Справа № 751/5274/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/330/25
Категорія - арешт майна. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

08 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

власниці майна ОСОБА_6

її представника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції із власницею майна та її представником адвокатом ОСОБА_7 , з використанням його власних технічних засобів, судове провадження за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволене клопотання слідчого в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 03.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, та накладений арешт на майно вилучене 13.06.2025 року в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - на мобільний телефон марки «REDMI 10», IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 ; та в ході обшуку автомобіля марки «Оpel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_4 , на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Оpel Astra», ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , серії НОМЕР_7 , видане на ім`я ОСОБА_6 ; а також накладений арешт на автомобіль марки «Opel Astra», сірого кольору, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_6 , - із забороною власникам, користувачам та будь-яким іншим третім особам розпоряджатися, користуватися та відчужувати переліченим майном.

Таке рішення слідчого судді мотивоване необхідністю збереження речових доказів, які можуть містити відомості, що можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні. Відтак, враховуючи правову підставу для арешту майна, наслідки арешту для власників, з метою збереження речових доказів, запобіганню можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість поданого клопотання.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно скасувати, відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно належне ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що підставою для арешту вилучених в ході обшуку речей є те, що вони, як матеріальні об`єкти, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, проте, у клопотанні немає жодного посилання на те, як саме вилучене в ході обшуку майно, належне ОСОБА_6 співвідноситься з діянням, яке розслідується. Звертає увагу, що клопотання містить посилання про те, що вилучене майно є речовими доказами, однак постанова слідчого про визнання такого майна речовими доказами відсутня.

Звертає увагу на положення ч.11 ст. 170 КПК України та вказує, що слідчий має можливість скопіювати інформацію з телефонів та повернути їх власнику без подальшого обмеження у праві користування.

Автомобіль, який належить ОСОБА_6 , використовується як транспортний засіб здійснення підприємницької діяльності подружжям ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_10 зареєстрований як ФОП та займається перевезеннями, а тому обмеження на його користування є фактичним втручанням у підприємницьку діяльність та повністю її припинить.

Обмеження володіння та користування цим транспортним засобом належним чином не обґрунтоване у клопотанні, натомість тільки заборона на розпорядження (продаж) автомобіля фактично не вплине на діяльність ФОП, але і підстави для заборони відчуження у клопотанні не вказані.

Апелянт переконаний, що слідчий суддя не звернув належної уваги на заперечення сторони захисту, а тому прийшов до необґрунтованого висновку про арешт майна.

Заслухавши доповідача, власника майна та її представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та наполягали на безпідставності арешту майна, а тому просили ухвалу слідчого судді скасувати, прокурора, який заперечував проти доводів апелянтів, вказував на те, що вилучені в ході обшуку речі відповідають критеріям речових доказів, які в подальшому можуть бути використані для доказування події кримінального правопорушення, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000283 від 03.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Суть кримінального правопорушення зводиться до того, що відповідно до розробленого невстановленою особою з псевдонімом « ОСОБА_11 » плану ОСОБА_10 та ОСОБА_12 06.06.2025 мають сприяти організованому ним незаконному переправлянню ОСОБА_13 та ОСОБА_14 через державний кордон України поза пунктами пропуску до Республіки Білорусь шляхом надання транспортних засобів та усунення перешкод здійснити безпечне перевезення вказаних осіб. В подальшому, діючи з метою незаконного переправляння через державний кордон України до Республіки Білорусь ОСОБА_13 та ОСОБА_15 шляхом створення умов для незаконного переправлення та усунення перешкод, автомобілями марки «Opel Astra Sports Tourer», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_8 , під керуванням ОСОБА_10 та марки «Оpel Astra», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_12 , відвезли їх до прикордонної смуги вздовж державного кордону України з Республікою Білорусь, де в подальшому ОСОБА_13 та ОСОБА_15 о 02 год. 30 хв. були затримані працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проведення санкціонованого обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «REDMI 10», IMEI: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 , належний ОСОБА_6 , а також автомобіль марки «Оpel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2011 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Оpel Astra», ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , серії НОМЕР_7 , видане на ім`я ОСОБА_6 .

Постановою слідчого у кримінальному провадженні заступника начальника відділу СУ ГУНП в Чернігівській області від 13.06.2025 року (а.с. 62-63), вилучені в ході обшуку речі визнані речовими доказами.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слід враховувати також і прецедентну правову позицію ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Враховуючи наведене та наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що втручання держави в право власності на вилучені у ході обшуку речі у даному конкретному випадку є цілком законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного кримінального процесуального закону.

Колегія суддів підкреслює, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, є речовими доказами, оскільки представлені слідчим у додатку до клопотання документи містять дані щодо наявності обґрунтованих підстав вважати, що ці речі та документи містять відомості, які можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що докази на стадії досудового розслідування існують незалежно від «інтерпретації їх слідчим суддею чи судом», а єдиним шляхом їх юридичного виключення з матеріалів кримінального провадження є їх перевірка та оцінка.

Встановлені обставини співвідносяться з висловленою у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти росії» правовою позицією про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому, колегія суддів вважає, що визначений усталеною судовою практикою ЄСПЛ принцип «пропорційності» був дотриманий в повному обсязі органом досудового розслідування і прокурором у даному кримінальному провадженні та наявний у виді розумного співвідношення («обґрунтованої пропорційності») між метою, що передбачається для досягнення цілей розслідування, та засобами, які використовуються слідством.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у право особи користуватися відповідними речами, а тому слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті.

Доводи скаржника про те, що клопотання органу досудового розслідування про арешт майна не містить належних аргументів з приводу мети його арешту та вилучене майно не співвідноситься з діяннями в яких підозрюється ОСОБА_10 , є безпідставними та спростовуються дослідженими матеріалами провадження і змістом самого клопотання, а також змістом підозри, де більше ніж детально розкриває суть самої підозри та дії підозрюваного ОСОБА_10 , який їх вчиняв з іншою особою на транспортних засобах, а отже такі є знаряддям злочину, тому цілком відповідають положенням ст. 98 КПК України.

Слід зазначити, що арешт майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, і відповідно до частини третьої вказаної статті накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 того ж Кодексу.

Що стосується доводів апелянта про фактичне втручання у підприємницьку діяльність ОСОБА_10 , що полягає у арешті транспортного засобу, який належить ОСОБА_6 , але який фактично використовує її чоловік як підприємець, то апеляційний суд виходить з того, що тимчасове накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Разом з тим, у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або буде встановлено відсутність складу чи події злочину, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, відповідно до ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, особа наділена правом ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 червня 2025 року про арешт майна, без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18