САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 720/785/21
Провадження №1-в/726/34/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду м. Чернівці, подання Шевченківського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області про звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , якому на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 14.08.2024 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді 1 (одного) року 10 (десяти) місяців 9 (дев`яти) днів виправних робіт із відрахуванням 20 % заробітку у дохід держави,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника органу пробації ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшло подання від Шевченківського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області про звільнення від відбування покарання, відповідно до ч.2 ст. 57 КК України, у зв`язку з призовом на військову службу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді 1 (одного) року 10 (десяти) місяців 9 (дев`яти) днів виправних робіт із відрахуванням 20 % заробітку у дохід держави.

Представник органу пробації у судовому засіданні підтримала подання та просила його задовольнити з підстав у ньому зазначених.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечила щодо задоволення подання.

Засуджений ОСОБА_3 повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву у якій просив розгляд подання провести за його відсутності у зв`язку із проходженням військової служби.

Його неявка перешкоджає розгляду подання, адже відповідно до ч.4 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши позицію учасників кримінального провадження, дослідивши отримане судом подання та матеріали особової справи з цих підстав, суд доходить такого висновку.

Так, вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.03.2023 визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки на підставі п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Вироком Чернівецького апеляційного суду від 23.06.2023 скасовано вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 березня 2023 року щодо ОСОБА_3 в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок, яким визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України і за його вчинення призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Взято під варту ОСОБА_3 в залі суду негайно.

Постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 21.02.2024 залишено без змін вирок Чернівецького апеляційного суду від 23 червня 2023 року щодо ОСОБА_3 .

Відповідно до ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 14.08.2024замінено засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі строком один рік десять місяців дев`ять днів на виправні роботи строком на один рік десять місяців дев`ять днів з відрахуванням 20% заробітку в дохід держави.

02.10.2024 до Шевченківського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області надійшла та була прийнята до виконання ухвала Рівненського районного суду Рівненської області від 14.08.2024.

09.10.2024 громадянин ОСОБА_3 був ознайомлений під особистий підпис з порядком та умовами відбування покарання у виді виправних робіт та був працевлаштований на посаду менеджера із збуту у МПП «ПАРУС» із відрахуванням щомісячно в дохід держави 20% його заробітку.

З жовтня 2024 року по квітень 2025 року від МПП «ПАРУС» надходили розрахункові дані та копії квитанцій, на підставі яких встановлено, що із заробітку громадянина ОСОБА_3 було здійснено відрахування в дохід держави в розмірі 20% за жовтень, листопад, грудень, січень, лютий, березень, квітень 2024 року.

21.05.2025 року від МПП «ПАРУС» надійшли матеріали, відповідно до яких встановлено, що громадянин ОСОБА_3 19.05.2025 звільнився з роботи за власним бажанням, відпрацював за період травня 2025 року 13 днів, отримав відповідну заробітну плату, з якої також було здійснено відрахування в дохід держави в розмірі 20% від заробітку.

У зв`язку з вищевикладеним та на підставі ст. 42 КВК України, 21.05.2025 органом пробації громадянину ОСОБА_3 було винесено попередження про притягнення до кримінальної відповідальності та вручено направлення до Чернівецького обласного центру зайнятості.

30.05.2025 від МПП «ПАРУС» надійшли документи про працевлаштування громадянина ОСОБА_3 та з 02.06.2025 розпочато відрахування в дохід держави 20% заробітку.

27.06.2025 року від громадянина ОСОБА_3 надійшло пояснення про те, що він має бажання проходити військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .

03.07.2025 органом пробації було отримано витяг з наказу про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 громадянина ОСОБА_3 .

Окрім цього, 03.07.2025 року від МПІП «ПАРУС» надійшли матеріали про підтвердження факту відрахування 20% заробітку в дохід держави за період відпрацьованих днів червня 2025 року, а також наказ про увільнення ОСОБА_3 від роботи у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації та характеристику за 2 квартал 2025 року.

Станом на 03.07.2025 невідбута частина покарання у виді виправних робіт стосовно громадянина ОСОБА_3 становить 1 рік 2 місяці 9 днів.

Вирішуючи отримане подання суд керується такими положеннями закону.

Статтею 539 КПК України передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 цієї ж статті, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

До суду який ухвалив вирок подається клопотання у разі необхідності вирішення питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно ч. 2 ст. 57 КК України виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Пунктом 12 статті 2 розділу VI Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №?272/5 від 29 січня 2019 року, стосовно засудженого до виправних робіт, який після винесення судового рішення призваний на військову службу, витяг з наказу про призов на військову службу надсилає до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений до виправних робіт відбуває покарання, клопотання, особову справу, про звільнення такого засудженого від відбування покарання відповідно до частини другої статті 57 КК України, при цьому до вирішення зазначеного питання судом відбування покарання призупиняється.

Стаття 8 КПК України передбачає обов`язок суду при вирішенні справи керуватися принципом верховенства права та окремо акцентує увагу на визначенні суті цього принципу: «людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави».

Безперечно, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію «якості закону». Однак, у практиці трапляються непоодинокі випадки, коли закон не повною мірою відповідає таким критеріям, що має місце і в даному випадку.

Як зазначено у спеціальному Дослідженні Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеційська Комісія; Venice Commission) під назвою «Мірило правовладдя» («Rule of law checklist», розроблене і затверджене на 106-й пленарній сесії 11-12 березня 2016 року), поняття «право» (law) охоплює не лише Конституції, міжнародне право, статутне право та підзаконні акти, а й також - де доречно - суддєстворене право (judge-made law), як-то норми загального права, всі з яких є зобов`язальної природи. Будь-який припис права має бути доступним і передбачуваним (рішення ЄСПЛ у справах «Achour v. France», заява № 67335/01, п. 42; «Kononov v. Latvia» [ВП], заява № 36376/04, п 185).

Як зазначено у згадуваному Дослідженні Європейської Комісії «За демократію через право» (Венеційська Комісія; Venice Commission) під назвою «Мірило правовладдя» («Rule of law checklist», розроблене і затверджене на 106-й пленарній сесії 11-12 березня 2016 року), «передбачуваність» означає не лише те, що приписи акта права мають бути проголошеними ще до їх імплементації, а й що вони мають бути передбачуваними за своїми наслідками: їх має бути сформульовано з достатньою чіткістю та зрозумілістю, аби суб`єкти права мали змогу впорядкувати свою поведінку згідно з ними».

Крім того, у цьому Дослідженні міститься висновок про те, що поняття «якість закону», зокрема, охоплює таких два складових елементи:

- передбачуваність актів права (чи наслідки приписів права є передбачуваними? чи укладено акти права в зрозумілий спосіб? чи вказує нове законодавство чітко на те, що попередньо ухвалене (і яке саме) законодавство скасовано або змінено? чи зміни інкорпоровано до зведеної версії приписів актів права, припустимої для суспільства?);

- сталість і послідовність приписів права (чи є приписи актів права сталими та послідовними? чи є приписи актів права сталими настільки, що вони зазнають змін лише за належного попередження про це? чи є їх застосування послідовним?).

У контексті охарактеризованого критерію «якості закону» варто зазначити, що встановлення судом, що окремі положення закону не відповідають критерію «якість закону», зобов`язують такий суд застосувати найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону.

Вирішуючи клопотання представника органу пробації, суд з урахуванням критерію «якості закону» суд зазначає таке.

Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України та Кримінально-виконавчий кодекс України не регулюють питання заміни покарання у виді виправних робіт засудженим, які стали військовослужбовцями після призначеного їи покарання у виді виправних робіт, так само і звільнення від подальшого відбування такого покарання, чи зупинення виконання вироку, таким чином, має місце прогалина в правовому регулюванні.

Однак, Кримінальний кодекс України містить категоричну заборону застосовувати щодо військовослужбовців такий вид покарання, як виправні роботи.

Вказаний вид покарання не має аналогу серед спеціальних видів покарань, які можуть бути призначені чи застосовані щодо військовослужбовців згідно Х розділу КК України.

Наявність спеціального суб`єкта - військовослужбовець - вимагає специфіки застосування до такої категорії осіб не лише певної процедури судового провадження, а і самих покарань, які полягають у тимчасовому обмеженні прав військовослужбовців в умовах проходження ними військової служби.

Як зазначалося вище, ч.2 ст. 57 КК України має пряму заборону застосовувати виправні роботи до військовослужбовців, разом з тим, вказана норма забороняє це робити і щодо вагітних жінок, жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних осіб, щодо осіб, які не досягли 16 років і т.д.

При цьому, ч.3 ст. 57 КК України передбачає заміну даного виду покарання особам, що після постановлення вироку стали непрацездатними на штраф, а ч. 6 ст. 42 КВК України передбачає можливість дострокового звільнення від відбування покарання жінок, що стали вагітними.

Враховуючи ту обставину, що законодавець передбачив шляхи вирішення питання щодо покарання у виді виправних робіт відносно певних категорій осіб, які в силу виняткових обставин набули додаткових спеціальних (особливих) ознак, передбачених в статті Загальної частини для осіб, відносно яких не може бути призначений (застосований) певний вид покарання, суд вважає можливим застосувати використання вказаної процедури для усунення законодавчої прогалини, щодо засуджених до виправних робіт осіб, які стали військовослужбовцями до повного відбуття покарання.

На переконання суду, найбільш сприятливою для засудженого буде використання процедури дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, так як заміна виправних робіт штрафом вимагає від засудженого набуття засудженим додаткових ознак, крім тих, які ним вже набуті, крім того, заміна засудженому виправних робіт на штраф буде погіршувати його становище в порівнянні з достроковим звільненням від подальшого відбування покарання.

Відповідно до встановлених судом обставин, згідно із даних витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині № 190 від 26.06.2025, молодшого лейтенанта запасу ОСОБА_3 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 та призначено на посаду офіцера резерву 2 запасного взводу 306 запасної роти військової частини НОМЕР_1 за штатом воєнного часу. З 26 червня 2025 року зраховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення зі сніданку 27 червня 2025 року і визначено вважати його таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

З огляду на викладене та неможливість подальшого відбування засудженим ОСОБА_3 покарання у виді виправних робіт в зв`язку з проходженням ним військової служби,так як, згідно вимог ст.57 ч.2 КК України, виправні роботи до військовослужбовців не застосовуються, суд вважає за необхідне звільнити його від відбування цього покарання.

Керуючись ч.2 ст. 57 КК України, ст.ст. 372, 392, 395, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Подання Шевченківського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області про звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з призовом на військову службу задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання за вироком Чернівецького апеляційного суду від 23.06.2023, заміненого ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14.08.2024 на 1 (один) рік 10 (десять) місяців 9 (дев`ять) днів виправних робіт із відрахуванням 20 % заробітку у дохід держави, у зв`язку з призовом на військову службу.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Садгірський районний суд м. Чернівці.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддяОСОБА_1