У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні №0000020 від 14 січня 2025 року, про накладення арешту,

встановив:

Зі змісту клопотання з`ясовано, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 14 січня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор в клопотанні зазначає, що 19.08.2025, в ході проведення санкціонованого судом обшуку на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, в будинку за адресою в смт. Великий Березний, вул. Підгірна (Тиха), 9, було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки iPhone 12 Pro з сім-карткою НОМЕР_1 та мобільний телефон марки iPhone 10 з сім-карткою 39388-95-75-350 які упаковано в спец-пакет №PSP1013029.

У зв`язку із тим, що вищеперераховані речі, які були вилучені у ході проведення обшуку мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні та необхідні для проведення необхідних процесуальних та слідчих дій, у органу досудового розслідування є необхідність у накладанні арешту на вищевказане майно.

В судове засідання прокурор не з`явився.

Представник особи щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав заяву від 25.08.2025, в якій просить провести розгляд клопотання за їх відсутності та заперечення від 21.08.2025, в яких просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вилучене не відповідає критеріям ст. 98 КПК України, ОСОБА_6 не є підозрюваним/обвинуваченим у даному к/п, обставини к/п є абсурдними та надуманими, оперативна інформація не є обґрунтованим доказом підозри у причетності до збуту наркотичних засобів.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України: арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з витягу з ЄРДР ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000020 від 14 січня 2025 року, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 263 КК України.

22.07.2025 слідчим суддею постановлено ухвалу, якою надано дозвіл слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні №0000020 від 14 січня 2025 року на проведення обшуку в будинку за адресою в АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З протоколу обшуку від 19.08.2025 видно, що під час проведення означеної слідчої дії за вищевказаною адресою було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки iPhone 12 Pro з сім-карткою НОМЕР_1 та мобільний телефон марки iPhone 10 з сім-карткою 39388-95-75-350 які упаковано в спец-пакет №PSP1013029.

Вилучене за постановою слідчого від 19.08.2025 визнано речовими доказами.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення

З системного аналізу вищевказаної норми можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, є знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, є об`єктом кримінальних-протиправних дій чи набуто протиправним шляхом.

Слідчий суддя, з огляду на конкретні обставини справи, та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на виявлені та вилучені під час обшуку речі, а саме на: мобільний телефон марки iPhone 12 Pro з сім-карткою НОМЕР_1 та мобільний телефон марки iPhone 10 з сім-карткою 39388-95-75-350 які упаковано в спец-пакет №PSP1013029.

Разом з тим слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення розглядуваного клопотання в частині накладення арешту на вилучені мобільні телефони шляхом заборони користування пристроями у зв`язку з нижчевказаним.

У відповідності до вимог ч. 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положенням ч. 4 ст. 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що заборона користуватися мобільними телефонами може завдати надмірного обмеження прав власника (володільця) майна. В той же час, заборона розпорядження та відчуження мобільних телефонів забезпечить збереження речового доказу та не призведе до приховування, знищення, перетворення чи відчуження таких, а також інформації, що розміщена на означених пристроях.

Відтак, враховуючи вищевикладене, клопотання підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Накласти арешт на речі, виявлені та вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки iPhone 12 Pro з сім-карткою 38050-37-23-044 та мобільний телефон марки iPhone 10 з сім-карткою 39388-95-75-350, заборонивши розпорядження та відчуження пристроями.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1