08 травня 2025 року м. Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України,
Прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Клопотання прокурора вмотивоване тим, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, а ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких було встановлено судом під час вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися, підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні.
Прокурор підтримала в судовому засіданні підтримала клопотання.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила. Раніше зверталася до суду із заявою про розгляд кримінального провадження за її відсутності.
Сторона захисту заперечувала проти клопотання прокурора посилаючись на недоведеність існування ризиків, наведених у ньому. Обвинувачений зазначив, що не заперечує проти фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті, проте не погоджується з кваліфікацією його дій. Перешкод кримінальному провадженню він ніколи не чинив та не має такого наміру. Він має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання як внутрішньо переміщена особа, та не має наміру переховуватися від суду, а навпаки має намір доводити свою невинуватість у пред`явленому обвинувачені. Зі свідками, які є його сусідами по гуртожитку, він не спілкується. Крім того, всі свідки сторони обвинувачення вже були допитані судом. Отже, чинити на них тиск немає сенсу. З потерпілою, яку він просить допитати повторно, він також вже не спілкується та не знає адресу місця її проживання, що унеможливлює здійснення на неї протиправного впливу. Обвинувачений має мінливий проте законний дохід від роботи на будівництві. З огляду на вкладене, обвинувачений просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та у разі, якщо суд дійде висновку про необхідність застосування до нього запобіжного заходу, постановити ухвалу про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби, що дозволить йому працевлаштуватися та піклуватися про матір похилого віку, яка перебуває на його утриманні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи в межах вирішуваних питань, суд доходить наступних висновків.
Частинами 1, 2 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Ухвалою суду від 26.09.2024 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Задовольняючи клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходив з того, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків і потерпілу, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, інші більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання встановленим ризикам.
Ухвалами суду від 19.11.2024, 14.01.2025, 11.03.2025 продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , під вартою без визначення застави до 17.01.2025, 14.03.2025 та 09.05.2025 відповідно.

Отже, строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 09.05.2025, проте судове провадження не завершено.

Відповідно до приписів ст. 177 КПК України підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України (ч. 1 ст. 183 КПК України).

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24.07.2003 у справі «Смирнов проти Росії» наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На переконання суду, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких було встановлено судом під час вирішення питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати.

Так, інкримінований обвинуваченому злочин є тяжким, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років. З наявних матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_5 неодружений, дітей на утриманні не має. Обвинувачений не працевлаштований, стабільного законного джерела доходу не має. З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений раніше сім разів притягався до кримінальної відповідальності, зокрема й за вчинення злочинів пов`язаних із застосуванням насильства.

Вказані обставини у сукупності дають суду достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

З огляду на конкретні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, існують достатні підстави стверджувати про наявність ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків, анкетні дані та адреси проживання яких відомо обвинуваченому. Судом під час судового розгляду допитані свідки сторони обвинувачення та потерпіла. Проте, приписами ст.ст. 352, 353 КПК України передбачено можливість повторного допиту зазначених осіб з ініціативи суду або за клопотанням сторони кримінального провадження. Обвинувачений неодноразово повідомляв суду про те, що має намір просити суд повторно допитати потерпілу після допиту свідків та дослідження документів, наданих захистом. Наразі стороною захисту надані не всі документи. Захисник продовжує збирати докази, звертався до суду з клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів, що містять охоронювану законом таємницю, яке було задоволено судом.

Допитані судом свідки та потерпіла суду пояснили, що обвинувачений схильний до насильства, у зв`язку із чим вони намагаються уникати спілкування з ним.

Отже, ризик протиправного впливу на свідків та потерпілу продовжує існувати й на момент розгляду клопотання прокурора.

Відсутність у обвинуваченого стабільного законного доходу може спонукати останнього до вчинення інших кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що гарантувати запобігання встановленим ризикам та належну процесуальну поведінку обвинуваченого без застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається можливим.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому діяння, перешкоджає вчиненню ним перешкод кримінальному провадженню.

Даних щодо наявності у обвинуваченого захворювань, що виключають можливість утримання йог під вартою, суду не надано.

На переконання суду, прокурором доведено існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, а підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

З огляду на викладене, клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 32, 34, 177-178, 183-184, 194, 331, 369-372, 392-393 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою без визначення застави до 07 липня 2025 року включно.

Визначити строк дії ухвали до 07 липня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали.

Суддя ОСОБА_1