У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000013, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Різня Малинського району Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 листопада 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

- обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2023 року ОСОБА_8 засуджений за ч. 5 ст. 407 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2021 року, та остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його затримання в порядку виконання вироку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок змінити, призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Змінити покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження строком на 2 роки з відрахуванням в дохід держави 20% грошового забезпечення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений вважає, що суд першої інстанції формально врахував положення ст. 65 КК України при призначенні покарання. Суд не надав належної оцінки його доводам та обставинам, за яких вчинено кримінальне правопорушення, зокрема те, що він після самовільного залишення місця несення служби, добровільно повернувся через 7 днів до місця дислокації військової частини, однак через неприязні стосунки з командиром батальйону, залишив місце несення служби та перебував за місцем свого проживанням до 04.01.2023.

Зазначає, що 04.01.2023 добровільно звернувся з заявою до ТУ ДБР у м.Миколаєві, як військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину, а також зазначив, що бажає продовжити військову службу та понести покарання, виконуючи свій військовий обов`язок.

Суд першої інстанції не роз`яснив йому права на укладення угоди про визнання винуватості, зокрема під час підготовчого засідання, також не врахував його позиції щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі для можливості подальшого виконання військових обов`язків, бойових завдань, пов`язаних із захистом незалежності та територіальної цілісності країни, відсічі та стримуванні збройної агресії рф та висловив щире бажання продовжувати військову службу із захисту Батьківщини.

Вважає, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також відсутність обтяжуючих обставин, можливо застосувати щодо нього ст. 69 КК України з призначенням покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, а саме, призначити покарання на менший строк у виді позбавлення волі на 2 роки та замінити на покарання у виді службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 20% грошового забезпечення.

Наразі усвідомив протиправність своєї поведінки, щиро розкаявся, зробив для себе правильні життєві висновки, бажає довести своє виправлення під час захисту Батьківщини та стверджує, що став на шлях виправлення.

Узагальнена позиція інших учасників провадження.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_5 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, а вирок залишити без змін. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 з моменту самовільного залишення місця служби 03.08.2022 по теперішній час не виконує обов`язків з військової служби, не вживає активних заходів для повернення до лав ЗСУ, перебуває за місцем проживання та працевлаштувався.

Звертає увагу, що обвинувачений раніше судимий, вчинив злочин в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, негативно характеризується за місцем несення військової служби, має високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03 серпня 2022 року о 18:30 год ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді гранатометника 3 аеромобільного взводу 5 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), діючи умисно, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, самовільно залишив місце несення військової служби у районі зосередження 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який був визначений неподалік АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза його межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення військової служби, до 04.01.2023.

Суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_8 у самовільному залишенні місця служби, вчиненому в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби), та кваліфікував його дії за ч. 5 ст. 407 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 звернувся з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності для проходження військової служби, яке підтримав та просив його задовольнити. У зв`язку з проходженням на даний час військової служби, просив розглянути клопотання без його участі.

Захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання обвинуваченого.

Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в клопотанні обвинуваченого доводи, колегія суддів встановила таке.

Під час провадження в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.Обґрунтовуючи заявлене клопотання, обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що він добровільно звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 з питанням про розміщення для подальшого проходження військової служби і отримав письмову згоду про це.

Відповідно до ст. 44 КК України, ст. 285 КПК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності, у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КПК України, у разі наявності підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 401 КК України, прокурор або суд повинен також отримати письмову згоду командира (начальника) військової частини (установи) про можливість продовження проходження військової служби таким підозрюваним або обвинуваченим.

Згідно ч. 5 ст. 401 КК України особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася з клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Отже, необхідна сукупність умов для звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 407 КК України, а саме: кримінальне правопорушення за ст. 407 КК України вчинено вперше; особа добровільно звернулась з клопотанням; командир чи начальник військової частини погодив це.

Статтею 288 КПК України встановлено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке вчинено ним вперше.

Після ухвалення 27 листопада 2023 року судом першої інстанції вироку, Верховною Радою України 20 серпня 2024 року були внесені зміни до ст. 401 КК України, які надають право обвинуваченим, які вперше вчинили правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, повернутися на службу у ЗСУ із звільненням від кримінальної відповідальності. Зміни до закону України № 3902-ІХ набрали чинності 07.09.2024.

Згідно письмової згоди №36057 від 19.05.2025 командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_9 , він надає письмову згоду на проходження солдатом ОСОБА_8 військової служби на вакантній посаді у військовій частині НОМЕР_2 .

Обвинуваченому ОСОБА_8 роз`яснені правові наслідки та умови звільнення від кримінальної відповідальності, на що останній надав свою згоду.

Відтак, наявні підстави та умови для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Ураховуючи наявність підстав та умов для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість, у відповідності до вимог ст. 288 КПК України, звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 288 КПК України, у разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

З огляду на наведене, слід зобов`язати ОСОБА_8 після набрання ухвалою законної сили, невідкладно, але не пізніше 72 годин, прибути до військової частини НОМЕР_2 для проходження військової служби. Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 після набрання ухвалою законної сили поновити ОСОБА_8 на військовій службі.

Отже, клопотання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, наслідком чого є закриття кримінального провадження, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 409, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КК України задовольнити.

Вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України.

Закрити кримінальне провадження №0000013 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Зобов`язати ОСОБА_8 невідкладно, але не пізніше 72 годин прибути до військової частини НОМЕР_2 для проходження військової служби.

Зобов`язати командування військової частини НОМЕР_2 після набрання ухвалою законної сили поновити ОСОБА_8 на військовій службі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3