КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві,шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та захисником ОСОБА_6 , який використовував власний технічний засіб в системі «EasyCon», кримінальне провадження № 0000770 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 2, п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1790/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1

залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним вчинення ОСОБА_7 незаконного придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту, тобто кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за таких встановлених органом досудового розслідування обставин, що 10.05.2024 приблизно о 17 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Праведників, 8, використовуючи власний мобільний телефон за допомогою Інтернет мережі на сайті «Vip24» за грошові кошти в сумі 350 грн., які перерахував за вказаними йому реквізитами, чим умисно, незаконно придбав психотропну речовину - «PVP», масою 1 г.

В подальшому, останньому надійшло смс-повідомлення з геолокаційним зображенням та адресою місця знаходження наркотичного засобу.

Після чого, близько 19 год. 55 хв. ОСОБА_7 , прибувши за адресою: м. Київ, вул. Старобориспільська, 3, та, згідно геолокаційного зображення, знайшов у ґрунтовому покриві психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4-метилметкатинон), яка містилась в поліетиленовому пакеті з пазовим замком з кристалоподібною речовиною світлого кольору, який почав умисно, незаконно зберігати при собі у лівій кишені лівого рукава куртки, в яку був одягнений, для власного вживання, без мети збуту.

Цього ж дня, о 20 год. 01 хв., продовжуючи перебувати за адресою: м. Київ, вул. Старобориспільська, 3, працівниками поліції затримано ОСОБА_7 , у якого в присутності двох понятих, під час особистого обшуку, виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з пазовим замком з кристалоподібною речовиною білого кольору, в складі якої міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - 4-ММС (4-метилметкатинон), масою 0, 221 г, яку останній умисно, незаконно, придбав та зберігав при собі для власного вживання, без мети збуту.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації діяння обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, а саме п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, шляхом виключення обов`язку пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, та ухвалити ухвалу, якою ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду з покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, відповідно до резолютивної частини оскаржуваного вироку, серед іншого, на ОСОБА_7 покладено обов`язок пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, проте, в ході судового розгляду не досліджувалися докази, зокрема висновки відповідних експертів або медична документація, що підтверджують наявність у обвинуваченого наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, і посилання на такі докази відсутнє в оскаржуваному вироку.

Крім того, суд першої інстанції належним чином не з`ясував, чи дійсно обвинувачений страждає на захворювання з діагнозом «наркоманія», який встановлюється за результатами проходження медичного обстеження.

Також у змісті судового рішення не міститься інформація щодо перебування обвинуваченого під наглядом лікарів нарколога та психіатра. Відповідно до матеріалів кримінального провадження, медичний огляд обвинуваченого не проводився, відсутнє необхідне підтвердження, що обвинувачений має відповідні медичні діагнози щодо наявності наркотичної, алкогольної залежності або розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, що визначені п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України, та які потребують проходження курсу лікування.

При цьому вказує на те, що суд не має необхідних спеціальних знань у галузі медицини і повноважень самостійно встановлювати відповідні медичні діагнози.

Таким чином, вважає, що помилково покладений судом на обвинуваченого обов`язок пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, є необґрунтованим та таким, що підлягає виключенню, оскільки суд першої інстанції в цій частині помилково застосував до обвинуваченого п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України, який не підлягав застосуванню.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Обвинувачений ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції не з`явився, ігнорує направлені судом на його адресу повістки, які повертаються за закінченням терміну зберігання, а попередня повістка повернулася до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про свідоме небажання обвинуваченого брати участь в апеляційному розгляді, а тому, враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів, виходячи з положень ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги прокурора у провадженні, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту, тобто у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381, 382 КПК України.

При цьому, за змістом апеляційної скарги прокурора у провадженні, вказані висновки суду першої інстанції, як і правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України, прокурором не оспорюються.

Колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів визнає слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при застосуванні до обвинуваченого при призначенні покарання положень п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Відповідно до ст. 59-1 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Згідно із ч. 2 цієї статті, суд беззаперечно покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки, як: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Крім того, суду надано можливість покласти на засудженого до пробаційного нагляду і інші обов`язки, визначені п. 1-5 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, врахувавши характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, тимчасово не працює, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, призначив ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, та окрім обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України, які покладаються на засудженого в обов`язковому порядку при призначенні покарання у виді пробаційного нагляду, поклав на ОСОБА_7 додатковий обов`язок, передбачений п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України, а саме пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Положеннями Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року (із змінами та доповненнями) передбачено, що, якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлено діагноз «наркоманія», потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар-нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування.

Порядок проведення медичного огляду та медичного обстеження визначається спільним нормативно-правовим актом центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах охорони здоров`я, обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, Міністерства внутрішніх справ України, Офісу Генерального прокурора.

Встановлення наявності стану наркотичного сп`яніння внаслідок незаконного вживання наркотичних засобів або психотропних речовин є компетенцією лише лікаря, на якого покладено обов`язки щодо проведення медичного огляду (обстеження), а діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією.

Особа, яка визнана хворою на наркоманію, але ухиляється від добровільного лікування або продовжує після лікування вживати наркотичні засоби без призначення лікаря і відносно якої у зв`язку з її небезпечною поведінкою до органів Національної поліції або прокуратури звернулися близькі родичі чи інші особи, за рішенням суду може бути направлена на лікування від наркоманії до спеціалізованого лікувального закладу органів охорони здоров`я, а неповнолітні, які досягли шістнадцятирічного віку, - до спеціалізованих лікувально-виховних закладів терміном до одного року. Спеціалізовані лікувальні і лікувально-виховні заклади для неповнолітніх визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Порядок лікування таких хворих та функціонування спеціалізованих закладів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Однак у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_7 страждає на наркоманію та потребує лікування від такого захворювання. Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_7 не перебуває під наглядом лікарів нарколога та психіатра, про що зазначив і суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, та на що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

Отже, за відсутності у матеріалах кримінального провадження таких даних суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про застосування вимог п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, щовирок суду на підставі ст. 408 КПК України підлягає зміні, шляхом виключення з резолютивної його частини вказівки про покладення на ОСОБА_7 обов`язку пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

За наведеного, апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 27 травня 2024 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про покладення на ОСОБА_7 обов`язку пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3