Справа № 569/4212/24
УХВАЛА

03 червня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду

Рівненської області ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Рівне скаргу представника заявника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на постанову дізнавача Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 27 липня 2024 р., -

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся зі скаргою до Рівненського міського суду на постанову дізнавача Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 27 липня 2024 р.

В скарзі зазначає, що представником заявника ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 08.05.2025 р. було подано до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області адвокатський запит щодо видачі копії постанови про закриття кримінального провадження, відомості по якому були внесені по заяві ОСОБА_3

25.05.2025 р. по пошті було отримано відповідь на адвокатський запит з копією постанови про закриття кримінального провадження (копія відповіді з додатком, копія поштового конверта додаються).

Постановою дізнавача Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 27.07.2024 р. кримінальне провадження , внесене 24.01.2024 р. до ЄРДР за № 0000111 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Вважає дану постанову незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального закону.

Дізнавач закрив дане кримінальне провадження без проведення необхідних слідчих дій, без проведення перевірки викладених в заяві ОСОБА_3 про вчинення злочину обставин, без з`ясування обставин, які потребують встановленню, обмежившись лише відібраними в заявника та свідка ОСОБА_6 , при цьому без з`ясування обстави , які підлягають встановленню по даній справі при перевірці заяви ОСОБА_3 .

Дізнавачем не було належним чином перевірено факти викладені в заяві ОСОБА_3 щодо незаконного заволодіння нерухомим майном через підставних осіб на підставі підроблених документів, а сааме:

- договору про спільну участь у будівництві від 10.03.1997 року та акту приймання-передачі, на підставі яких ОСОБА_6 незаконно оформив за собою в 2017 році право власності на будівлю станції тепловодопостачання по АДРЕСА_1 яка була збудована ще в 1994-1995 роках,

Тобто не було перевірено як інвестор може укладати договір на будівництво будівлі в 1997 року, якщо будівля вже збудована в 1994-1995 р.

Окрім цього, право власності на дану будівлю за ОСОБА_6 в 2017 р. було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав і відповідно дані документи є в розпорядженні державного реєстратора.

Дізнавачем не здійснювались заходи щодо витребування даних документів від державного реєстратора з метою принаймні з`ясування їх наявності.

Окрім цього, дізнавачем не здійснювалось жодної перевірки щодо з`ясування обставин незаконного оформлення в 2017 р. частини нежитлового приміщення площею 58,3 к.м . по АДРЕСА_1 на підставі підроблених документів, а саме договору про спільну діяльність від 30.11.1992 року в 2017 році на підставну особу ОСОБА_7 , який в 2023 році продав це приміщення зятю ОСОБА_6 ОСОБА_8 зі згоди доньки ОСОБА_9 ОСОБА_10 її майном шляхом підробки документів.

Ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_8 , ні донька ОСОБА_9 ОСОБА_10 допитані не були.

Також не були витребувані від державного реєстратора документи, на підставі яких було оформлено за даними особами право власності на дане нерухоме майно.

Вважає, що дізнавач умисно не проводять перевірку зазначених в заяві про вчинення злочину обставин.

Представник заявника ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні, вимоги скарги підтримав просив їх задоволити.

Дізнавач в судове засідання не з`явився, про час місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини своєї неявки до суду не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали скарги та перевіривши факти, які в ній викладені, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію;4) відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.5 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як встановлено в судовому засіданні, що постановою дізнавача Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 27.07.2024 р. кримінальне провадження , внесене 24.01.2024 р. до ЄРДР за № 0000111 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Постанова дізнавача про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Однак, постанова дізнавача Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 27.07.2024 р. про закриття кримінального провадження була прийнята передчасно та невмотивовано, без всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх наявних доказів і обставин, оскільки дізнавачем не здійснювались заходи щодо витребування даних документів від державного реєстратора з метою принаймні з`ясування їх наявності.

Окрім цього, дізнавачем не здійснювалось жодної перевірки щодо з`ясування обставин незаконного оформлення в 2017 р. частини нежитлового приміщення площею 58,3 к.м . по АДРЕСА_1 на підставі підроблених документів, а саме договору про спільну діяльність від 30.11.1992 року в 2017 році на підставну особу ОСОБА_7 , який в 2023 році продав це приміщення зятю ОСОБА_6 ОСОБА_8 зі згоди доньки ОСОБА_9 ОСОБА_10 її майном шляхом підробки документів.

Ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_8 , ні донька ОСОБА_9 ОСОБА_10 допитані не були.

Також не були витребувані від державного реєстратора документи, на підставі яких було оформлено за даними особами право власності на дане нерухоме майно.

Так, дізнавач Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області при винесенні постанови про закриття кримінального провадження посилається на положення п.1 ч.1 ст.284 КПК України.

При цьому висновки дізнавача про наявність підстав, чітко передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження - відсутні, в постанові не зазначено, на підставі яких саме отриманих фактичних даних, на підставі яких саме проведених слідчих (розшукових) дій дійшов такого висновку слідчий. Натомість в постанові міститься формальне посилання на норми КПК України та науково-практичний коментар до кодексу.

Зміст постанови про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки зводиться до загальних формулювань та не містить аналізу отриманих в ході досудового розслідування доказів, на підставі яких слідчий дійшов висновку про відсутність в описаній заявником складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Разом з тим, зі змісту постанови убачається, що дізнавачем не було здійснено всіх необхідних процесуальних слідчих (розшукових) дій для повного, всебічного, неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Таким чином, постанова дізнавача не містить достатніх даних щодо проведення слідчих дій, направлених на перевірку тверджень щодо вчинення кримінального правопорушення, а також не надана правова оцінка наявним матеріалам провадження.

Відтак, дізнавачем не вжито всіх можливих передбачених законом заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин, викладених в заяві, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законного процесуального рішення.

Наведене свідчить про неповноту проведеного слідства, та передчасність висновків слідчого про відсутність об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Крім того при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

У відповідності з вимогамип.2ч.5ст.110КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.

Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.

Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.

Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з вставленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У зв`язку з викладеним слідчий суддя вважає, що подана скарга представника заявника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 є обґрунтованою, доводи підтверджені, а тому є такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 284, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Скаргу представника заявника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на постанову дізнавача Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 27 липня 2024 р., - задоволити.

Скасувати постанову дізнавача Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 від 27 липня 2024 р. про закриття кримінального провадження , внесеного 24.01.2024 р. до ЄРДР за № 0000111 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, матеріали даного кримінального провадження повернути до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_11