Справа № 953/3784/25
н/п 1-кс/953/3160/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова клопотання слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту слідчого управління ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000717 від 09.11.2022, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 (рос. ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нижній Новгород, РФ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за контрактом ВЧ № НОМЕР_1 , ( НОМЕР_2 танковий полк), командира автомобільного відділення,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту слідчого управління ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту обласної прокуратури ОСОБА_3 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, про обрання відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000717 від 09.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України за підозрою ОСОБА_6 .

Під час досудового розслідування встановлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24.02.2022 президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до ст. 4 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Норми ст. 27 Конвенції, крім іншого, вказують на те, що особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Cторони конфлікту повинні застосовувати до осіб, що перебувають під захистом, таких заходів контролю чи безпеки, які будуть визнані за необхідні під час ведення війни.

Норми ст. 31 Конвенції забороняють застосування жодного примусу фізичного чи морального порядку до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Також, ст. 32 Конвенції встановлено, що Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Згідно із вимогами ст. 147 ЖК(IV) серйозні порушення, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Незаконне позбавлення волі є воєнним злочином відповідно до ст.8(2)(а)(vіі) Римського статуту Міжнародного кримінального суду.

Військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді військово-службовця за контрактом ВЧ № НОМЕР_1 , (26 танковий полк), командира автомобільного відділення, брав участь у вторгненні на територію України у складі російських окупаційних військ.

Одразу після оголошення 24.02.2022 Президентом РФ про початок «спеціальної воєнної операції» російські війська, зокрема військовослужбовці 26 танкового полку, серед яких перебував військовослужбовець ОСОБА_6 , у невстановленому місці перетнули російсько-український кордон та пішли у наступ на території Харківської області.

Одночасно з веденням бойових дій на території області, військовослужбовці ЗС РФ з метою забезпечення можливості безперешкодного пересування територією Харківської області здійснювали блокування та тимчасове захоплення населених пунктів, облаштування на автомобільних шляхах області блокпостів для здійснення заходів щодо контролю доступу осіб на обумовлену ділянку території.

В кінці лютого 2022 року з боку РФ почалось збройне захоплення Ізюмської міської об`єднаної територіальної громади Ізюмського району Харківської області.

Внаслідок чого с. Іванчуківка Ізюмського району Харківської області станом на середину березня 2022 року перейшла під контроль представників російських окупаційних військ.

Таким чином, з середини березня 2022 року по 10.09.2022 с. Іванчуківка Ізюмського району Харківської області разом із місцевим цивільним населенням, яке не брало участі у збройному конфлікті, перебували у тимчасовій окупації військовослужбовців ЗС РФ та учасників незаконного збройного формування так званої «ЛНР», які також були залучені до зазначеного вище широкомасштабного вторгнення на територію України.

Військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які також є військовослужбовцями ЗС РФ, маючи умисел на порушення законів та звичаїв війни, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у формі незаконного позбавлення волі, без складання будь-яких процесуальних документів, із застосуванням насильства над психічним станом особи, затримали ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в минулому був учасником АТО за наступних обставин.

Так, 11.04.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням час, на виконання наказу невстановленого в ході досудового розслідування військовослужбовця ЗС РФ, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , беручи участь у міжнародному збройному конфлікті, усвідомлюючи обставини існування міжнародного збройного конфлікту на території України, діючи в його умовах та у зв`язку з ним, будучи озброєними вогнепальною зброєю, на невстановленому в ході досудового розслідування автомобілі, приїхали до будинку АДРЕСА_2 , в якому мешкав ОСОБА_9 .

На той момент на території домоволодіння перебували місцеві мешканці, серед яких був ОСОБА_9 , який на момент події у складі Збройних Сил України чи інших збройних формувань України не перебував, зброї при собі не мав, участі у бойових діях не брав та до таких дій не готувався, був одягнений у цивільний одяг, тобто належав до категорії цивільних осіб в розумінні ст. 50 ДП І та відповідно до ч. 1 ст. 4 Конвенції від 12.08.1949 є особою, що перебуває під її захистом, як такий, що в будь-який момент та за будь-яких обставин опинилися, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами якої вони не є.

Вийшовши з автомобілю, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зайшли до вищевказаного подвір`я та запитали прізвища у присутніх осіб.

Коли ОСОБА_9 назвав свої анкетні відомості, військові ЗС РФ пройшли разом з ним до будинку та без складання процесуальних документів почали проводити обшук, в ході якого стали вимагати видати вогнепальну зброю та символіку України, на що потерпілий відповів, що вказаних предметів він не має, окрім військової форми Збройних Сил України, яку він закопав на території домоволодіння.

В подальшому ОСОБА_9 викопав та видав військову форму.

Після цього на виконання раніше отриманого наказу від невстановленого в ході досудового розслідування військовослужбовця ЗС РФ ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , затримали ОСОБА_9 , тим самим незаконно позбавив волі останнього, посадили до невстановленого в ході досудового розслідування автомобіля та поїхали у невідомому напрямку.

В подальшому ОСОБА_9 перебував у полоні держави-агресора та у 2023 році державою-агресором повернуто під владу України тіла (останки) загиблих (померлих) оборонців України та загиблих (померлих) мирних (цивільних) осіб з території Харківської, Херсонської, Донецької, Луганської та Запорізької областей, серед яких було тіло ОСОБА_9 .

Отже, ОСОБА_6 , на виконання наказу невстановленого в ході досудового розслідування військовослужбовця ЗС РФ, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи явну злочинність своїх дій, наслідків та бажаючи їх настання, у порушення законів та звичаїв війни, що передбачені зокрема ст. ст. 27, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, незаконно позбавив волі цивільну особу ОСОБА_9 .

Так, 01.04.2025 у відповідності до ст. ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, шляхом опублікування повідомлення про підозру від 01.04.2025, повісток про його виклик та прибуття 05.04.2025, 09.04.2025,.13.04.2025 на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті» Урядовий кур`єр».

На зазначені виклики підозрюваний ОСОБА_6 не прибув, про причини не явки нічого не повідомив.

На теперішній час встановлено, що військовослужбовець збройних сил російської федерації ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, знаходиться на території російської федерації, тобто державі, визнаної Верховною Радою України державою-агресором з метою ухилення від кримінальної відповідальності та перебуває у міжнародному розшуку.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, а саме: протокол огляду місця події від 26.12.2023 за адресою: м. Київ, вул. Оранжерейна, 9, де було оглянуто труп невідомого чоловіка; висновок експерта №СЕ-19-24/20340-БД від 16.04.2024, яким було встановлено генетичні ознаки фрагменту кістки трупа №5003; протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 , яка показала, що батько її чоловіка ОСОБА_9 мешкав в с. Іванчуківка Ізюмського району Харківської області, якого зі слів сусідів забрали військові РФ та увезли у невідомому напрямку; протокол допиту в якості свідка ОСОБА_11 , який надав свідчення аналогічні свідченням допитаної в якості потерпілої ОСОБА_10 ; висновок молекулярно-генетичної експертизи від 17.01.2023 №СЕ-19/121-22/16338-БД, яким встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_11 ; висновок молекулярно-генетичної експертизи від 01.07.2024 №СЕ-19-24/33173-БД, яким встановлено, що ОСОБА_11 може бути сином невстановленої особи чоловічої статі трупа №5003; матеріали виконаного доручення 7-го управління ДСР НПУ від 12.11.2024, відповідно до якого встановлено осіб, причетних до скоєння даного злочину, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; протокол допиту в якості свідка ОСОБА_12 , який показав, що бачив, як 11.04.2022 троє військових РФ забрали ОСОБА_9 з адреси його мешкання; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_12 , який впізнав ОСОБА_13 як особу, яка разом з іншими військовими РФ затримала ОСОБА_9 ; протокол проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 , в ході якого останній на місці показав обставини затримання ОСОБА_9 військовими РФ; протокол допиту в якості свідка ОСОБА_14 (співмешканка), яка показала, що бачила, як 11.04.2022 троє військових РФ затримали ОСОБА_9 та відвезли у невідомому напрямку; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_14 , яка впізнала ОСОБА_13 як особу, яка разом з іншими військовими РФ затримала ОСОБА_9 ; протокол допиту в якості свідка ОСОБА_15 , який показав, що під час окупації с. Іванчуківка Харківської області військові РФ виявили картотеку військовозабов`язаних мешканців села, після чого затримали деяких з них, у тому числі ОСОБА_9 ; протокол допиту в якості свідка ОСОБА_16 , яка показала, що бачила, як 11.04.2022 троє військових рф забрали ОСОБА_9 з адреси його мешкання та відвезли у невідомому напрямку. протокол допиту в якості свідка ОСОБА_17 , яка показала, що 11.04.2022 їй зателефонувала співмешканка ОСОБА_9 , яка повідомила, що його затримали троє військових ЗС РФ та відвезли у невідомому напрямку; протокол допиту в якості свідка ОСОБА_18 , який показав, що від місцевих мешканців він дізнався про затримання військовими РФ ОСОБА_9 , який в подальшому помер; протокол огляду електронного документу, а саме інтернет сторінки «Головне управління розвідки», відповідно до якого було встановлено, що, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проходили службу в 6 окремій танковій бригаді окупаційних військ рф.

Також вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання.

Захисник в судовому засіданні при вирішенні клопотання покладався на розсуд суду.

Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваного.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши надані докази, встановив, що СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000717 від 09.11.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

У відповідності до положень ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень ст. ст. 176, 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Згідно положень ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Слідчим суддею встановлено, що 01.04.2025 у даному кримінальному провадженні слідчим СУ ГУ НП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Частиною 1 статті 42 КПК України встановлено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) в тому числі шляхом надіслання підозрюваному повідомлення про підозру поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

З матеріалів клопотання вбачається, що у зв`язку із неможливістю вручення ОСОБА_6 нарочно повідомлення про підозру у день його складення внаслідок не встановлення його місцезнаходження, стороною обвинувачення вжито заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України, зокрема, шляхом оголошення повного тексту на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті`Урядовий кур`єр» (а.с. 133-134), а також шляхом вручення захиснику ОСОБА_5 (а.с. 132).

Враховуючи, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими слідчим суддею, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема: протоколом огляду місця події від 26.12.2023 за адресою: м. Київ, вул. Оранжерейна, 9, де було оглянуто труп невідомого чоловіка; висновок експерта №СЕ-19-24/20340-БД від 16.04.2024, яким було встановлено генетичні ознаки фрагменту кістки трупа №5003; протокол допиту потерпілої ОСОБА_10 , яка показала, що батько її чоловіка ОСОБА_9 мешкав в с. Іванчуківка Ізюмського району Харківської області, якого зі слів сусідів забрали військові РФ та увезли у невідомому напрямку; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_11 , який надав свідчення аналогічні свідченням допитаної в якості потерпілої ОСОБА_10 ; висновком молекулярно-генетичної експертизи від 17.01.2023 №СЕ-19/121-22/16338-БД, яким встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_11 ; висновком молекулярно-генетичної експертизи від 01.07.2024 №СЕ-19-24/33173-БД, яким встановлено, що ОСОБА_11 може бути сином невстановленої особи чоловічої статі трупа №5003; матеріалами виконаного доручення 7-го управління ДСР НПУ від 12.11.2024, відповідно до якого встановлено осіб, причетних до скоєння даного злочину, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_12 , який показав, що бачив, як 11.04.2022 троє військових РФ забрали ОСОБА_9 з адреси його мешкання; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_12 , який впізнав ОСОБА_13 як особу, яка разом з іншими військовими РФ затримала ОСОБА_9 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 , в ході якого останній на місці показав обставини затримання ОСОБА_9 військовими РФ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_14 (співмешканка), яка показала, що бачила, як 11.04.2022 троє військових РФ затримали ОСОБА_9 та відвезли у невідомому напрямку; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_14 , яка впізнала ОСОБА_13 як особу, яка разом з іншими військовими РФ затримала ОСОБА_9 ; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_15 , який показав, що під час окупації с. Іванчуківка Харківської області військові РФ виявили картотеку військовозабов`язаних мешканців села, після чого затримали деяких з них, у тому числі ОСОБА_9 ; протокол допиту в якості свідка ОСОБА_16 , яка показала, що бачила, як 11.04.2022 троє військових рф забрали ОСОБА_9 з адреси його мешкання та відвезли у невідомому напрямку. протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_17 , яка показала, що 11.04.2022 їй зателефонувала співмешканка ОСОБА_9 , яка повідомила, що його затримали троє військових ЗС РФ та відвезли у невідомому напрямку; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_18 , який показав, що від місцевих мешканців він дізнався про затримання військовими РФ ОСОБА_9 , який в подальшому помер; протоколом огляду електронного документу, а саме інтернет сторінки «Головне управління розвідки», відповідно до якого було встановлено, що, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проходили службу в 6 окремій танковій бригаді окупаційних військ рф.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні сторона обвинувачення посилається на те, що наявні ризики, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, підозрюваних та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ризик переховування від органу досудового розслідування / суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , передбачає виключно покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує також існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_6 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Так, органом досудового розслідування було складено та оприлюднено на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті» Урядовий кур`єр» повістки про виклик ОСОБА_6 до слідчого СУ ГУ НП в Харківській області на 05.04.2025, 09.04.2025, 13.04.2025 о 13:00 год. для проведення відносно нього процесуальних та слідчих дій (а.с. 134). На вказані виклики до органу досудового розслідування ОСОБА_6 не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив та органом досудового розслідування зазначено, що останній знаходиться на території російської федерації, тобто державі, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Постановою слідчого СУ ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 18.04.2025 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук (а.с. 139-145).

Вищевикладені обставини свідчать про існування реальної можливості переховування підозрюваного від суду та органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та інших учасників, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, інших учасників та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб.

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, оскільки є розумна підозра вважати, що замовники здійснення протиправної діяльності перебувають на території РФ.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не доведено існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням вищевстановлених обставин кримінального правопорушення, наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, перебуванням підозрюваного на території, визнаної Верховною Радою України державою агресором, оголошенням підозрюваного у міжнародний розшук, слідчий суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 200, 206, 211, 372, 376, 395, 579, 580 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту слідчого управління ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000717 від 09.11.2022, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

В порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Зобов`язати старшого слідчого СУ ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про тримання під вартою останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1