Справа № 539/4229/20
Провадження №1-кп/548/19/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол кримінальну справу № 0000875 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хитці Лубенського району Полтавської області, українця, гр. України, з середньою-спеціальною освітою, пенсіонера, одруженого, утриманців немаючого, інвалідності немаючого, не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_6 20.07.2020 року близько 13:00 год, керуючи власним, технічно справним транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy», державний номер НОМЕР_1 , здійснюючи виїзд із прилеглої території на проїзну частину проспекту Володимирівський в м. Лубни Полтавської області в районі житлового будинку № 115, в порушення п.п.10.1, 10.2 та п. 1.3 розділу 34 Правил дорожнього руху України, виконуючи маневр повороту ліворуч в неустановленому для цього місці, перетнув лінію 1.3 ПДР України та допустив зіткнення із мотоциклом марки «Spark» державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався по головній дорозі прямолінійно, в результаті чого ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я, у вигляді лівостороннього післятравмуючого брахіоплексіту ( патологія гілок нервового сплетіння неспецифічного запального характеру) з переважним враженням середнього та верхнього стовбуру лівого плечового сплетіння, закритого перелому основи проксимальної фаланги 1 пальця правої стопи без зміщення, струсу головного мозку, гематоми правої сідниці, рубців по передній поверхні лівого плеча в верхній третині, які є наслідком загоювання забитих ран, рубця по передній поверхні живота зліва, який є наслідком загоювання забито-рваної рани, забою м`яких тканин 2-го пальця лівої кисті.

Під час розгляду справи у суді обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав, цивільний позов як прокурора, так і потерпілого не визнав, пояснив, що 20 липня 2020 року близько 12 год 30 хв він із дружиною вирішив поїхати на дачу на власному автомобілі «Volkswagen Caddy», державний номер НОМЕР_1 . Дружина пішла в магазин, і він її вирішив забрати по дорозі. Виїзджаючи з прилеглої території свого будинку на проспект Володимирівський, він вирішив повернути ліворуч, хоча знав, що туди повертати заборонено, так як мається подвійна суцільна лінія розмітки 1.3. Проте смуга для руху була вільна, горів червоний сигнал світлофора за 150 метрів від місця виїзду і не було перешкод в русі. Коли став виїздити, ввімкнув лівий поворот, проїхав дві смуги руху, потім перетнув подвійну суцільну лінію розмітки і майже її перетнув, в цей час почув удар у праву бокову частину свого автомобіля. Зупинивши автомобіль, побачив мотоцикліста, що відлетів в кювет. Останній був без свідомості. Свідки допомогли йому сісти біля дерева. Вважає, що мотоцикліст рухався з перевищенням допустимої швидкості. При цьому рухався в правій смузі, а повинен був рухатися в лівій смузі, також вказав, що чув запах алкоголю з порожнини рота потерпілого. Вказав, що він не винний у ДТП, хоча і повернув в недозволеному місці, але його дії не призвели до дорожньо-транспортної пригоди і не перебувають з нею у причинно-наслідковому зв`язку. Просив визнати його невинуватим, в задоволенні заявлених позовів просив відмовити.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, його винуватість доводиться такою сукупністю встановлених та досліджених в судовому засіданні доказів:

- показаннями в суді потерпілого ОСОБА_4 ,. який пояснив, що він 20.07.2020 близько 13 години рухався на власному мотоциклі марки «Spark» державний номер НОМЕР_2 зі сторони центру в м. Лубни по проспекту Володимирівському в напряму залізнодорожнього вокзалу. Доїхавши до перехрестя біля 8 школи, перетнув його першим на зелений сигнал світлофора, продовживши рух прямо, рухався по лівій смузі руху ближче до центру дороги зі швидкістю близько 50 км/год. За ним їхав на своєму мотоциклі його товариш ОСОБА_8 . Раптово побачив перед собою білий автомобіль «Volkswagen Caddy», що пересікаючи подвійну суцільну лінію розмітки, перегородив йому дорогу впоперек. Став гальмувати та намагався уникнути зіткнення, але не встиг. Прийшов до тями лежачим на асфальті коли йому надавали допомогу якісь люди. Мотоцикл був на відбійнику. Біля дерева чекав на швидку допомогу. У подальшому лікувався, так як отримав тілесні ушкодження. На лікування затратили гроші, квитанції на ліки і обстеження є у справі. Отримав моральні страждання, так як відчував біль, довго лікувався. Мотоцикл «Spark» був новий, справний;

- показаннями в суді свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що 20.07.2020 в районі обіду він рухався на своєму автомобілі по проспекту Володимирівському в м. Лубни в сторону залізнодорожного вокзалу зі швидкістю близько 40 км/год. Зупинився на світлофорі, бачив у зеркало заднього виду мотоциклістів, що їхали один за одним. З перехрестя рушили майже одночасно, коли загорівся зелений сигнал світлофора, рухався прямо, майже по центру дороги. Мотоциклісти обігнали його, спочатку один, потім - інший. Мотоциклісти рухалися один за одним на невеликій відстані. Побачив, що попереду автомобіль «Volkswagen Caddy», виїжджаючи з прилеглої території, перетнувши подвійну суцільну лінію розмітки, виїхав перед мотоциклістами, повертаючи ліворуч по напрямку руху мотоциклістів. Той із мотоциклістів, що їхав попереду, зіткнувся із автомобілем «Volkswagen Caddy» переднім колесом в правий бік автомобіля в районі переднього пасажирського сидіння, інший встиг загальмувати та зманеврував уникнувши зіткнення. Потерпілий лежав на асфальті без свідомості, мотоцикл був у кюветі. Надаючи допомогу потерпілому, відвів його в тінь до дерева. Вважає, що мотоциклісти їхали зі швидкістю близько 60 км/год, автомобіль «Volkswagen Caddy» виїхав перед мотоциклістами впритул. Зіткнення відбулося через декілька секунд після того, як його обігнали мотоциклісти;

- протоколом письмового допиту свідка ОСОБА_10 від 05.08.2020, дослідженим в судовому засіданні за клопотанням обвинуваченого та його захисника у зв`язку з фізичною неможливістю явки свідка до суду у зв`язку із його перебування за кордоном, з якого вбачається, що він 20.07.2020 близько 12 години зустрівся із потерпілим ОСОБА_4 біля ринку, де вони вирішили поїхати кожен на своєму мотоциклі в гараж. Проїхавши магазин «Фуршет», він зупинився на світлофорі, потерпілий їхав позаду. Коли загорілося зелене світло ОСОБА_4 поїхав першим, а він - за ним. Рухалися один за одним на відстані близько 15-20 метрів зі швидкістю бизько 40-50 км/год. Попереду в попутному напрямку транспортних засобів не було. Раптом він побачив, як автомобіль Фольцваген Кадді білого кольору почав виїзд через дві суцільні лінії на їх смугу руху. ОСОБА_11 зіткнувся з даним автомобілем, а він встиг загальмувати. ОСОБА_11 впав на асфальт. Також вказав, що слід гальмування на проїзній частині залишений шинами його мотоцикла;

- показаннями в суді свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що потерпілий ОСОБА_4 є його сином. 20.07.2020 в обідній час від старшого сина ОСОБА_13 дізнався, що менший син ОСОБА_14 потрапив в ДТП на мотоциклі. Коли приїхав на місце побачив на місці мотоцикл, що був в правому кюветі. Сина не було, бо його забрала вже швидка. Машина обвинуваченого стояла посередині дороги. Син отримав переломи, розриви зв`язок, порізи, довго лікувався. Мотоцикл був застрахований, новий;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.07.2020, схемою та фототаблицею до нього, у якому зафіксована обстановка дорожньо-транспортної пригоди, ширина правої смуги руху становить 3.9 метра, ширина лівої смуги руху становить 3.3 метра, смуги руху розділені дорожньою розміткою 1.5. Ліва смуга руху з лівої сторони обмежена дорожньою розміткою 1.3, права смуга руху з правої сторони обмежена бордюром, за яким знаходиться металева огорожа. Наявний безперервний слід гальмівного шляху (як встановлено в ході досудового розслідування) залишений шинами мотоцикла під керуванням свідка ОСОБА_15 , довжиною 17.1 метра, який має дещо видовжену дугоподібну форму, початок якого знаходиться на лівій смузі руху на відстані 2.5 метра від лівого краю вказаної смуги руху та закінчується на правій смузі руху на відстані 3.5 метра від лівого краю лівої смуги руху. Осип скла і уламків транспортних засобів знаходиться на правій смузі руху ближче до її правого краю. Зафіксовано місце розташування автомобіля «Volkswagen Caddy», який стоїть прямолінійно майже по центру дорожньої розмітки 1.5, зафіксовано відсутність гальмівного шляху по напрямку руху автомобіля «Volkswagen Caddy». Уривчатий початок юзу мотоцикла «Spark» починається на відстані 3.5 метра від правого узбічча, проходить по правій смузі руху під кутом до бордюра, закінчується на відстані 1.5 метра від бордюра. Мотоцикл «Spark» знаходиться за межами проїзної частини, переднім колесом на металевій огорожі. Також під час огляду зафіксовано пошкодження транспортних засобів /т. 2, а.с. 27-40/;

- згідно з довідкою КП «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради ОСОБА_4 госпіталізований 20.07.2020. Діагноз 6ЗЧМТ, струс головного мозку. Забійна рана лівого плеча. Клінічно тверезий. Алкотест 0.00 проміле. / т. 2 а.с. 49/, що спростовує показання обвинуваченого ОСОБА_6 про керування потерпілим ОСОБА_4 мотоциклом в стані алкогольного сп`яніння;

- копією «Карти виїзду швидкої медичної допомоги № 70000 від 20.07.2020'', згідно з якою: Адреса виклику: м. Лубни, проспект Володимирівський, біля Лубнимаш. Привід до виклику:.. ДТП; ПІБ: ОСОБА_4 .. вік 22 роки..; Прийом виклику 12:41 год. Прибуття на місце 21:46 год. Виїзд на госпіталізацію 13:00 год. Тип виїзду нещасний випадок. Алкоголь: (зі слів) не вживав ; /т. 2, а.с. 110/;

- протоколом слідчого експерименту від 05.08.2020, схемою та фототаблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_4 в частині даних щодо напрямку руху транспортних засобів, їх розташування на проїзжій частині в момент виникнення небезпеки для руху, відстані та часу від момент виїзду до моменту зіткнення/т. 2, а.с. 56-61/;

- протоколом слідчого експерименту від 05.08.2020 зі свідком ОСОБА_10 , схемою та фототаблицею до нього, в частині даних щодо напрямку руху транспортних засобів, їх розташування на проїзжій частині в момент виникнення небезпеки для руху, відстані та часу від момент виїзду до моменту зіткнення / т.2 а.с. 62-68/;

- протоколом слідчого експерименту від 24.11.2020 зі свідком ОСОБА_9 та фототаблицею до нього, в частині даних щодо місця зіткнення транспортних засобів / т.2 а.с. 127-131/;

- протоколом огляду від 06.08.2020 з водієм ОСОБА_6 в присутності його захисника ОСОБА_7 схемою до нього, в частині даних щодо напрямку руху транспортних засобів, їх розташування на проїзжій частині в момент виникнення небезпеки для руху, відстані та часу від момент виїзду до моменту зіткнення / т.2 а.с. 69-73/;

- висновком судової автотехнічної експертизи № 545 від 25.08.2020 року, з якого слідує, що в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Volkswagen Caddy» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності з вимогами п.п.10.1, 10.2 та 1.3 розділу 34 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

В умовах заданої пригоди водій автомобіля «Volkswagen Caddy» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення, шляхом виконання п.п.10.1, 10.2 та 1.3 розділу 34 Правил дорожнього руху України.

У заданій дорожній обстановці в діях водія мотоцикла «Spark» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 будь яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху Украни, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди, не вбачається.

В умовах заданої пригоди водій мотоцикла «Spark» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caddy» д.н.з. НОМЕР_3 / т.2 а.с. 79-85/;

- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 540 від 18.08.2020, з якої вбачається, що в момент первинного контакту автомобіль марки «Volkswagen Caddy» д.н.з. НОМЕР_3 своєю правою боковою частиною був повернутий до лівої бокової частини мотоцикла «Spark» д.н.з. НОМЕР_2 , при цьому кут між повздовжньою лінією автомобіля макри «Volkswagen Caddy» д.н.з. НОМЕР_3 та повздовжньою віссю переднього мотоцикла макри «Spark» д.н.з. НОМЕР_2 , складав близько 15 градусів плюс,мінус 10 градусів / т. 2 а.с. 90-94/;

- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 541 від 20.08.2020 згідно якого місце зіткнення автомобіля «Volkswagen Caddy» д.н.з. НОМЕР_3 та мотоцикла «Spark» д.н.з. НОМЕР_2 знаходиться на проїздній частині дороги просп. Володимирівський, в смузі руху в напрямку залізничного вокзалу, перед кінцевим розташуванням транспортних засобів, в районі подряпин на дорожньому покритті, позначка 4 / т. 2 а.с. 99-102/;

- висновком судово-медичної експертизи № 254 від 26.08.2020, згідно з якою у потерпілого ОСОБА_4 виявлено тілесні ушкодження у вигляді лівостороннього післятравмуючого брахіоплексіту (патологія гілок нервового сплетіння неспецифічного запального характеру) з переважним враженням середнього та верхнього стовбуру лівого плечового сплетіння, закритого перелому основи проксимальної фаланги 1 пальця правої стопи без зміщення, струсу головного мозку, гематоми правої сідниці, рубців по передній поверхні лівого плеча в верхній третині, які є наслідком загоювання забитих ран, рубця по передній поверхні живота зліва, який є наслідком загоювання забито-рваної рани, забою м`яких тканин 2-го пальця лівої кисті, ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів) або при ударі об такий, всі вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися при ДТП в указаний в постанові строк і по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я / т. 2 а.с.105-106/;.

Оцінивши наявні докази, суд вважає, що твердження як обвинуваченого ОСОБА_6 , так і захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , про відсутність вини ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину є безпідставними.

Одночасно суд вважає, безпідставними твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , у яких він ставить під сумнів висновки експерта-автотехніка ОСОБА_16 , викладені ним в судовій автотехнічній експертизі, з тих підстав, що останній при проведенні експертизи не врахував, що потерпілий порушив вимоги п.п. 11.2, 11.5 ПДР, так як перед зіткненням рухався в крайній лівій смузі, а не в крайній правій, як цього вимагають вищевказані норми, з таких підстав.

Суд звертає увагу на те, що експерт-автотехнік був допитаний в судовому засіданні, та повністю підтвердив свої висновки. При цьому пояснив, що дорожня обстановка, яка передувала ДТП, має ту особливість, що обвинувачений ОСОБА_6 взагалі не мав права перетинати подвійну лінію розмітки 1.3, та виїзджати на смугу руху мотоциклістів. ПДР категорично забороняє перетинати лінію розмітки 1.3 і винятків для цього немає. При цьому пояснив, що експерт аналізує лише ті порушення правил дорожнього руху допущені водіями, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням обставин конкретновизначеної пригоди.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_17 за ст. 286 ч. 1 КК Українияк порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, є вірною, так як обвинувачений ОСОБА_6 20.07.2020 близько 13:00 год, керуючи власним, технічно справним транспортним засобом марки «Volkswagen Caddy» , державний номер НОМЕР_1 , здійснюючи виїзд із прилеглої території на проїзну частину проспекту Володимирівський в м. Лубни Полтавської області в районі житловобого будинку № 115, в порушення п.п.10.1, 10.2 та п. 1.3 розділу 34 Правил дорожнього руху України, виконуючи маневр повороту ліворуч в неустановленому для цього місці, перетнув лінію 1.3 ПДР України та допустив зіткнення із мотоциклом марки «Spark» державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався по головній дорозі прямолінійно, в результаті чого ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності. У тому разі, коли підозрюваний, обвинувачений, підсудний заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України та звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 286 КК України це кримінальне правопорушення віднесено законодавцем до нетяжкого злочину.

Станом на дату ухвалення вироку суду трирічний термін для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 закінчився.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 наполягав на своїй невинуватості та заперечував проти закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, зважаючи на що суд повинен призначити покарання ОСОБА_6 та звільнити від нього та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорущення, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд враховує його перше притягнення до кримінальної відповідальності.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд по справі не вбачає.

Беручи до уваги викладене вище, те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив неумисний, нетяжкий кримінальний проступок, даних про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, його матеріального стану, суд доходить висновку про призначення цьому обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, яке буде достатнім для перевиховання обвинуваченого та недопущення вчинення ним подібних дій у майбутньому.

Крім того, суд вважає необхідним застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Разом з тим, зважаючи на те, що обвинувачений та його захисник під час судового розгляду заперечували проти застосування строків давності щодо обвинуваченого та звільнення його від кримінальної відповідальності, в зв`язку з тим, що ОСОБА_6 вважав себе невинуватим та просив постановити виправдувальний вирок, судом встановлено сплив строків давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжкого злочину, суд, призначаючи покарання обвинуваченому, вважає за необхідне на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити обвинуваченого як від основного, так і додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 , суд виходить з такого.

Так, потерпілим ОСОБА_4 у цій справі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 , про відшкодування завданих злочином матеріальної шкоди в сумі 58970 грн 63 коп та моральної шкоди в сумі 200 000 грн, який суд вважає необхідним задовольнити частково, виходячи з такого.

Потерпілий - цивільний позивач ОСОБА_4 просив стягнути із обвинуваченого - відповідача ОСОБА_6 матеріальну шкоду (шкода здоров`ю на суму 18901 грн 70 коп, витрати на паливо-мастильні матеріали для проходження лікування в сумі 4937 грн 38 коп, та шкода майну на суму 37063 грн 63 коп), як із винуватця доржньо-транспортної пригоди.

У постанові від 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши таке.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 Цивільного кодексу України та 27 Закону України від 9 лютого 2012 року № 4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування (пункт 62).

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 станом на дату ДТП була застрахована в СК «Провідна» (т.2 а.с. 47). Згідно із вказаним страховим полісом страхова суму на 1 потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000, за шкоду заподіяну майну становить 130000 грн.

Отже, виходячи з того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 станом на 20.07.2020 була застрахована в СК «Провідна» (поліс АО/2958520 від 08.05.2020), обвинувачений в частині відшкодування матеріальних збитків, не є належним відповідачем у справі.

У судовому засіданні потерпілий не заявляв клопотання про залучення належного відповідача по справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Суд позбавлений процесуальної можливості залучати до участі у справі іншу особу, як співвідповідача, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.

Ураховуючи те, що позивачем подано позов до неналежного відповідача в частині відшкодування матеріальних збитків:

- за шкоду заподіяну майну в сумі 37063 грн 63 коп;

- витрат на паливо-мастильні матеріали для проходження лікування в сумі 4937 грн 38 коп (які не відносяться до прямих витрат безпосередньо пов`язаних із лікуванням);

- витрат що безпосередньо пов`язані із лікуванням на суму 18901 грн 70 коп, то суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, так як вони не виходять за ліміт цивільно-правової відповідальності, яка забезпечена страховим полісом.

При цьому, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, лікувався в лікувальному закладі, переніс болісні відчуття, які носили тривалий характер.

Потерпілий ОСОБА_4 внаслідок злочинного діяння ОСОБА_6 безсумнівно зазнав моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях і переживаннях, погіршенні психологічного та фізичного стану здоров`я потерпілого, наслідком чого стало порушення звичного способу його життя.

Визначаючи розмір морального відшкодування, яке підлягало б стягненню на користь потерпілого, суд враховує глибину моральних страждань ОСОБА_4 , виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає необхідним зменшити розмір заявленої потерпілим моральної шкоди та визначити розмір морального відшкодування в сумі 20 000 грн.

При цьому твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , що обвинувачений ОСОБА_6 є неналежним відповідачем в частині відшкодування моральної шкоди, а таким відповідачем є виключно СК «Провідна» суд вважає такими, що частково не узгоджуються із вимогами Закону, виходячи з наступного.

Дійсно, ст. 26-1 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» передбачає можливість стягнення моральної шкоди із страхової компанії.

Разом з тим, вказана норма передбачає обмеження відшкодування такої шкоди, - страховиком відшкодовується фізичній особі, що зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У даному випадку, згідно поданого у справі цивільного позову та його додатків документально підтвердженою шкодою здоров`ю потерпілого ОСОБА_4 є сума, що становить 18901 грн 70 коп ( т.2 а.с.79-101, 130), тому у випадку залучення позивачем до справи СК «Провідна», з останньої на користь позивача підлягала б стягненню моральна шкода в сумі 18901.70 х 5% = 945 грн 08 коп.

Суд констатує, що належними співвідповідачами по даній справі повинні бути обвинувачений ОСОБА_6 та СК «Провідна».

Разом з тим, позивачем не заявлено позовних вимог до СК «Провідна» і вказана страхова компанія не залучена до справи в якості співвідповідача.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

При цьому, належним відповідачем в частині відшкодування моральної шкоди є обвинувачений ОСОБА_6 , так як судом визначено розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілого позивача ОСОБА_4 є більшим, ніж розмір шкоди, яка в даному випадку підлягала б стягненню із СК «Провідна».

Тому суд вважає необхідним стягнути із обвинуваченого ОСОБА_6 різницю сум моральної шкоди визначеної судом в розмірі 20000 грн та суми, що підлягала б стягненню із СК «Провідна» в сумі 945 грн 08 коп, що становитиме 20000 грн - 945.08 грн = 19054 грн 92 коп.

По справі також заявлено цивільний позов прокурора Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_18 про стягнення з ОСОБА_6 витрат на стаціонарне лікування та надання медичної допомоги особі, яка потерпіла від злочину.

У судовому засіданні процесуальний прокурор позов підтримала, просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 позов не визнали. Обвинувачений просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що він є невинуватий у вчиненні злочину, захисник ОСОБА_7 , крім підстави, вказаної його підзахисним вважав, що належним відповідачем в даній справі повинна бути страхова компанія «Провідна» в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність обвинуваченого, а так як позов заявлено до його підзахисного, а не до страхової компанії в задоволення позову прокурора слід відмовити.

Вирішуючи позов прокурора, суд вважає, що він підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог статті 1166 ЦК України матеріальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з частиною другою статті 1206 ЦК України, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно з п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно з п. 3 «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

З довідки КП «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради (т.1 а.с.76) вбачається, що потерпілий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на лікуванні у неврологічному відділенні 8 ліжкоднів з 20.07.2020 по 29.07.2020. Діагноз: ЧМТ. Струс головного мозку (ДТП 20.07.2020). Забита рана лівого плеча. Закритий апікальний перелом основи фаланги. Надрив сухожилка обертальної манжети лівого плеча. Гематома правої сідниці. Синовіт лівого плечового суглобу. Загальна вартість лікування в неврологічному відділенні становить 2342 грн 40 коп.

Виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку, що прокурором, з урахуванням доведеності в судовому засіданні винуватості ОСОБА_6 у вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої отримав тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_4 , доведено належними та допустимими доказами факт витрат, понесених медичним закладом на стаціонарне лікування цього потерпілого на загальну суму 2342 гривні 40 копійок, тому понесені медичним закладом витрати на лікування потерпілого підлягають стягненню з обвинуваченого.

Суд вважає твердження захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 про відсутність підстав для задоволення позову в зв`язку з тим, що позивач звернувся до обвинуваченого, а не до страхової компанії, як належного відповідача, помилковими, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК особа, яка скоїла злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно зі ст. 999 ЦК законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом №1961-IV.

Відповідно до п.22.1 ст.22 закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст.3 закону №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 цього закону).

Згідно зі ст. 6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Враховуючи наведене вище, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок

скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією.

Такого, по суті, висновку й дійшов суд касаційної інстанції під час касаційного розгляду справи №6-20740св13.

З огляду на викладене, цивільний позов прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають стягненню на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судово-автотехнічної та судових транспортно-трасологічних експертиз по кримінальному провадженні в сумі 4576 грн 60 коп.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 176-179, 369 - 371, 373 - 376, 394, 395 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за вчинення цього кримінального правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) грн на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання (як основного так і додаткового), у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому запобіжний захід не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 19054 (дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят чотири) грн 92 коп в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Цивільний позов прокурора, поданий в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування та надання медичної допомоги особі, яка потерпіла від злочину - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь фінансового управління виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області витрати на стаціонарне лікування та надання медичної допомоги особі, яка потерпіла від злочину в розмірі 2342 (дві тисячі триста сорок дві ) грн 40 коп.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави 4576 грн 60 коп судових витрат за проведення судово-автотехнічної та судових транспортно-трасологічних експертиз у кримінальному провадженні.

Речові докази у вигляді:

- автомобіля марки «Volkswagen Caddy» , державний номер НОМЕР_1 , свідоцтва про реєстрацію цього автомобіля та ключів, що знаходяться на зберіганні в обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити у власності останнього, скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 липня 2020 року;

- мотоцикла марки «Spark» державний номер НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію цього мотоцикла, що знаходяться на зберіганні на території внутрішнього двору Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області, повернути ОСОБА_4 як його власність, скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 липня 2020 року.

Згідно зі ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку суду, не пізніше наступного дня після його проголошення надіслати учасникам судового розгляду, що не були присутні при його проголошенні.

Повний текст вироку суду виготовлено 08.07.2025.

Головуючий