ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1736/25 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1512/25 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого ОСОБА_8 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Холодногірського районного суду м.Харкова від 01.05.2025, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком, виправленим ухвалою Холодногірського районного суду м.Харкова від 23.05.2025, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, українця, неодруженого, непрацевлаштованого, з середньою освітою, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, з призначенням йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20.12.2024, та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 3 (три) місяці.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 вирішено не обирати.

Строк покарання, призначеного ОСОБА_8 , ухвалено відраховувати з дня фактичного взяття його під варту.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.ст.100, 126 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_8 , перебуваючи у м.Харкові, точну адресу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, будучи особою, яка вживає психотропні речовини, маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний і протиправний характер своїх дій, бажаючи цього, з метою подальшого особистого вживання, використовуючи кросплатформенний месенджер «Телеграм», який встановлений як мобільний додаток в його мобільному телефоні, зв`язався з невстановленою в ході досудового розслідування особою адміністратором інтернет-магазину з продажу наркотичних засобів та психотропних речовин, замовив та придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP.

У подальшому, в цей же день, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, на мобільний телефон ОСОБА_8 , від адміністратора інтернет-магазину з продажу наркотичних засобів та психотропних речовин надійшло повідомлення у месенджер «Телеграм», в якому містилась фотографія з зображенням, адресою та координатами місця схованки, так званої закладки, з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP.

Після цього, ОСОБА_8 направився за вказаними у повідомленні координатами та адресою, де у лісі, який знаходиться поблизу будинку №19 по вулиці Вербній у м.Харкові знайшов на земельній ділянці згорток, обмотаний ізолюючою стрічкою синього кольору, та усвідомлюючи, що всередині згортка є особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, помістив вказаний згорток до правої зовнішньої кишені куртки, у яку був одягнутий.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив всі необхідні дії для незаконного придбання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, для подальшого вживання без мети збуту.

Продовжуючи свої протиправні дії у сфері обігу психотропних речовин, з метою незаконного їх зберігання, без мети збуту, ОСОБА_8 , приховуючи у правій зовнішній кишені куртки, у яку був одягнутий, згорток всередині з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP, направився по вул.Вербній у м.Харкові у бік свого місця мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , тим самим, почав незаконно зберігати особливо небезпечну психотропну речовину, для подальшого власного вживання без мети збуту.

29.01.2025 протиправні дії ОСОБА_8 , пов`язані з незаконним зберіганням психотропної речовини, були припинені на законних підставах співробітниками СКП ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, які під час опрацювання території Холодногірського району м.Харків зупинили ОСОБА_8 , згідно з рапортом о 15 год. 54 хв. за адресою: м.Харків, вул.Вербна, поблизу буд.№19 для здійснення опитування. При цьому, діючи правомірно, з урахуванням вимог ст.ст.32, 33 ЗУ «Про Національну поліцію», перевірили документи та провели опитування особи, в ході чого ОСОБА_8 повідомив, що при ньому знаходиться психотропна речовина, обіг якої заборонено «PVP», у зв`язку з чим було викликано слідчо-оперативну групу.

Надалі, прибувший за викликом оператора «102» слідчий у складі СОГ відділу поліції №2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області, 29.01.2025 у період з 16 години 15 хвилин до 16 години 47 хвилин під час огляду місця події за адресою: м.Харків, вул.Вербна, біля будинку №19, у присутності двох понятих та за участі ОСОБА_8 виявив та вилучив згорток, при розгортанні якого було виявлено прозорий полімерний пакет з zір-застібкою, з порошкоподібною речовиною білого кольору всередині.

Таким чином, ОСОБА_8 всупереч вимогам Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, та зловживання ними», Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», у вище зазначену дату виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP. Згідно з висновком експерта Харківського НДЕКЦ МВС України №СE-19/121-25/3070-НЗПРАП від 10.02.2025, надана на дослідження кристалічна речовина, містить в своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину PVP. Маса PVP (в перерахунку на масу речовини) складає: 3,1387 г, що є великим розміром, згідно з таблицею №1.2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000, обіг якого обмежено згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000, оскільки особливо небезпечна психотропна речовина - PVP віднесена до списку №2 таблиці №2, який затверджений вищевказаною постановою.

Дії ОСОБА_8 , які виразились у незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини без мети збуту, у великих розмірах, вчиненому особою, протягом року після засудження за ст.309 КК України, судом першої інстанції кваліфіковані за ч.2 ст.309 КК України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

Вважає, що призначене покарання є надто суворим. Просить врахувати обставини, які, відповідно до вимог ст.66 КК України, пом`якшують покарання, а саме: визнання вини у повному обсязі, щиросердне каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину. Зазначає, що обставин, які б, відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжували покарання, судом першої інстанції не встановлено. Звертає увагу на те, що він раніше судимий, але за місцем проживання характеризується задовільно, має стійкі соціальні зв`язки, проживає разом з матір`ю, яка є інвалідом ІІ-ї групи, на обліку у психіатричній лікарні не перебуває.

У зв`язку з цим обвинувачений просить змінити вирок Холодногірського районного суду м.Харкова від 01.05.2025 та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 5 (п`ять) років.

На вказаний вирок також була подана апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 , який до початку апеляційного розгляду відмовився від неї, надавши письмову заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання, призначені на 26.06.2025, 03.07.2025, не з`явився без поважних причин. За повідомленням старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , який виконував ухвалу щодо застосування приводу до ОСОБА_8 , встановити місцезнаходження останнього не виявилось можливим, оскільки він вже тривалий час не мешкає за адресою його реєстрації та проживання.

Разом з цим, в матеріалах кримінального провадження відсутнє клопотання обвинуваченого про його обов`язкову участь у розгляді поданої апеляційної скарги. Таким чином, можна зробити висновок про те, що ОСОБА_8 не виявив бажання бути присутнім під час апеляційного розгляду.

У судому засіданні в режимі відеоконференції брала участь захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти розгляду апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_8 , оскільки позиція з ним була узгоджена завчасно, а наразі він не виходить на зв`язок. Прокурор ОСОБА_6 також вважав за можливе проведення судового засідання без участі обвинуваченого.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.08.2024, справа №396/419/20, якщо під час апеляційного розгляду обвинувачений не утримувався під вартою, не подавав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю і апеляційним судом не приймалось рішення про обов`язкову участь особи в судовому засіданні та належним чином повідомлено про дату, час і місце судового розгляду, то здійснення апеляційного розгляду скарги обвинуваченого за його відсутності не суперечить приписам ч.4 ст.405 КПК України.

Враховуючи викладене, а також вимоги ч.4 ст.405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду вироку за відсутності обвинуваченого, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Так, захисник обвинуваченого підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Просила врахувати ставлення особи винного до вчиненого, а саме його щире каяття, та пом`якшити йому покарання.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін. Зазначив, що у даному випадку відсутня можливість застосування до обвинуваченого положень ст.ст.75, 76 КК України, оскільки покарання призначене за ст.71 КК України, тобто за сукупністю вироків, а повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням буде суперечити положенням закону про кримінальну відповідальність.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Крім того, за згодою учасників судового провадження суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості не знайшли свого підтвердження.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень; особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався всіх вищезазначених вимог, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії нетяжких злочинів, характер його діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Так, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий: 02.10.2001 Фрунзенським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.185, ч.2 ст.141 КК України до 2 років позбавлення волі, в силу ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 11.10.2002 Фрунзенським судом м.Харкова за ч.2 ст.186, ч.4 ст.186, ст.69, ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі строком на 5 років; 28.08.2003 Московським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.141, ч.2 ст.186, ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі (строк обчислювати з 11.10.2002), звільнений 21.07.2007 по відбуттю строку покарання; 14.11.2007 Дзержинським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 21.08.2008 Фрунзенським районним судом м.Харкова за ч.3 ст.185 , ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 08.05.2012 по відбуттю строку покарання; 27.03.2020 Київським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 05.08.2024 за відбуттям строку покарання; 20.12.2024 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.309 до 1 року обмеження волі, в силу ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Крім того, судом першої інстанції було враховано обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , а саме щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання, згідно зі ст.67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Навівши зазначені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, суд частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20.12.2024, та призначив ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 3 (три) місяці.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому частини статті Особливої частини КК України, яка передбачає більш суворе покарання. У зв`язку з цим колегія суддів не знаходить підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить призначити йому покарання у виді обмеження волі, яке не зазначене в санкції ч.2 ст.309 КК України. Фактично обвинувачений просить застосувати при призначенні йому покарання положення ст.69 КК України, проте колегія суддів наголошує, що додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного кримінального правопорушення та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України не встановлено.

Аналогічний принцип застосування положень ст.69 КК України викладений і в постанові Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №686/16363/16-к.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що він за місцем проживання характеризується задовільно та має стійкі соціальні зв`язки, то вони є явно голослівними та не підтверджуються матеріалами справи.

При цьому, факт проживання обвинуваченого з матір`ю, яка є інвалідом ІІ-ї групи, не знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, оскільки це не завадило йому здійснювати незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, зокрема останній мав намір зберігати особливо небезпечну психотропну речовину за місцем свого мешкання, якщо б не був зупинений 29.01.2025 працівниками поліції. До того ж обвинувачений не долучив жодних документів, які б підтверджували наявність цього факту.

Крім того, таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття у вчиненому, вже було враховано судом першої інстанції.

При цьому, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №263/15605/17, активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань ще підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, посилаючись у своїй апеляційній скарзі на активне сприяння розкриттю злочину, обвинувачений не зазначив, у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.Водночас, аналіз матеріалів кримінального провадження не дає підстав стверджувати про наявність обставин, які б дійсно свідчили про добровільне і активне сприяння слідству.

Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що протиправні дії обвинуваченого були припинені виключно завдяки співробітникам поліції, які під час опрацювання території Холодногірського району м.Харкова зупинили ОСОБА_8 для здійснення опитування.

За таких обставин твердження сторони захисту щодо наявності активного сприяння розкриттю злочину не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи.

Положеннями ст.75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З матеріалів справи вбачається, що після постановлення вироку 20.12.2024 Комінтернівським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.309, яким ОСОБА_8 було засуджено до 1 (одного) року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, обвинувачений до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, за скоєння якого він визнаний винним оскаржуваним вироком.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

Частиною 4 статті 71 КК передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Так, у разі засудження особи за кримінальне правопорушення, вчинене під час іспитового строку за попереднім вироком, та призначення покарання, яке підлягає складанню за правилами ст.72 КК України, суд має застосувати вимоги ст.71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новим вироком, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При вчиненні особою під час іспитового строку нового кримінального правопорушення, повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням суперечить точному змісту кримінального закону.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №127/25037/17, провадження №51-4700км20.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 реальне покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.71 КК України.

Оцінивши вказані обставини у їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином у сфері обігу психотропних речовин, суспільно небезпечним, конкретні обставини його вчинення, а також те, що обвинувачений порушив вимоги Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів, та зловживання ними», Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», вчинив кримінальне правопорушення до повного відбуття покарання у виді іспитового строку, призначеного вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 20.12.2024, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Покарання, призначене ОСОБА_8 в межах кримінального закону, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Доводи апеляційних вимог обвинуваченого про можливість пом`якшення призначеного покарання та застосування до нього положень ст.75 КК України, не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції.

З наявних в матеріалах кримінального провадження даних, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, колегією суддів не встановлено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та надавали законні підстави для пом`якшення покарання, та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Усі інші доводи обвинуваченого не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, судом першої інстанції були враховані всі обставини справи, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме такий вид покарання, як позбавлення волі строком на 2 (два) роки 3 (три) місяці, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі всіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Холодногірського районного суду м.Харкова від 01.05.2025 по справі щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.309 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4