Справа № 473/5380/24
Номер провадження1-кп/473/4/2025
В И Р О К

іменем України

"17" червня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську Миколаївської області кримінальне провадження № 0000444 від 15.04.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Миколаївка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, українця, одруженого, має повну середню освіту, пенсіонер, особа з інвалідністю 2 групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

Прокурор ОСОБА_4 ,

Обвинувачений ОСОБА_3 .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

Представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

20 березня 1990 року ОСОБА_3 у встановленому законодавством порядку набув права керування транспортними засобами категорії «А», «В», «С». Тому, ОСОБА_3 будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку набула права керування транспортними засобами, під час керування транспортним засобом, повинен дотримуватися та виконувати вимоги Закону України «Про дорожній рух», а також пункти «Правил дорожнього руху України» (далі - ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Так, 07 квітня 2024 року водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним та працездатним автомобілем марки «RenaultMaster» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався по вулиці Київська, яка являє собою горизонтальну, пряму в плані ділянку з асфальтовим покриттям, на якій наявна дорожня розмітка 1.1 та 1.7 ПДР України, у світлу пору доби, без дощу, без туману та штучних явищ, що погіршували б видимість у напрямку руху у напрямку провулку Гончаренко.

При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 Розділу 33 та дорожньою розміткою 1.14.1 Розділу 34 ПДР України, який знаходиться неподалік зупинки для громадського транспорту, біля «Автовокзалу» у м. Вознесенську, ОСОБА_3 виявивши небезпеку для руху, а саме пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїжджу частину вул. Київська під кутом з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля у невстановленому для цього місці, а саме поза межами пішохідного переходу, не дотримуючись та не виконуючи вимоги Закону України «Про дорожній рух», а також пункти ПДР України, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, усвідомлюючи, що повинен беззастережно виконувати вимоги ПДР України та маючи можливість їх виконувати, грубо порушив вимоги п.п.2.3(б), 12.3 ПДР України, а саме будучи неуважним, належним чином не стеживши за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміну, не обравши безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у разі виникнення небезпеки для руху, передньою лівою частиною автомобіля, а саме лівою фарою головного освітлення, передньою частиною крила лівого переднього колеса та корпусом лівого дзеркала заднього виду, допустив наїзду у ліву бокову частину тіла пішохода.

Внаслідок виниклої дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у виді: закритої черепно-мозкової травми, саден волосяної частини голови у лівій тім`яній ділянці, синця навколо правого ока, крововиливу у м`які тканини лівої тім`яної ділянки відповідно садну, крововиливу під м`яку мозкову оболонку головного мозку (по нижній поверхні правої частки мозочку за типом протиудару, закритої травми грудей, переломів 4-9-го лівих ребер по умовній передній пахвовій лінії тіла, зі зміщенням уламків та розривами пристінкової плеври, крововиливу під пристінкову та легеневу плевру в області коренів легень, забою легенів та переднього середостіння, що супроводжувалася гідропневматораксом (повітря та рідини в плевральних порожнинах), підшкірної емфіземи шиї та грудної клітини, травми вільної частини лівої нижньої кінцівки, синця на передній поверхні лівої стопи, синця на лівій гомілці по зовнішній поверхні, садна на передньо-зовнішній поверхні середньої та нижньої третин лівої гомілки, перелому лівої малогомілкової кістки (догори від підошовної поверхні стопи на 26,0 см), перелому лівої великогомілкової кістки в області медіальної кісточки, з розривами судин, нервових волокон на даному рівні, рани на тильній поверхні правої кисті, крововиливу у корені легенів, зв`язковому і підвішуючому апараті селезінки.

Внаслідок ускладнення протікання вказаних травм 22.04.2024 року громадянин ОСОБА_8 помер у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії.

У вказаній дорожній ситуації з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної ДТП знаходяться дії водія автомобіля марки «RenaultMaster» з державним номерним знаком НОМЕР_1 - ОСОБА_3 , які не відповідали технічним вимогам п.12.3 ПДР, належним виконанням яких останній, міг уникнути даного наїзду на пішохода.

Причиною настання даної ДТП стали порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.12.3 ПДР, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України вину визнав повністю. Підтвердив факт вчинення кримінального правопорушення при вищевикладених обставинах. Пояснив суду, що дійсно 07.04.2024 близько 08:15 в місті Вознесенську по вулиці Київська біля «Автовокзалу», керуючи автомобілем марки «RenaultMaster» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який рухався в бік Південноукраїнська; їхав не швидко. Проїхав пішохідний перехід біля «Автовокзалу» і в цей час на мить відволікся і раптом побачив на дорозі пішохода, який перетинав дорогу з права на ліво відносно нього і вже минув середину проїжджої частини наближаючись до роздільної смуги, почав екстрено гальмувати та приймати «вправо». Однак оскільки автомобіль було завантажено картоплею, то зупинити вчасно його не зміг і все таки допустив контактування автомобіля з пішоходом лівою частиною крила, пішохід від удару впав на землю, та останнього доставлено було до лікарні. Після його смерті запропонував потерпілій відшкодувати матеріальну шкоду, та за її вказівкою сплатив 43 000 гривень. Просить суд суворо його не карати, не позбавляти права керування транспортним засобом, оскільки йому з дружиною необхідно їздити у тому числі і до лікарні.

Позовну заяву визнав частково, вказує, що максимальна сума яку він спроможний сплатити складає 30 000 грн., оскільки він є пенсіонером (отримує пенсію 2300 гривень) та змушений буде позичати кошти для відшкодування шкоди. Щиро кається, висловлює жаль з приводу вчиненого.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується письмовими доказами:

- Протоколом огляду місця ДТП від 07.04.2024, із схемою та фотознімками, відповідно до якого зафіксовано відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, вказано світлий час доби, зазначений напрямок проведення огляду від вулиця Фадєєвої, до провулку Гончаренко, зазначено, що проїжджа частина горизонтальна в плані, експлуатаційна характеристика проїжджої частини, смуги горизонтальної розмітки, вказано, що до проїжджої частини примикає бордюрний камінь, вказано пішохідний перехід, зафіксовано пошкодження лівого дзеркала заднього виду та лівої фари головного освітлення (т.1, а.п. 74-93)

- Довідкою від 24.04.2024 відповідно до якої у ОСОБА_8 зафіксовано струс головного мозку, забита рана, госпіталізовано до хірургічного відділення (т.1, а.п.96)

- Відповіддю на запит головного лікаря від 15.04.2024 відповідно до якої ОСОБА_9 доставлений каретою ШД до відділення невідкладної медичної допомоги 07.04.2024 о 8:35. Госпіталізований до хірургічного відділення з діагнозом ЗМЧТ СГМ. Забій грудної клітини. Після чого переведений до відділення анестезіології та інтенсивної терапії, де перебуває по теперішній час з діагнозом ЗЧМТ СГМ. Перелом ребер зліва, лівобічний пневмоторакс (т.1, а.п.99)

- Протоколом огляду предмету від 15.04.2024, відповідно до якого слідчим оглянуто автомобіль марки «Renault Master» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , загальні механічні пошкодження не виявлені (т.1, а.п. 101-105)

- Речовими доказами (т.1, 109-113)

- Висновком експерта № СЕ-19/11-24/7104-ІТ, відповідно до якого:

На момент ДТП ходова частина, рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля марки «Renault Master» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , знаходилися у працездатному стані та забезпечували водію технічну можливість контролювати напрямок руху транспортного засобу, при цьому несправностей, які могли би викликати неочікуваного водієм уводу автомобіля чи відмову систем, а також невідповідностей вимогам ПДР і ДСТУ в процесі огляду не виявлено (т.1, а.п. 117-121)

- Висновком експерта № СЕ-19/115-24/7114-ІТ від 22.04.2024 відповідно до якого:

1.Дослідженням було встановлено, що автомобіль «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 має сліди та пошкодження ударно механічного характеру, які зосереджені вздовж передньої лівої частини автомобіля.

2. З причин викладених в дослідницькій частині даного висновку можна -вказати лише те, що контактування автомобіля «Renault Master» державний номерний знак НОМЕР_1 із перешкодою (тіло пішохода) імовірно відбулося передньою лівою частиною даного автомобіля, а саме лівою фарою головного освітлення, передньою частиною крила лівого переднього колеса та корпусом лівого дзеркала заднього виду. Більш детально встановити якими частинами контактував даний автомобіль з тілом пішохода, з причин викладених в дослідницькій частині, не є можливим.

В даному випадку однозначно та об`єктивно встановити де саме відносно меж проїзної частини, в цифровому значенні, стався наїзд на пішохода, не є

можливим, оскільки на схемі відсутня слідова інформація, що необхідна для

вирішення поставленого перед експертом питання. Але з причин викладених

в дослідницькій частині можна вказати лише те, що наїзд автомобіля

«Renault Master» д.н. НОМЕР_1 відбувався в межах проїзної частини смуги у напрямку з ліва направо перед початком виявленої слідової інформації, а саме осипу скла від даного автомобіля (поз. 4 на схемі) (т.1, а.п.117-131)

- Протоколом огляду місця від 23.04.2024 з фотознімками, згідно якого оглянуто труп ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зафіксовані тілесні ушкодження, сліди медичних маніпуляцій (т.1, а.п.132-138)

- Висновком експерта № 97 від 26.07.2024, відповідно до якого зазначені травми, тілесні ушкодження у ОСОБА_8 , вказано, що дана поєднана травма голови, грудей, вільної частини лівої нижньої кінцівки, утворилися незадовго до потрапляння потерпілого до стаціонару лікувального закладу. Ушкодження вказують на те, що вони заподіяні діями тупих предметів. Масивність, множинність, локалізація ушкоджень, а також, наявність ознак загального струсу тіла, свідчать про те, що вони могли утворитися в умовах автомобільної травми, зокрема при зіткненні рухомого транспортного засобу з пішоходом. Враховуючи загалом лівосторонню локалізацію виявлених ушкоджень, характер переломів ребер та перелому кісток лівої гомілки, можливо вказати що по відношенню до тіла потерпілого в момент первинного контакту, травмуючи сила була направлена зліва на право та дещо ззаду наперед. Всі ушкодження у ОСОБА_8 утворилися по одному механізму, практично одночасно, або дуже короткий проміжок часу, таким чином складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс поєднаної травми голови, грудей, вільної частини лівої нижньої кінцівки, який був небезпечний для життя, в тому числі і в момент заподіяння та містять ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок ускладнення протікання поєднаної травми голови тулуба та кінцівок (т.1, а.п.147-151)

- Протоколами проведення слідчих експериментів від 19.07.2024, 22.07.2024 та схемами, фототаблицями з участю обвинуваченого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 згідно яких перевірено та уточнено відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

- Висновком експерта № СЕ-19/115-24/13441-ІТ від 12.09.2024, відповідно до якого:

Водій автомобіля «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 повинен був виявити початок руху пішохода по проїздній частині та з технічної точки зору для водія автомобіля «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 з цього моменту виникла небезпека для руху.

За версією ОСОБА_12 водій автомобіля марки «Renault державним номерним знаком НОМЕР_1 перебував в аварійній ситуації, за версією ОСОБА_3 та ОСОБА_11 водій автомобіля марки «Renault Master» з державним номерним знаком НОМЕР_1 не перебував в аварійній ситуації.

За версією ОСОБА_12 в діях водія не вбачається невідповідність вимогам IIДР України, за версією ОСОБА_3 та ОСОБА_11 в діях водія вбачається невідповідність вимогам п.12.3 ПДР України.

Дії водія автомобіля Renault Master» р/н НОМЕР_2 регламентувалися п.п. 12.3, 12.4 ПДР України.

За версією ОСОБА_12 дії водія автомобіля Renault Master» р/н НОМЕР_2 не знаходяться в причинному зв`язку з подією з технічної точки зору. За версією ОСОБА_3 та ОСОБА_11 дії водія автомобіля Renault Master» р/н НОМЕР_2 знаходяться в причинному зв`язку з подією з технічної точки зору.

Дії пішоходів регламентуються вимогами глави «4. ОБОВ`ЯЗКИ І ПРАВА ПІШОХОДІВ» Правил дорожнього руху України, їх оцінка не потребує спеціальних пізнань, може бути виконана ініціатором самостійно.

В матеріалах кримінального провадження між іншим міститься посвідчення водія ОСОБА_3 (т.1, а.п. 94-95)

Із висновку та акту від 07.04.2024 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 не перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.2, а.п. 193-195)

Таким чином, аналіз та оцінка приведених в сукупності доказів приводять суд до переконання доведеності вини обвинуваченого в пред`явленому йому обвинуваченні.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Причиною настання даної ДТП стали порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Обставинами, що пом`якшуть покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66КК України, є щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості злочину, який є необережним, тяжким, суспільну небезпеку злочину оскільки життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, обставини злочину, наслідок злочинних дій. Разом з тим, суд бере до уваги те, що обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності вперше, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується виключно позитивно (т.1, а.п.213), пенсіонер, особа з інвалідністю 2-ї групи (т.1, а.п.190), має захворювання облітеруючий атеросклероз артерій нижніх кінцівок (т.1, а.п.210), одружений (т.1, а.п.214). Матеріальна шкода обвинуваченим на користь потерпілої у сумі 43 000 гривень відшкодована, що підтверджується розпискою (т.1, а.п.209). Разом з тим, суд бере до уваги досудову доповідь, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе, та не становить високої небезпеки для суспільства.

Крім того, суд враховує положення п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й ставлення особи до цих порушень та поведінку після вчинення злочину. В даній справі, суд враховує те, в результаті злочину настала смерть потерпілого, в чому обвинувачений щиро кається, висловлює жаль з приводу вчиненого, відшкодував матеріальну шкоду.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинуваченому повинно бути призначене основне покарання в виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з звільненням від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст.75 КК України, з покладанням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Щодо вирішення питання щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приходить до таких висновків.

Право суду призначати покарання на власний розсуд, зокрема без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Крім того, суд звертає увагу на те, що у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зазначається про те, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання. В даній справі на переконання суду, призначення додаткового покарання покладатиме на обвинуваченого надмірний тягар.

Тому на думку суду, враховуючи альтернативність додаткового покарання, обвинуваченому ОСОБА_13 не слід призначити додаткове покарання в виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, оскільки останній є пенсіонером (отримує пенсію 2300 гривень), є особою з інвалідністю другої групи, транспортний засіб йому необхідний як засіб пересування, у тому числі для поїздок до лікарні особисто та з дружиною (син проживає окремо). Разом з тим, між іншим, суд враховує поведінку потерпілого ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину вул. Київська під кутом з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля у не встановленому для цього місці, а саме поза межами пішохідного переходу. Злочин вчинено не в стані алкогольного сп`яніння.

Хоча потерпіла ОСОБА_6 в заяві від 27.01.2025 року просила суд призначити обвинуваченому суворе покарання з позбавленням права керування транспортними засобами, суд не погоджується з такою позицією, виходячи із вище викладеного. Думка потерпілої щодо призначення покарання враховується судом, але не є визначальною. Суд має право призначити покарання, яке вважає справедливим, з урахуванням усіх обставин справи, включаючи думку потерпілого.

Таким чином, на думку суду покарання не пов`язане з позбавленням волі та без позбавлення керування транспортними засобами буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_6 звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином. Просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на свою користь моральну шкоду у розмірі 500 000 гривень та 10 000 гривень за правову допомогу представника.

В позові зазначає, що ОСОБА_3 своїми протиправними діями спричинив їй моральну шкоду, оскільки вона змушена була раптово для себе та її роботодавця із Польщі їхати до України, перебувала у стані тривоги, побачила свого батька у непритомному стані, перебувала біля нього, працевлаштувалася, а після його смерті була змушена звернутися до адвоката, приймати участь у досудовому розслідуванні; порушився її сон, мала місце депресія.

Питання заявленого та підтриманого представником потерпілої позову суд вирішує відповідно до вимог ст.128, 129 КПК України. Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 на загальну суму 500 000 гривень моральної шкоди, суд керується положеннями ст.1167 ЦК України, яка передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Крім того, суд керується Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, який роз?яснив судам, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що зазначена шкода заподіяна протиправними, злочинними діями обвинуваченого, враховує характер та обсяг душевних та психічних страждань, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілої.

В силу положень ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Беручи до уваги наведені обставини, у тому числі враховуючи, що обвинувачений є пенсіонером, особою з інвалідністю 2 групи, сума стягнення для нього є непомірно великою, (43 000 гривень матеріальної шкоди обвинуваченим сплачено), суд вважає, що цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого на загальну суму 500 000 гривень на користь потерпілої ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню на суму 50 000 гривень, як підтверджений матеріалами кримінального провадження та обґрунтований потерпілою саме на таку суму.

Разом з тим, у силу положень ст.124 КПК України, де зазначається, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, тому суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілої 10 000 гривень за правову допомогу, оскільки витрати на правову допомогу є процесуальними витратами, які обґрунтовані та підтверджені документально відповідно до п.1 ч.1 ст. 118 КПК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта (т.1, а.п.116, 124, 180)

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-376 КПК України, суд,

У Х В А Л ИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_3 від відбування покарання звільнити, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 роки та покласти, на підставі п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України, обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Позовну заяву потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 50000 грн. моральної шкоди, 10000 гривень за правову допомогу (т.1, а.п. 46-52).

Скасувати арешт з майна, застосований відповідно до ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.04.2024, а саме з автомобіля «Renault Master» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 (т.1, 109-113, 152, 153).

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 судові витрати за проведення експертиз на користь держави у сумі 9087 гривень, 36 копійок (т.1, а.п.116, 124, 180) .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1