Справа № 536/1389/25
Провадження №1-кп/536/259/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчук в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми ВКЗ обвинувальний акт від 09 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000143 від 27 квітня 2025 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця ЗСУ, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

23.05.2024 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком терміном 1 рік

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України

ВСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт від 09.06.2025 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000143 надійшов до суду 11.06. 2025.

Ухвалою судді від 16 червня 2025 року призначено підготовче судове засідання.

Підстави для прийняття рішень, предебачених пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України відсутні.

Прокурор вважає можливим призначити судовий розгляд та заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою посилаючись, що існують заявлені раніше ризики відповідно до ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України, один з яких, а саме за ч.3 ст. 307 КК України є особливо тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, та прекурсорів і санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, оскільки існують ризики, що він перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, оскільки є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 та перебуває в статусі особи СЗЧ з 25.01.2025, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Вважає, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дасть можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 вважають можливим призначити судовий розгляд, заперечували щодо продовження запобіжного заходу тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, посилаючись, що в нього є неповнолітній син і враховуючи його складний перехідний вік він бажає бути поруч з ним.

Захисник адвокат ОСОБА_5 вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту цілком забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який активно сприяв слідству, має стійкі соціальні зв`язки, одружений, виховує неповнолітнього сина та не має на меті переховуватись від суду.

Суд, враховуючи думку сторін кримінального провадження приходить до таких висновків.

Установлено, що ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30.04.2025 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід тримання під вартою строком до 28.06.2025.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Положеннями статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1статті 9Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В пункті 36 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» вказується, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину та враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Вирішуючи питання про наявність зазначених вище ризиків та про те, який саме запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 суд згідно з вимогами ст. 178 КПК України враховує, що оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, один з яких є особливо тяжким злочином у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, та прекурсорів, відповідальність за який передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, а також наявності ризиків неправомірної його процесуальної поведінки, враховуючи обсяг обвинувачення, покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним, суд вважає, що у обвинуваченого наявні підстави застосування усіх можливих способів та механізмів переховування та уникнення покарання у вигляді позбавлення волі, впливу на свідків у вказаному кримінальному проваджені, також враховується те, що він є раніше судимою особою, яка засуджена за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, та прекурсорів, є військовослужбовцем перебуваючим в статусі СЗЧ з 25.01.2025, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став та продовжив свою злочинну діяльність та приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, а також враховуючи його вік та стан здоров`я.

На думку суду жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе унеможливити встановлені судом ризики. Домашній арешт, застава як і особисте зобов`язання, на думку суду, з урахуванням особи обвинуваченого, відсутності його позитивних характеристик, схильності до вчинення правопорушень, тяжкості покарання, що йому загрожує, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого. Письмових зобов`язань інших осіб про поруку за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та його доставки до суду не надходило.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність запобіжного заходу тримання під вартою особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши в сукупності всі обставини, приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і ризики, передбачені ст.177 КПК України, є доведеними, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе їх унеможливити, тому з метою забезпечення виконання обвинувачуваним покладених на нього процесуальних обов`язків, доцільно продовжити обвинуваченому запобіжний захід тримання під вартою.

Суд також вважає, що тримання обвинуваченого під вартою буде запобігати перешкоджанню встановленню істини у кримінальному провадженні та буде сприяти виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.

За таких обставин клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд на підставі п.2 ч.4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави.

Керуючись ст.314, 315, 316, 177, 369 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження №0000143 від 27 квітня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України на 02 липня 2025 року на 13 год 00 хв у відритому судовому засіданні за участю прокурора, обвинуваченого, захисника.

Продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою строком на шістдесят днів починаючи з 25.06.2025 до 23.08.2025 включно і утримувати його у Державній установі Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Ухвала підлягає негайному виконанню та на неї може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Кременчуцький районний суд Полтавської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції всіма учасниками судового провадження.

СуддяОСОБА_1