У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2025 Справа №607/24/14-к Провадження №1-кп/607/843/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні в об`єднаних кримінальних провадженнях №0000104, №000684, №0000079, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Тернопіль, непрацюючого, освіта середня-спеціальна, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судженого востаннє вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2024 року за ч.2 ст.307 КК України, який змінено ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_4 вирішено вважати засудженим за ч.2 ст.307 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що є його власністю, окрім житла,

про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000079, в період із 07 квітня по 10 квітня 2017 року у ОСОБА_4 , який перебував у місті Збараж Тернопільської області по вулиці Дружби, виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом та з метою незаконного збагачення, в період із 07 квітня по 10 квітня 2017 року, ОСОБА_4 , перебуваючи у місті Збараж по вулиці Дружби, 11 Тернопільської області виявив там автомобіль марки «ЗИЛ» (д.н.з. НОМЕР_1 ), який належить ОСОБА_6 .

Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 підійшов до автомобіля «ЗИЛ» (д.н.з. НОМЕР_1 ), із якого, таємно викрав акумуляторну батарею імпортного виробництва, ємністю 100 А*год., чорного кольору, загальною вартістю 900 грн.

Із викраденим майном ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 900 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про закриття кримінального провадження №0000079, в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, по епізоду від 10 квітня 2017 року, за фактом викрадення чужого майна у ОСОБА_6 на суму 900 грн., на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, оскільки вартість викраденого майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на дату вчинення крадіжки.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив щодо закриття кримінального провадження стосовно нього, в частині обвинувачення за ч.2 ст.185 КК на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження про обвинувачення на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, не заперечив.

Закон України від 18 липня 2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон) набрав чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» передбачено, що з 01.01.2017 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить 1600 грн.

Таким чином відповідно до статті 51 КУпАП (в редакції закону станом на 09.08.2024), крадіжка чужого майна вважається дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 1600 грн. у 2017 році.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, по епізоду за фактом викрадення чужого майна у ОСОБА_6 , чим спричинено майнову шкоду на суму 900 грн. Вказана сума не перевищує розміру двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на момент вчинення правопорушення.

Згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається вразі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Вартість викраденого майна є меншою 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на дату вчинення кримінального правопорушення, який за нормами кримінального законодавства для кваліфікації злочинів встановлюється виходячи з суми прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене та те, що обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує щодо закриття кримінального провадження, клопотання захисника ОСОБА_5 є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Окрім цього, згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №000684, ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, за наступних обставин. Перебуваючи у попередній змові із іншою особою керуючись єдиним умислом, спрямованим на незаконне проникнення до іншого володіння особи, у період із 18 год. 01.04.2017 по 11 год. 02.04.2017 спустилися до підвального приміщення будинку по АДРЕСА_2 , підійшли до дверей підвальної комірки, яка належить ОСОБА_7 та, свідомо порушуючи передбачене ст.30 Конституції України, право ОСОБА_7 на недоторканість володіння особи, пошкодивши замок вказаної комірки, проникли туди, порушивши обстановку. В подальшому ОСОБА_4 разом із іншою особою з місця злочину втекли.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, - незаконне проникнення до іншого володіння особи.

В ході судового розгляду захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.162 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та просить закрити кримінальне провадження.

Обвинувачений ОСОБА_4 клопотання підтримав та пояснив, що йому зрозуміло те, що підстава звільнення від кримінальної відповідальності нереабілітуюча, просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження.

Прокурор ОСОБА_3 щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.162 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, не заперечив у випадку відсутності підстав, які зупиняють перебіг строків давності.

Відповідно до статей 44, 49 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули відповідні строки, зокрема: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Отже, підставою звільнення від кримінальної відповідальності є закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків та відсутність обставин, що зупиняли їх перебіг. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, тому закон надає право обвинуваченому заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.162 КК України, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.

Початком перебігу строку давності є день, коли було скоєно суспільно небезпечне діяння. Кримінальне правопорушення вчинено в період з 01 квітня 2017 року по 02 квітня 2017 року, і з цього дня минуло більше трьох років. Обвинувачений до закінчення зазначених у частинах першій та другій статті 49 КК України строків нового злочину не вчинив. Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились. Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує щодо закриття кримінального провадження з нереабілітуючої підстави.

Згідно правової позиції Верховного Суду (постанова ВП ВС від 2 лютого 2023 року у справі № 735/1121/20 (провадження № 13-26кс22), закінчення загальних строків, установлених ч. 2 статті 49 КК України (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення. Якщо відповідне положення містить елемент невизначеності й вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватися за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.

Оскільки, у разі настання обставин передбачених законом і згоди на це обвинуваченого звільнення його від кримінальної відповідальності є обов`язком суду, враховуючи наведені обставини справи, ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.162 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження стосовно нього закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.284, 369, 371, 372, 376, 479-2 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України задовільнити.

Кримінальне провадження №0000079, в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, по епізоду від 10 квітня 2017 року, щодо викрадення чужого майна у ОСОБА_6 на суму 900 грн., закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.162 КК України та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України,задовільнити.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності передбаченої ч.1 ст.162 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження №000684 стосовно нього в цій частині закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1