Номер провадження: 11-кп/813/1730/25
Справа № 504/2928/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 березня 2025 року в рамках кримінального провадження №0001380, внесеного до ЄРДР 29 липня 2017 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який має неповну середню освіту, одружений, раніше судимий, востаннє 19.03.2024 Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 289 КК України, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України,-

- у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років та 2 (двох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складення призначених покарань до покарання за цим вироком частково приєднано, покаранням за вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 19 березня 2024 року у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього, належного майна, та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років та 7 (сім) місяців з конфіскацією всього, належного майна.

Зраховано ОСОБА_7 у строку призначеного покарання строк попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 29 липня 2017 року по 07.05.2018 року включно з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день строку попереднього ув`язнення

Зараховано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбуття покарання, частково відбуте покарання за вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 19 березня 2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 процесуальні витрати у розмірі 2974,40 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят чотири) гривні (сорок) копійок на користь держави.

Внесену заставу у розмірі 35240 (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень - повернуто заставодавцю - ОСОБА_9 .

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , будучи 08.08.2016 засудженим вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 304, 70, 71 КК України до 6 років позбавлення волі, судимість у якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, а повторно вчинив умисні злочини за наступних обставин.

Так, 29 липня 2017 року, біля 01:40 години, ОСОБА_7 перебував біля багатоквартирного житлового будинку №42 по вул. Гвардійська в смт. Чорноморське Лиманського району Одеської області, де побачив припаркований на автомобільному майданчику автомобіль ВАЗ-21070, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, після чого у нього виник злочинний умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів та переслідуючи ціль незаконного збагачення, ОСОБА_7 за допомогою заздалегідь принесеного металічного предмету у вигляді зігнутої викрутки зламав замок водійських дверей, після чого проник до салону, де руками зламав замок запалювання та, використовуючи дроти, завів двигун вказаного транспортного засобу, незаконно заволодівши ним.

У подальшому, на вказаному автомобілі ВАЗ-21070, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, він виїхав за межі смт. Чорноморське Лиманського району Одеської області та прослідував на територію бази відпочинку «Будинок Рибака», що знаходиться в межах Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області, на якій відпочивав разом зі своїми знайомими, де і залишив вказаний транспортний засіб.

Своїми незаконними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 80 000 гривень.

У подальшому, цього ж дня, 29 липня 2017 року, біля 03:00 години, ОСОБА_7 пішим ходом повернувся до смт. Чорноморське Лиманського району Одеської області, зайшов до тильної сторони багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , де побачив припаркований автомобіль ВАЗ-2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зеленого кольору, після чого у нього виник злочинний умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів та переслідуючи ціль незаконного збагачення, ОСОБА_7 за допомогою заздалегідь принесеного металічного предмету у вигляді зігнутої викрутки, зламав замок водійських дверей, після чого проник до салону автомобіля, де руками зламав замок запалювання та, використовуючи дроти, завів двигун вказаного транспортного засобу, незаконно заволодівши ним.

У подальшому, на вказаному автомобілі ВАЗ-2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зеленого кольору, він прослідував на територію бази відпочинку «Будинок Рибака», що знаходиться в межах Чорноморської селищної ради Лиманського району Одеської області, де і залишив вказаний транспортний засіб.

Вимоги апеляційної скарги.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог КПК України.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, за якою ОСОБА_7 визнано винуватим, передбачене покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої. Разом з тим, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції у порушення вимог закону не навів жодних достатніх мотивів з приводу не доцільності застосування додаткового покарання.

На підставі викладеного прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років та 2 (двох) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складення призначених покарань до покарання за цим вироком частково приєднати, покаранням за вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 19 березня 2024 у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього, належного майна, та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років та 7 (сім) місяців з конфіскацією всього, належного майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , просила її задовольнити, а вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Оскільки судовий розгляд судом першої інстанції був проведений у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування додаткового покарання, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно зі ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За правилами ст. 65 КК України суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст.50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., виходячи з того, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, суди при постановленні вироку повинні обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Колегія суддів бере до уваги те, що Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним»; «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Так, санкцією ч. 2 ст. 289 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, тобто, вказана норма кримінального закону передбачає, поряд з основним, додаткове покарання, яке є альтернативним.

Втім, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, не вирішив питання про застосування чи незастосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією цієї статті.

На переконання колегії суддів, не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, не у повній мірі реалізує превентивну функцію інституту покарання як такого.

Так, суд першої інстанції належним чином не звернув увагу на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 , діяння, виходячи з конкретних обставин його вчинення, а саме вчинення ним двох епізодів тяжкого злочину, а також того, що лише завдяки діям працівників поліції викрадені автомобілі були повернуті потерпілим.

Поряд із цим, ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисні корисливі злочини, така форма посткримінальної поведінки обвинуваченого свідчить про те, що в особі обвинуваченого не відбуваються суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь його соціальної небезпечності.

Колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_7 без конфіскації майна у даному випадку, не буде відповідати принципам та цілям призначення покарання і не буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, адже створить як у самого обвинуваченого, так і в сторонніх осіб враження про можливість вчиняти корисливі злочини без додаткових негативних для себе наслідків.

Отже, колегія суддів вважає апеляційні доводи прокурора слушними та вважає, що судом необґрунтовано незастосована конфіскацію майна як додатковий вид покарання до обвинуваченого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Положеннями закріпленими в ч. 1 ст. 409 КПК України регламентовано підстави для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в тому числі і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За наведеного, оскаржуваний вирок не може залишатись чинним і підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку у цій частині, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

Керуючись статтями 370, 372, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 березня 2025 року в рамках кримінального провадження №0001380, внесеного до ЄРДР 29 липня 2017 року, відносно ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 289 КК України,- скасувати, в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років та 2 (двох) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складення призначених покарань до покарання за цим вироком частково приєднати, покаранням за вироком Суворовського районного суду міста Одеси від 19 березня 2024 у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього, належного майна, та остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років та 7 (сім) місяців з конфіскацією всього, належного майна.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4