався законодавець під час формулювання ст.46 КК України щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії.

З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України.

Право на примирення у ст.46 КК України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя.

Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

У ст. 46 КК України передбачено такі обов`язкові умови (передумови) та підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим: 1) умова вчинення особою вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, крім корупційних злочинів 2) підстава примирення винного з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст. 46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню).

Повертаючись до обставин цієї справи Суд зауважує, що кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК за ступенем тяжкості, у відповідності до положень ст. 12 КК, дає змогу застосовувати норми ст. 46 КК.

Обвинувачений вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке не є корупційним, або ж пов`язаним з корупцією, не стосується порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керувала транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На цей час, учасники ДТП примирилися, про що свідчить їх позиції в суді, зокрема, як вказано у клопотанні обвинуваченого від 19 червня 2025 року, так в і заяві потерпілої від 19 червня 2025 року.

Потерпіла прямо вказує, що не має претензій до обвинуваченого, у т.ч. щодо питання збитків, оскільки, згідно заяви від 28 травня 2025 року, нею отримано кошти на лікування та компенсовано моральну шкоду в узгодженому розмірі.

Потерпіла відповідає критеріям «потерпілої особи» у кримінально-правовому розумінні, позаяк є особою, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіювалася фізична шкода, тобто право на примирення реалізоване належним суб`єктом, у розумінні підходів сформованих ВПВС у справі № 439/397/17.

Порушень КПК України, зокрема § 2 - звільнення особи від кримінальної відповідальності, та КК України, які б слугувати передумовою для відмови у задоволенні цього клопотання у судовому засіданні судом не встановлено.

Таким чином, це клопотання є таким, що відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.

Тому, беручи до уваги вказані правові норми та особу обвинуваченого у їх сукупності, Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, враховуючи наявність обставин передбачених ст. 46 КК, а тому останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження закриттю.

VІ. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом

Питання процесуальних витрат врегульовано, відповідно до положень Глава 8. Процесуальні витрати КПК України, шляхом їх стягнення з обвинуваченого, у т.ч. з урахуванням того, що Велика Палата Верховного Суду (постанова від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17), зробила висновок про те, що КПК не обмежує процесуальної форми вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком та зазначила, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

З наведеного видно, що своїм рішенням Велика Палата Верховного Суду вказала про необхідність вирішення судом питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Однак цей висновок не містить орієнтирів стосовно того, в яких випадках і які саме процесуальні витрати стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої зарито, або з держави.

Проте, в цьому аспекті слід вказати, що Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2024 року в справі № 930/497/23 зауважив, що, згідно з ч. 1 ст. 126 КПК, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Отже, закриття кримінального провадження стосовно особи на нереабілітуючих підставах і застосування більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє від сплати процесуальних витрат.

Згідно зі ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВС забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права (див. п. 28 постанови ВС від 25 травня 2023 року в справі №457/885/22).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 зазначеного Закону висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. В ухвалі ВП ВС від 25 травня 2023 року в справі №722/594/22 Велика Палата наголосила, що висновок щодо застосування норми права - це не завжди чітко сформульований висновок у судовому рішенні Касаційного кримінального суду у формі постанови, у тому числі із заголовком «Висновок», це також правове обґрунтування одного чи кількох доводів касаційної скарги сторони кримінального провадження, викладене в судовому рішенні як у формі постанови, так і ухвали, за змістом якого цілком зрозумілою є правова позиція щодо застосування конкретної норми матеріального чи процесуального права.

Як наслідок, такі витрати в цій справі слід стягнути з особи, провадження щодо якої закрито.

Питання речових доказів вирішено, згідно положень ст. 100 КПК.

На підставі викладеного та керуючись статтями 284, 314, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, статтями 44, 46 Кримінального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 лютого 2025 року за № 0000101, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження закрити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз у розмірі 6 749, 20 гривень.

Речові докази: автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER, pеєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , повернути власнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київської апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам процесу.

С у д д я ОСОБА_1