Справа № 455/2577/24
Провадження № 1-кп/455/48/2025
ВИРОК

Іменем України

05 травня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, кримінальне провадження відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Старий Самбір Старосамбірського району Львівської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого останній раз вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 30.11.2022 за статтею 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин (покарання відбув),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи особою, раніше судимою Старосамбірським районним судом Львівської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України та неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності згідно статті 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_6 , з якою він спільно проживає, пов`язаний спільним побутом і має взаємні права та обов`язки, що підтверджується постановами Старосамбірського районного суду Львівської області від 23.11.2023, 26.07.2023 та від 28.06.2023, вчинив умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Так, ОСОБА_3 , у порушення вимог статті 28 Конституції України, відповідно до якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, з 04.02.2024, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічних страждань на ґрунті неприязних відносин, систематично вчиняв психологічне насильство відносно своєї дружини ОСОБА_6 яке виразилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами, погрозах фізичною розправою, чим принижував її честь і гідність та завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_6 .

Продовжуючи свої систематичні протиправні дії, умисно та безпричинно, 29.06.2024 приблизно о 19:30 год., ОСОБА_3 , перебуваючи по місцю проживання в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_6 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні та призвело до психологічних страждань ОСОБА_6 , а також погіршило якість життя потерпілої, а саме: викликало в неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується в домашньому насильстві, тобто, умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України.

Допитаний ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в домашньому насильстві, визнав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в обвинувальному акті, та пояснив, що повністю погоджується із обставинами, викладеними в обвинувальному акті, та оголошеними прокурором.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердила обставини, вказані в обвинувальному акті, зазначила, що претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, вказала, що ОСОБА_3 має проблеми зі здоров`ям, вона його пробачила та просила суворо не карати.

З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченим, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі частини 3 статті 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченим, винуватості в цьому обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за статтею 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведеними у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 06.12.1988). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно статті 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного,який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 30.11.2022 за статтею 126-1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин (покарання відбув), станом на 29.04.2024 на обліку в Самбірському районному секторі №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівські області не перебуває, також береться до уваги його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він не працює,за даними облікової документації під динамічним спостереженням у лікаря психіатра не перебуває та з 2005 року перебуває під динамічним спостереженням у лікаря нарколога, який з місця проживання характеризується посередньо, щиро кається, а також береться до уваги думка потерпілої, яка претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має та просила суворо не карати.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому відсутні.

Аналізуючи вимоги статей 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 по справі № 645/10158/14-к.

А тому, при таких обставинах, суд вважає, що до обвинуваченого слід обрати міру покарання, передбачену санкцією статті 126-1 КК України, у виді пробаційного нагляду з покладенням на нього, у відповідності до статті 59-1 КК України, обов`язків, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до передбачених статтею 65 КК України загальних засад призначення покарання.

Підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності не встановлено.

Суд вважає, що саме таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 статті 69 КК України, суд не вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду, згідно частини 2 статті 59-1 КК України, такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Частиною 4 статті 59-1 КК України передбачено, що пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: направлення для проходження програми для кривдників.

Згідно частин 2 та 3 статті 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Відповідно до Типової програми для кривдників, що затверджена 01.10.2018 наказом Міністерства соціальної політики України № 1434, передбачено комплекс заходів за результатами оцінки ризиків, спрямованих на зміну насильницької поведінки кривдника; формування у нього нової, неагресивної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до власних вчинків та їхніх наслідків, до виконання батьківських обов`язків, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків. Завданнями програми є: сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах тендерної рівності, взаєморозуміння, взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування у кривдника конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню кривдником знаннями про основні норми законодавства в сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування у кривдника відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку у кривдника емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок кривдника до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності кривдника виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, когнітивні фільтри, помилки, емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

Суд вважає за необхідне, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 91-1 КК України, в інтересах потерпілої ОСОБА_6 від кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, застосувати щодо ОСОБА_3 один із обмежувальних заходів та покласти на останнього обов`язок проходження програми для кривдників.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди не завдано.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Керуючись статтями 368, 370, 371, 374, 382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, призначивши йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

У відповідності до статті 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбуття покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 , на підставі частини 1 статті 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід, згідно зі статтею 91-1 КК України, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 2 (двох) місяців.

Контроль за виконанням програми для кривдників покласти на орган пробації за місцем проживання обвинуваченого.

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за статтею 390-1 КК України за умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, зокрема, за умисне ухилення від проходження програми для кривдників.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1