Справа №212/8669/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження № 0000679 від 11.05.2024 року стосовно:

ОСОБА_4 , який 04 листопада 1989 року народився у місті Кривому Розі, Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення займає посаду стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», неодруженого, має на утриманні неповнолітню доньку 2018 року, інвалідності не має, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому був неодноразово подовжений і діяв на час вчинення вказаного кримінального правопорушення, згідно Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 № 49/2024, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 06.02.2024 р. № 3564-ІХ.

Водночас, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п.п. 1, 17, 20 ч. 1 ст.106 Конституції України, Указом Президентом України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03.03.3033 № 2105-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» (далі Указ Президента України № 69/2022), на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошено загальну мобілізацію.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 246 від 16.05.2022 здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації, та в подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2022 № 328 ОСОБА_4 призначений на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат».

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1848 від 02.05.2023 солдат ОСОБА_4 - стрілець 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 вважається таким, що 20 лютого 2023 року самовільно залишив військову частину.

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 року з 16.05.2022 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних сил України.

Незважаючи на це, солдат ОСОБА_4 , всупереч вище зазначеним нормам чинного законодавства, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на злочинний шлях і вчинив злочин проти правосуддя за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 6 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону, у військовому званні «солдат», будучи визнаним винним постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2023 у справі № 211/7030/23 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, з метою невиконання постанови суду в частині позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 10.05.2024 о 14:10 годин керував транспортним засобом - автомобілем марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_3 , рухаючись по автомобільній дорозі вулиці Миколи Світальського, поряд з будинком № 1а в Покровському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, де був зупинений працівниками полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП НПУ в порядку, передбаченому п.3 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію».

Своїми умисними діями ОСОБА_4 не виконав постанову Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.11.2023 у справі № 211/7030/23 в частині позбавлення права керування транспортними засобами.

У судовому засіданні ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що дійсно керував автомобілем знаючи, що позбавлений такого права. Підкреслив, що щиро розкаявся. Просить суворо не карати.

Враховуючи зазначену вище позицію обвинуваченого, відсутність у прокурора заперечень проти цього, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини й мотивів кожного епізоду кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується. У суду не виникло сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, якому декілька разів було роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи й погоджувався з кваліфікацією вчинених ним діянь, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому у суду не має сумнівів у його волевиявленні.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченим і беззаперечно ним визнаються, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин, суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 382 КК України, за ознаками: умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст. 65-67 КК України суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину: нетяжкий, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога (знято з обліку) та психіатра наразі не перебуває, неодружений, має на утримані доньку 2018 року народження, не працює, негативно характеризується за місцем несення служби, відповідно до наказу № 1848 з 20 лютого 2023 року вважається таким, що самовільно залишив військову частину.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України судом визнається щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Судом враховується особа обвинуваченого, який з 2022 року рішеннями судів багаторазово позбавлявся права керування транспортними засобами за водіння у стані алкогольного сп`яніння, будучи уже позбавленим такого права.

Зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпеку як обвинуваченого, так і вчиненого ним кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги обставини справи, позицію сторони обвинувачення, враховуючи санкцію ч. 1 ст. 382 КК України, вважає що виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання сприятиме його виправленню і попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень, а також буде необхідним і достатнім.

На переконання суду таке покарання відповідає принципам законності, справедливості, індивідуалізації, буде співмірним вчиненому та необхідним для досягнення мети покарання і завдань кримінального судочинства, а також, буде відповідати інтересам суспільства на даний час.

Мотиви ухвалення інших рішень:

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити у виді особистого зобов`язання.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України

Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 382 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Початок строку відбування покарання обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 - до набрання вироку законної сили - залишити у виді особистого зобов`язання.

Матеріали кримінального провадження залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі № 212/8669/25.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілим, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченим, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, також роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1