Справа № 216/2305/24
провадження 1-кп/216/305/25
ВИРОК

іменем України

20 травня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000464 від 05.03.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Михайлівка, Казанківський район Миколаївська область, громадянина України, одруженого, на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно непрацевлаштованого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи в порушення вимог Постанови ВРУ «Про право власності на окремі види майна» і Додатку №2 до цієї Постанови від 17.06.1992 р., Наказу МВС України № 622 від 21.08.1998 р. «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576 «Про затвердження Положення про дозвільну систему», Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1993 №706 «Про порядок продажу, придбання, реєстрації, обліку, зберігання і застосування спеціальних засобів самооборони, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії», приблизно на початку грудня 2023 року, більш точний час не встановлено, переслідуючи умисел на незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, діючи умисно та незаконно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, отримав від невстановленої особи в якості подарунку мисливський ніж та, розуміючи, що такий предмет є холодною зброєю зберігав його за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , та носив при собі до моменту його зупинення 05.03.2024 о 10 годині 49 хвилин біля буд. 29 по вул. Інгульській, що на території Центрально-Міського району м. Кривого Рогу працівниками патрульної поліції, де ОСОБА_4 зі своєї правої зовнішньої кишені куртки, в якій був одягнений, на законну вимогу працівників патрульної поліції добровільно надав для огляду зазначений мисливський ніж, котрий в період часу з 11 год. 36 хв. до 12 год. 32 хв. 05.03.2024 у присутності двох понятих чоловічої статті був вилучений. Згідно висновку експерта № СЕ - 19/104-24/10228-ХЗ від 07.03.2024 року, вилучений у ОСОБА_4 ніж виготовлений промисловим способом є короткоклинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії - мисливським ножем загального призначення.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 263 КК України як носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище. Підтвердив вчинення ним вищезазначеного злочину за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Повідомив, що засуджує свої дії. Показав, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертиз та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. ОСОБА_4 вказав, що критично оцінює свої дії.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію прокурора, обвинуваченого та участь у кримінальному провадженні його захисника, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

ОСОБА_4 непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Під час судового розгляду обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся, засудив свої дії, повідомив, що усвідомив суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення та недопустимість подібних дій.

Враховуючи наведене, а також позицію обвинуваченого під час судового провадження, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Застосовне законодавство

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Мотиви призначення покарання

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за вчинення вказаного вище кримінального правопорушення в межах санкції ч. 2 ст. 263 КК, а саме у виді громадських робіт на строк сто шістдесят годин.

Захисник та обвинувачений, посилаючись на щире каяття обвинуваченого, данні про особу обвинуваченого, висновки досудової доповіді, згідно якої виправлення ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, просили призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 263 КК України у суммі 12000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Аналізуючи вищезазначені приписи суд зазначає, що обов`язковою умовою для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті є наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено наявність однієї обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття. Ані в ході судового розгляду, ані під час промови захисника у судових дебатах, остання не посилалась на інші обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

При цьому, після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами головуючим у судовому засіданні з`ясовано у учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме доповнень не надійшло.

Після промов учасників судових дебатів головуючим з`ясоване чи є необхідність відновлювати з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірку їх доказами для подання нових доказів чи з`ясування нових обставин. Прокурором, обвинуваченим та захисником висловлено позицію, що такої необхідності не має.

Враховуючи викладене, відсутні законодавче встановлені умови та підстави для призначення обвинуваченому покарання на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

Враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, характер та конкретні обставини його скоєння; дані про особу обвинуваченого, вказані вище, висновки досудової доповіді, згідно яких виправлення ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства, визнання обвинуваченим своєї вини як обов`язкової складової його щирого каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також засади диспозитивності кримінального провадження та позицію його сторін, суд приходить до висновку, що покарання у вигляді громадських робіт на мінімальний строк встановлений санкцією ч. 2 ст. 263 КК України буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав, передбачених ч. 3 ст. 56 КК України, які б унеможливлювали призначення вказаного покарання, судом не встановлено.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України..

Суд вважає, що відсутні умови і підстави призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, з огляду на те, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, відомостей про наявність у останнього офіційного доходу, або заощаджень суду не надано, це унеможливлює призначення йому покарання у вигляді штрафу, а також суд вважає недоцільним призначення обвинуваченому більш суворого покарання у вигляді пробаційнного нагляду, обмеження волі, або позбавлення волі.

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжного заходу

Суд враховує, що на час ухвалення вироку щодо ОСОБА_4 не застосовано жодного запобіжного заходу та не покладені процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також характеризуючи відомості щодо особи обвинуваченого, щире каяття у скоєному, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу або покладення процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати.

Питання про процесуальні витрати на проведення експертизи №СЕ-19/104-24/10228-ХЗ від 07.03.2024 в сумі 1893 гривень 20 копійок., суд вирішує у відповідності до ст. 124 КПК України.

Вирішення долі речових доказів.

Питання про долю речових доказів і документів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 56, 65, 66, 263 Кримінального кодексу України, статтями 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч 2 ст.263 КК України та призначити йому покарання у вигляді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судові витрати на проведення експертизи № СЕ-19/104-24/10228-ХЗ від 07.03.2024 в сумі 1893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) гривні 20 копійок, код бюджетної класифікації 24060300.

Речові докази, а саме: лазерний диск зчитування DVD-R, який датований 05.03.2024 року із відео-файлами, який зберігається в матеріалах досудового розслідування та ніж, вилучений 05.03.2024 у гр. ОСОБА_4 , виготовлений промисловим способом, який є коротко клинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії - мисливським ножем загального призначення, який зберігається в камері зберігання речових доказів КРУП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити після набрання вироком законної сили

Документи, які ухвалою суду, приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому його захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_7