ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року

м. Київ

справа № 607/15800/21

провадження № 51-25 км 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

виправданого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесені до ЄРДР за № 0000347 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бобулинці Бучацького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Короткий зміст ухвалених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам.

Як зазначено у вироку суду, орган досудового розслідування встановив, що 21 лютого 2019 року ОСОБА_9 звернувся до міського голови м. Тернополя ОСОБА_10 із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0997 га для обслуговування (будівництва) житлового будинку на вул. Живова в м. Тернополі (реєстраційний номер 402351 від 21 лютого 2019 року).

Земельна ділянка, щодо якої ОСОБА_9 подав заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та надалі про затвердження проекту землеустрою, розташована та сформована в межах земель, що належать згідно з Генеральним планом м. Тернополя та планом зонування території м. Тернополя, затвердженими відповідними рішеннями Тернопільської міської ради, до зони змішаної багатоквартирної житлової забудови і громадської забудови Ж-3, стосовно якої визначено переважні види використання, супутні види дозволеного використання та допустимі види використання, що потребують спеціальних погоджень, якими не передбачено індивідуального житлового будівництва.

ОСОБА_7 , будучи службовою особою згідно зі ст. 18 КК, перебуваючи на посаді начальника Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, погодив (завізував) проект рішення Тернопільської міської ради «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0997 га за адресою вул. Живова ОСОБА_9 », розроблений відділом земельних ресурсів Тернопільської міської ради, шляхом проставлення власного підпису та власноруч зазначених зауважень щодо зони Ж-3 і невідповідності містобудівній документації («зона Ж-3, не передбачено містобудівною документацією»).

Зазначений проект рішення включено в порядок денний на розгляд 33 сесії Тернопільської міської ради сьомого скликання від 05 квітня 2019 року, який підтримано більшістю депутатів Тернопільської міської ради від загального складу, рішенню від 05 квітня 2019 року присвоєно номер 7/33/68 під назвою «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0997 га за адресою вул. Живова ОСОБА_9 ».

Згодом на підставі вказаного рішення Тернопільської міської ради та завдання на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_9 від 15 квітня 2019 року (договір на проведення робіт із землеустрою від 15 квітня 2019 року № РСЖ-бн), КП «Земельно-кадастрове бюро» Тернопільської міської ради розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :12:012:0042), цільове призначення (до відведення) - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність чи користування громадянам чи юридичним особам до відведення), категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення (запропоноване проектом) - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

КП «Земельно-кадастрове бюро» Тернопільської міської ради в особі ОСОБА_11 звернулося із заявою від 23 квітня 2019 року до начальника управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради ОСОБА_7 про видачу висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки (вх. №971/14 від 23 квітня 2019 року).

08 травня 2019 року ОСОБА_7 , як начальник Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, у приміщенні службового кабінету № 205, що на вул. М. Коперника, 1, у м. Тернополі, здійснив погодження проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки та шляхом власноручного підписання й проставлення відтиску круглої печатки управління видав висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 1042/14, який був підготовлений невстановленою досудовим розслідуванням особою.

Проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки згідно зі ст. 186 Земельного кодексу України (далі - ЗК) погоджено відповідно до висновку Головного управління Держгеокадастру в Сумській області про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 20 травня 2019 року № 4424/82-19.

Надалі ОСОБА_9 10 травня 2019 року звернувся із заявою на адресу міського голови м. Тернополя ОСОБА_10 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0997 га для обслуговування (будівництва) житлового будинку, господарських будівель та споруд на вул. Живова в м. Тернополі (реєстраційний номер 448313 від 10 травня 2019 року).

Указаний проєкт рішення включено до порядку денного на розгляд тридцять п`ятої сесії Тернопільської міської ради сьомого скликання від 05 квітня 2019 року, який підтримано більшістю депутатів Тернопільської міської ради від загального складу, рішенню від 06 червня 2019 року під назвою «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0997 га за адресою вул. Живова гр. ОСОБА_9 », присвоєно номер 7/35/162.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 05 липня 2019 року на підставі рішення Тернопільської міської ради № 7/35/162 зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_9 на земельну ділянку з кадастровим номером :12:012:0042 по АДРЕСА_2 із цільовим призначенням «для обслуговування (будівництва) житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)».

Згідно з висновками експертів за результатами проведення комплексної експертизи з питань землеустрою та оціночно-земельної експертизи від 09 червня 2020 року № 646/647/648/200-22 орієнтовна ринкова вартість вказаної вище земельної ділянки становить 1 305 770 грн (1359,5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що згідно з п. 4 примітки до ст. 364 КК є тяжкими наслідками.

Враховуючи викладене, органом досудового розслідування згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачувався у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК, а саме в неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 03 листопада 2023 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 20 серпня 2024 року ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 03 листопада 2023 року скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що при опрацюванні проекту рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за заявою ОСОБА_9 , ОСОБА_7 проставив на проекті резолюцію про невідповідність такого проекту містобудівній документації. Разом з тим, в подальшому такий проект був переданий на розгляд міської ради, яка своїм рішенням 7/33/68 від 05 квітня 2019 року надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

На підставі вказаного рішення, ОСОБА_7 , як начальник Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, тобто будучи службовою особою, не зважаючи на попереднє непогодження проекту землеустрою за заявою ОСОБА_9 , здійснив погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за заявою ОСОБА_9 та видав відповідний висновок № 1042/14 від 08 травня 2019 року, який власноруч підписав з проставлення печатки управління, у зв`язку з чим земельна ділянка вибула із комунальної власності міста.

Вважає, що відповідно до вимог земельного законодавства непогодження проекту землеустрою (складання негативного висновку чи відмова у видачі висновку) та, як наслідок, невиготовлення проекту землеустрою, як складового та вирішального документу у проекті землеустрою, беззаперечно слугує підставою неможливості передання проекту землеустрою на розгляд депутатського корпусу ради для його затвердження.

Звертає увагу, що матеріали погодження проекту землеустрою є складовою частиною самого проекту землеустрою, а тому вважає безпідставними висновки апеляційного суду про те, що вирішення земельних питань є виключною компетенцією міської ради, а дії та висновок ОСОБА_7 - лише складовою частиною та є технічною документацією проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, стверджує, що апеляційний суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які повідомили, що перевірка проектів на відповідність Генеральному плану м. Тернополя та плану зонування територій м. Тернополя відноситься до виключної компетенції ОСОБА_7 .

На переконання прокурора, наведені обставини свідчать про наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК, оскільки його безпосередні дії, які полягали у підписанні висновку про погодження проекту землеустрою, стали підставою для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, її державної реєстрації, набуття статусу об`єкта цивільних прав, та подальшим вилученням із комунальної власності міста, чим було спричинено шкоду громаді на суму 1 305 770 грн.

Зазначає, що суд касаційної інстанції, скасовуючи попередню ухвалу апеляційного суду, вказав про необхідність перевірки позиції ОСОБА_7 стосовно зміни негативного висновку на позитивний з урахуванням того, що рішення сесії міської ради не має наперед визначеного впливу на висновки структурних підрозділів ради чи їх посадових осіб, які вони надають у межах своїх повноважень.

Незважаючи на вказівки суду касаційної інстанції, апеляційний суд знову безпідставно погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_7 об`єктивної сторони інкримінованого йому злочину. При цьому суд не взяв до уваги показання ОСОБА_7 про те, що він одразу побачив невідповідність земельної ділянки містобудівній документації, про що він повідомив раду, проставивши свої застереження на проекті, проте через неврахування його зауважень, рада фактично узаконила зміну цільового призначення ділянки (будівництво індивідуального житлового будинку), у зв`язку з чим він і надав позитивний висновок.

Таким чином вважає, що апеляційний суд належним чином не дослідив доводів апеляційного скарги прокурора, не виконав вказівок суду касаційної інстанції, не навів вичерпних відповідей ухваленого свого рішення, чим порушив вимоги статей 419, 439 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 , а також прокурор ОСОБА_5 підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Виправданий ОСОБА_7 та в його інтересах захисник ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просили оскаржувану ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

У касаційній скарзі прокурор зазначає про порушення судами вимог як матеріального, так і процесуального закону.

Вказує про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК, оскільки його безпосередні дії, які полягали у підписанні позитивного висновку про погодження проекту землеустрою, стали підставою для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, її державної реєстрації, набуття статусу об`єкта цивільних прав, та подальшого вилучення із комунальної власності міста, що призвело до тяжких наслідків.

Також звертає увагу, що під час нового апеляційного розгляду, апеляційний суд не виконав вказівок суду касаційної інстанції, та, не наводячи належних аргументів, вказав про обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Наведені доводи прокурора колегія суддів вважає слушними та такими, що знайшли своє підтвердження під час касаційного розгляду.

Судове рішення є актом реалізації судової влади. Якість судового рішення - це один із основних критеріїв ефективності правосуддя. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату - наскільки це дозволяють надані судді матеріали - у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб. Оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом.

Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Статтею 372 КПК встановлено, що ухвала суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин. У мотивувальній частині ухвали має зазначатися суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається, встановлені судом обставини з посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Положеннями ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК визначено, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.

Тобто, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів.

Недотримання наведених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та є підставою для скасування судового рішення.

На переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження в порядку апеляційної процедури апеляційний суд вказаних вимог закону не дотримався.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги сторони обвинувачення, що міститься в матеріалах кримінального провадження, прокурор вказував про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильну оцінку доказів, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, прокурор зазначав, що стадія погодження проекту землеустрою в частині його візування та затвердження управліннями та відділами ради є обов`язковою та такою, що забезпечує перевірку документів перед переданням проектів на розгляд відповідній раді, при цьому депутатський корпус не перевіряє та не повинен перевіряти проект землеустрою на відповідність його вимогам законодавства.

Звертав увагу на те, що саме до виключної компетенції ОСОБА_7 , як начальника Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, відноситься перевірка земельної ділянки на предмет її відповідності Генеральному плану м. Тернополя, плану зонування м. Тернополя, та вимогам чинного законодавства.

Також стверджував, що своїми діями ОСОБА_7 , видавши висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, створив умови, за яких земельна ділянка протиправно вибула з власності територіальної громади міста.

Водночас, прокурор вказував про те, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги висновок комплексної експертизи з питань землеустрою та оціночно-земельної експертизи від 09 червня 2020 року, у якому підтверджено невідповідність земельної ділянки Генеральному плану м. Тернополя, плану зонування території м. Тернополя, що є підставою для відмови у затвердженні документації.

А тому прокурор у апеляційній скарзі вказував про необґрунтованість висновку суду першої інстанції стосовно відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК.

Залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни, суд апеляційної інстанції вказані доводи належним чином не перевірив та не спростував.

Зі змісту мотивувальної частини ухвали вбачається, що, обґрунтовуючи свої висновки, апеляційний суд в ухвалі вказав, що доводи апеляційної скарги прокурора не підлягають задоволенню, адже не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки надані стороною обвинувачення докази не доводять наявність об`єктивної сторони службової недбалості, зокрема наявність причинного зв`язку між діями ОСОБА_7 та наслідками у виді відчуження земельної ділянки з комунальної власності міської громади.

Так, апеляційний суд зауважив, що до повноважень ОСОБА_7 , як начальника Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, не входило прийняття рішення про виділення земельної ділянки та її відчуження, що відноситься до виключної компетенції депутатів Тернопільської міської ради. А тому висновок, наданий ОСОБА_7 , не є тим документом, який надає право власності на земельну ділянку і не є обов`язковим для депутатів на сесії Тернопільської міської ради при голосуванні за рішення про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Однак, колегія суддів вважає такі висновки апеляційного суду передчасними і такими, що не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та встановленими фактичними обставинами.

Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 367 КК кримінальна відповідальність за вчинення діянь, передбачених цією статтею, настає за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб, якщо це спричинило тяжкі наслідки.

Службова недбалість є кримінальним правопорушенням з матеріальним складом, а тому воно визнається закінченим, якщо діяння спричинило істотну шкоду чи заподіяло тяжкі наслідки. Для кваліфікації дій особи за ст. 367 КК необхідною умовою є встановлення невиконання або неналежного виконання службових обов`язків, які відносилися до компетенції особи, та існування прямого або ж у деяких випадках опосередкованого необхідного причинного зв`язку між такими діями чи бездіяльністю службової особи та наслідками.

Характер та обсяг службових обов`язків, а також порядок їх здійснення визначаються компетенцією службової особи. Отже, для встановлення наявності об`єктивної сторони службової недбалості у діях службової особи необхідно встановити нормативний акт, яким визначається компетенція службової особи, коло її службових обов`язків відповідно до цього акту, а також порядок їх виконання в тій чи іншій обстановці. До того ж необхідно встановити у чому саме виявилися порушення службових обов`язків та чи мала така службова особа реальну можливість їх виконати, та чи перебувають такі порушення з настанням негативних наслідків у необхідному причинному зв`язку.

Як вбачається зі змісту вироку, згідно з розпорядженням міського голови м. Тернополя № 80-к від 04 лютого 2011 року ОСОБА_7 призначено на посаду начальника Управління з питань містобудування та архітектури, а відповідно до розпорядження міського голови № 74-к від 03 лютого 2021 року переведено на посаду начальника управління містобудування, архітектури та кадастру головного архітектора міста.

Відповідно до п. 3.13, 3.14 Положення «Про управління містобудування, архітектури та кадастру», яке затверджене рішенням Тернопільського міської ради № 6/4/21 від 01 січня 2011 року, Управління здійснює функції з погодження планів відведення земельної ділянки проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання переліків обмежень у використанні земельної ділянки, надання викопіювання з містобудівної документації та з топографо-геодезичних матеріалів, надання висновків про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Розділом 5 цього Положення визначено, що керівництво діяльністю Управління здійснює його начальник, який за посадою є головним архітектором міської територіальної громади.

Крім того, відповідно до ст. 30 Закону України «Про землеустрій» погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Згідно зі ст. 186-1 Земельного кодексу України (у редакції, яка діяла на момент погодження висновку) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

У ч. 5 ст. 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Водночас, як визначено положеннями ч. 6 ст. ст. 186-1 Земельного кодексу України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що як начальник Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, знаючи про невідповідність проекту відведення земельної ділянки вимогам земельного законодавства та містобудівній документації (Генеральному плану м. Тернополя, плану зонування території м. Тернополя), всупереч наявним зауваженням погодив цей проект та підписав відповідний висновок № 1042/14 від 08 травня 2019 року.

Надалі відбулося формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та присвоєння їй кадастрового номера, після чого на підставі заяви ОСОБА_9 проект землеустрою був затверджений сесією міської ради, що оформлено рішенням від 06 червня 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0997 га за адресою вул. Живова гр. ОСОБА_9 » № 7/35/162.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, місцевий суд вказав про недоведеність пред`явленого обвинувачення, оскільки за наслідком розгляду кримінального провадження дійшов висновку, що висновок № 1042/14 від 08 травня 2019 року про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який підписаний ОСОБА_7 , не послужив правовою та обов`язковою підставою для прийняття сесією Тернопільської міської ради рішення 06 червня 2019 року щодо затвердження проекту відведення земельної ділянки на вул. Живова у м. Тернополі, оскільки це рішення шляхом поіменного голосування приймали депутати на сесії з урахуванням норм законодавства, висновку Постійної комісії міської ради з питань містобудування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також результатів заслуховування розробника проекту рішення по матеріалах, які додані до заяви ОСОБА_9 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На підставі чого місцевий суд у вироку констатував, що між підписанням ОСОБА_7 висновку від № 1042/14 від 08 травня 2019 року та вибуттям земельної ділянки із комунальної власності у приватну власність ОСОБА_9 відсутній причинно-наслідковий зв`язок, а тому безпосередніми діями ОСОБА_7 не було завдало тяжких наслідків.

Перевіряючи вирок суду за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд не взяв до уваги, що під час опрацювання проекту рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0997 га за адресою вул. Живова гр. ОСОБА_9 » ОСОБА_7 висловив щодо нього свої зауваження та вказав «із зауваж. Зона Ж-3, не передбачено містобуд. документацією». Зазначене ОСОБА_7 підтвердив під час його допиту в судах першої та апеляційної інстанції.

Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, начальником Управління правового забезпечення Тернопільської міської ради ОСОБА_15 також було проставлено відмітку на цьому проекті із зазначенням «суперечить вимогам Генерального плану».

Однак, за наявності на проекті рішення двох негативних віз керівників профільних структурних підрозділів Тернопільською міською радою 05 квітня 2019 року було прийнято рішення №7/33/68, яким надано дозвіл ОСОБА_9 на виготовлення проекту землеустрою.

У подальшому, посилаючись на рішення міської ради, ОСОБА_7 , як начальник Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, попередньо вказуючи (тобто будучи цілком обізнаним) про невідповідність проекту землеустрою містобудівній документації, 08 травня 2019 року підписав та скріпив печаткою очолюваного ним управління висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вказавши у графі про цільове призначення земельної ділянки відповідно до плану зонування території м. Тернополя - «зона змішаної багатоквартирної забудови та громадської забудови (Ж-3)».

З огляду на зазначене, у тому числі з урахуванням позитивного висновку, виданого ОСОБА_7 , земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер, внаслідок чого проект землеустрою було затверджено сесією Тернопільської міської ради рішенням № 7/35/162 від 06 червня 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею до 0,0997 га за адресою вул. Живова гр. ОСОБА_9 », що стало підставою безоплатного вибуття земельної ділянки із комунальної власності у власність ОСОБА_9 .

Зазначене підтверджується і дослідженим під час розгляду кримінального провадження висновком комплексної експертизи №646/647/648/20-22 від 09 червня 2020 року з питань землеустрою та оціночно-земельної експертизи, відповідно до якого згідно Генерального плану м. Тернополя територія земельної ділянки з кадастровим номером :12:012:0042 відноситься до існуючих територій багатоквартирної житлової забудови (але аж ніяк не до існуючих чи проектних територій садибної житлової забудови), згідно плану зонування території м. Тернополя територія земельної ділянки за кадастровим номером :12:012:0042 відноситься до змішаної багатоквартирної житлової забудови та громадської забудови Ж-3 (від 4-х до 9-ти поверхів). Отже, земельна ділянка (її цільове призначення) з кадастровим номером :12:012:0042 - не відповідає генеральному плану м. Тернополя та плану зонування території м. Тернопіля.

Що ж стосується причинного зв`язку між діями ОСОБА_7 та наслідками у виді вибуття земельної ділянки з комунальної власності міської громади, то колегія суддів звертає увагу, що процедура виділення земельної ділянки за своєю організаційною конструкцією та сукупністю елементів є складним управлінським рішенням.

Таке рішення складається з послідовної реалізації уповноваженими особами в межах своєї компетенції певних повноважень (обов`язків), як окремих складових кінцевого рішення, та кожна з яких містить ознаки окремого управлінського рішення і перебуває у взаємозв`язку з попередніми рішеннями службових осіб, а також обумовлює похідні (наступні) рішення.

Тобто, у послідовному ланцюгу розвитку і взаємодії реалізації повноважень службовими особами кожне наступне рішення є необхідною передумовою для подальших рішень.

З огляду на особливості причинного зв`язку в складних управлінських рішеннях між діями службових осіб і суспільними наслідками колегія суддів виходить з того, що необхідний причинний зв`язок існує між діями службової особи, яка діяла всупереч інтересам служби з порушенням відповідних настанов та вимог, оскільки з цього моменту всі наступні ланки управлінських рішень фактично спрямовані на ухвалення незаконного підсумкового рішення, наслідком якого є заподіяння шкоди.

Відповідно до фактичних обставин, встановлених у вироку, такі наслідки настали саме через позитивний висновок ОСОБА_7 стосовно погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на підставі якого і був розроблений відповідний проект, після чого земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер, а у подальшому проект затверджений на сесії Тернопільської міської ради.

Так, у п. 107 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року № 1051 передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Таким чином, погодження/затвердження/виділення або надання позитивного висновку профільним (спеціально уповноваженим) структурним підрозділом органу державної влади чи органу місцевого самоврядування у межах його компетенції або делегованих повноважень, є складовою частиною оформлення та, як наслідок, прийняття рішення, яке має юридичне значення.

Поза увагою апеляційного суду залишилося те, що земельна ділянка стає об`єктом цивільних прав з моменту присвоєння їй саме кадастрового номера, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки.

Хоча кінцевим етапом безоплатного вилучення земельної ділянки із комунальної власності територіальної громади м. Тернополя стало рішення міської ради та процес приватизації такої ділянки ОСОБА_9 , позитивний висновок ОСОБА_7 став підставою для розробки проекту землеустрою щодо виділення такої земельної ділянки, та, відповідно, присвоєння такій ділянці кадастрового номеру із визначенням цільового призначення, що за дотримання умов містобудівної документації (обов`язок за дотриманням якого перебувало у виключній компетенції ОСОБА_7 ), не могло бути здійснено, що і свідчить про причинний зв`язок між діями ОСОБА_7 , що віднесено до його безпосередніх обов`язків, як керівника профільного структурного підрозділу ради, з кінцевими наслідками у виді відчуження земельної ділянки.

Про наведені обставини наголошував і суд касаційної інстанції, скасовуючи попередню ухвалу апеляційного суду, та у постанові від 20 серпня 2020 року зазначав, що цілком очевидним є той факт, що якщо посадова особа наділена обов`язком перевіряти, погоджувати у встановленому законом порядку певну документацію, то її висновок може бути як позитивним, так і негативним. І жодне рішення колегіальних органів, в тому числі міської ради, не є наперед визначеною вказівкою чи імперативом для тої посадової особи, яка погоджуючи документи, діє в межах своєї компетенції. У протилежному випадку взагалі відпала б потреба у будь-якому погодженні і такий висновок посадовця не мав би юридичного значення, що вочевидь є помилковим.

Скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції, касаційний суд дійшов висновку, що у цьому провадженні ОСОБА_7 , діючи в межах своєї компетенції, міг як погодити (за наявності для цього підстав), так і відмовити (у разі невідповідності законодавству, містобудівній документації тощо) у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, чого зроблено ним не було.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, не навівши належного обґрунтування своїх висновків з посиланням на конкретні норми закону, якими він керувався, як того вимагають положення ч. 2 ст. 419 КПК, апеляційний суд в ухвалі не зазначив докладних підстав, з яких апеляційну скаргу сторони обвинувачення визнав необґрунтованою, та належним чином не виконав вимоги ч. 2 ст. 439 КПК.

А тому колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали порушив вимоги кримінального процесуального закону, що призвело до передчасності прийняття рішення про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК, та залишення виправдувального вироку стосовно нього без змін.

Як визначено пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч. 2 ст. 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність зазначених у частині 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження, є такими, що істотно вплинули на обґрунтованість та вмотивованість прийнятого рішення, передчасність висновків про правильність застосування місцевим судом положень кримінального процесуального закону, та закону України про кримінальну відповідальність, а тому є підставою для скасування ухвали апеляційного суду.

Таким чином касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції суд повинен, використовуючи усі процесуальні можливості, керуючись вимогами процесуального закону, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, надати на них вмотивовану та вичерпну відповідь, а за наслідками апеляційного розгляду - постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3