печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/49157/24-к від 30.10.2024 у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024,-

ВСТАНОВИВ:

30.05.2025 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/49157/24-к від 30.10.2024 у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що представник ОСОБА_4 не погоджується з даною ухвалою у зв`язку з тим, що в ухвалі зазначається, що даний автомобіль належить формально на праві власності ОСОБА_5 , що не відповідає дійсності, та до якої ОСОБА_4 не має жодного відношення, тоді як автомобіль фактично належить ОСОБА_4 .

Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України та за ознакам вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ст. 336 КК України.

23.10.2024 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

23.10.2024 в помешканні, де проживає ОСОБА_4 , автомобілі ОСОБА_4 було проведено обшуки на підставі відповідних ухвал слідчих суддів. В ході обшуків було вилучено телефон, грошові кошти та інші особисті речі ОСОБА_4 , на що згодом було накладено арешт.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2024 по справі № 757/49157/24-к (провадження № 1-кс-42062/24) було накладено арешт на майно, яке нібито належить ОСОБА_5 (хоча фактично автомобіль перебуває у власності ОСОБА_4 ), а саме: об`єкт рухомого майна - автомобіль BMW 520D, Vin: НОМЕР_1 , 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 .

Окрім того, сторона захисту зазначає, що на момент звернення з даним клопотанням, матеріали відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 114, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України, виділено в окреме кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000106 від 17.04.2025, у зв`язку з укладенням між ОСОБА_4 та стороною обвинувачення угоди про визнання винуватості на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України.

Вказана угода направлена до Голосіївського районного суду м. Києва.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 25.09.2024 № 8048/2024/4898970 ОСОБА_5 відчужила ОСОБА_4 автомобіль BMW 520D, Vin: НОМЕР_1 , 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 . Таким чином, клієнт є законним набувачем та власником майна.

Арешт об`єкта рухомого майна, а саме автомобіля BMW 520D, Vin: НОМЕР_1 , 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , що перебуває у власності ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0000414 не відповідає ознакам речових доказів відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки: автомобіль не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення; не зберіг на собі сліди кримінального правопорушення; не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій; не є цінностями та іншими речами, набутими кримінально протиправним шляхом та не є предметом, що містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Арешт автомобіля не сприяє досягненню завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України. Головною метою є встановлення об`єктивної істини та забезпечення захисту прав як підозрюваних, так і третіх осіб. У цьому випадку арешт не слугує інтересам правосуддя.

Сторона захисту вважає подальший арешт майна є необґрунтованим та непропорційним. Відсутність будь-яких ознак, які б свідчили про злочинне походження BMW або його зв`язок із кримінальним правопорушенням, робить арешт цього автомобіля невиправданим, суперечить принципу справедливості. При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечувати "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи ("James" та інші проти Сполученого королівства від 21.02.1986 року).

Окрім цього, відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, з огляду на необґрунтованість та непропорційність втручання у право ОСОБА_4 на мирне володіння майном, що суперечить основним засадам кримінального провадження. Зазначає, що ОСОБА_4 активно співпрацює зі слідством.

28 квітня 2025 року між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_11 , та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000106 від 17.04.2025 була укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст.ст. 468-470, 472 КПК України.

Зазначена угода була укладена добровільно, без тиску чи примусу, в інтересах забезпечення ефективного та швидкого досудового і судового розгляду справи.

Вказане також свідчить про безпідставність подальшого арешту автомобіля BMW 520D, Vin: НОМЕР_1 , 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 та його необґрунтованість.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Адвокат ОСОБА_3 на електронну адресу суду направила заяву про розгляд клопотання за її відсутності.

Представник Офісу Генерального прокурора в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, заяв, клопотань, заперечень до суду не надходило.

За вказаних обставин, слідчим суддею з метою забезпечення дотримання розумних строків розгляду клопотання, визнано можливим його розгляд у відсутність адвоката ОСОБА_3 та представника Офісу Генерального прокурора. При цьому, слідчим суддею враховано положення ст.ст. 22, 26, 306 КПК України.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України та за ознакам вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ст. 336 КК України.

23.10.2024 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

23.10.2024 в помешканні, де проживає ОСОБА_4 , автомобілі ОСОБА_4 було проведено обшуки на підставі відповідних ухвал слідчих суддів. В ході обшуків було вилучено телефон, грошові кошти та інші особисті речі ОСОБА_4 , на що згодом було накладено арешт.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2024 по справі № 757/49157/24-к (провадження № 1-кс-42062/24) було накладено арешт на майно, яке нібито належить ОСОБА_5 (хоча фактично автомобіль перебуває у власності ОСОБА_4 ), а саме: об`єкт рухомого майна - автомобіль BMW 520D, Vin: НОМЕР_1 , 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 .

28 квітня 2025 року між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000106 від 17.04.2025 була укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст.ст. 468-470, 472 КПК України.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

За встановлених, обставин слідчий суддя приходить до переконання, що у подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, оскільки 28 квітня 2025 року між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000106 від 17.04.2025 була укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст.ст. 468-470, 472 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання про скасування арешту майна, що належать ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/49157/24-к від 30.10.2024 у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024 - задовольнити.

Скасувати арешт, який накладений ухвалою слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва № 757/49157/24-к від 30.10.2024 у кримінальному провадженні № 0000414 від 07.03.2024 в частині арешту майна, власником якого є ОСОБА_4 , а саме: автомобіль BMW 520D, Vin: НОМЕР_1 , 2018 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1