Справа № 466/5745/14-к
Провадження № 1-кп/466/10/25
У Х В А Л А

12 червня 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000040 від 07.12.2012 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, -

в с т а н о в и в:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу від 24.02.2021 вказане кримінальне провадження передано для розгляду судді ОСОБА_1 .

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження провадженням закрити.

Обвинувачений в судовому засіданні клопотання сторони захисту підтримав, просив таке задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення вказаного клопотання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників, суд приходить до наступного висновку.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що в період червня - початку липня 2009 року в м. Львові за усною домовленістю з потерпілою ОСОБА_6 взяв на себе зобов`язання надати останній посередницькі послуги з приводу купівлі-продажу квартири. Для виконання цієї домовленості ОСОБА_5 було передано ОСОБА_6 на зберігання з подальшою оплатою вартості квартири грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США при досягненні такої домовленості та ще 39 500 доларів США, які були виручені ОСОБА_5 в подальшому з продажу належної ОСОБА_6 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , і будучи особою, якій ввірено майно, всі ці грошові кошти було покладено ним на зберігання в банківський сейф в банку «Електрон Банк».

В подальшому, виконуючи домовленість з потерпілою ОСОБА_6 . ОСОБА_5 по купівлі для останньої квартири з орієнтовною вартістю 60000 доларів США, ОСОБА_5 підшукав приблизно в липні 2009 року квартиру АДРЕСА_2 , яка на той час належала ОСОБА_7 та її сину ОСОБА_8 . Отримавши згоду в повіреної особи ОСОБА_9 та уклавши нотаріальний договір позики та попередній договір купівлі-продажу квартири, ОСОБА_5 передав ОСОБА_7 суму грошових коштів в розмірі 20000 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_5 , будучи переконаним ОСОБА_7 в успішному укладенні договору купівлі-продажу належної останній квартири АДРЕСА_2 , незважаючи на те, що останній вже була передана сума грошових коштів в розмірі 20000 доларів США для погашення її боргів, без погодження та відома потерпілої ОСОБА_6 чи її уповноваженої особи ОСОБА_9 , враховуючи наявність домовленості між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про погодження всіх витрат ввірених йому грошових коштів, без використання будь-яких засобів забезпечення виконання зобов`язань, діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, які проявлялись в бажанні залишити в себе частину грошових коштів наданих на зберігання для купівлі квартири ОСОБА_6 , завищивши суму витрат на придбання такої квартири, яка придбавалась у ОСОБА_7 , передав в період з 13 липня 2009 року по 29 січня 2010 року ОСОБА_7 за місцем свого проживання: АДРЕСА_3 , та в інших невстановлених слідством місцях, грошові кошти в сумі 39500 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 29.01.2010 року становило 316 000 гривень, для здійснення оплати боргових зобов`язань ОСОБА_7 , які існували в неї перед банківськими установами, підприємствами, які надають житлово-комунальні послуги та фізичними особами, тим самим вчинивши розтрату ввіреного йому чужого майна.

ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_5 гроші, які належали ОСОБА_6 та були передані останнім без її дозволу та відома, діючи з корисливих мотивів витратила зазначену вище суму коштів на власні потреби для погашення боргових зобов`язань та кошти ОСОБА_6 після продажу належної їй квартири не повернула.

Таким чином, дії, що інкримінуються ОСОБА_5 , були вчинені ним в період червня - початку липня 2009 року по 29.01.2010.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України (станом на момент вчинення кримінального правопорушення), у вчиненні якої обвинувачується ОСОБА_5 передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. А отже, відповідно до класифікацій кримінальних правопорушень, передбачених ст. 12 КК України, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 49 КК особа, яка вчинила особливо тяжкий злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло 15 років.

Згідно з ч 2. ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Частина 3 ст. 49 КК України встановлює, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Приписами ст. 285 КПК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачено можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

Частиною 8 ст. 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК України та у порядку, встановленому КПК України.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Частиною першою статті 49 КК України встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року (справа № 735/1121/20, провадження № 13-26кс22) міститься висновок щодо застосування норми права, відповідно до якого у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 . 15-річний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, враховуючи час вчинення злочину червень-початок липня 2009 по 29.01.2010, сплинув 29.01.2025.

Даних про те, що в зазначений 15-річний строк ОСОБА_5 ухилявся від слідства матеріали кримінального провадження не містять. Відомості про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за вчинення інших кримінальних правопорушень відсутні. Підстав, які б виключали застосування положень ст. 49 КК України у даному випадку, немає.

Враховуючи те, що строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення минув, його слід звільнити від кримінальної відповідності у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження слід закрити.

Щодо цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при закритті кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення особи до кримінальної відповідальності суперечить вказаним вище нормам закону.

Згідно із роз`ясненнями, які закріплені у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття провадження з передбачених законом підстав, цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, роз`яснень закріплених у зазначеній Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

У той же час, у випадку закриття кримінального провадження, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачу його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку із закриттям кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений цивільний позов слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає потерпілому пред`явити позов в порядку цивільного судочинства.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді застави слід скасувати, заставу повернути заставодавцю.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з проведення експертиз відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 49 КК України, ст. 284 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

клопотання захисника задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2012 за №0000040 закрити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без розгляду.

Запобіжний захід у виді застави скасувати, заставу, внесену відповідно квитанції №292110118 від 21.03.2014 - повернути заставодавцю ОСОБА_5 .

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1