Справа № 463/2504/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/983/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференцзв`язку апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000237 від 20 листопада 2024 року,

за участю прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

слідчий другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000237 від 20.11.2024 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 - ч.5 ст.426-1 КК України, про накладення арешту.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2025 року таке клопотання задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000237 від 20.11.2024 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 - ч.5 ст.426-1 КК України, яке 27.03.2025 вилучено під час проведення обшуку у квартирі за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на наступні речі та документи: 20000 Євро; аркуш паперу формату А4 з рукописними написами; блокнот зеленого кольору з написом «Zhonsyi».

Слідчий суддя мотивує своє рішення тим, що в матеріалах справи наявні дані та є правові підстави для накладення арешту на майно, яке вилучено 27.03.2025 під час обшуку та визнано речовим доказом, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу слідчого судді про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000237 від 20 листопада 2024 року скасувати частково. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_9 , погоджене прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 у частині накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку у квартирі за місцем проживання ОСОБА_13 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на 20000 (двадцять тисяч) євро.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана ухвалу є необґрунтованою та протиправною, прийнята з порушення процесуального закону.

Наголошує, що зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що не встановлено правову підставу накладення арешту на майно. Слідчий суддя під час вирішення питання щодо накладення арешту на майно прийшов до неправильного висновку, що вилучене майно може бути речовим доказом в межах кримінального провадження. Ані в клопотанні слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості, сліди містить вилучене майно, а також яким чином воно могло бути використано, як знаряддя вчинення злочину. Відтак, не наведено доказів того, що дане майно має ознаки речових доказів. Вилучене майно не підпадає під визначення речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні, оскільки не є матеріальним об`єктом, яке може зберегти сліди злочинів.

Звертає увагу на те, що грошові кошти у розмірі 20000 Євро, що вилучені з сейфа, який є власністю батька підозрюваного ОСОБА_14 та зберігались з іншими його документами, банківськими картками тощо. Вже багато років ОСОБА_14 є онкохворим, двічі переносив складні операції. Ці кошти потрібні йому для проведення подальшого лікування. Через арешт майна - грошових коштів, все подальше лікування припиняється, що створює фактичну загрозу життю ОСОБА_14 . Родина є малозабезпеченою складається з батьків пенсіонерів, потребуючих подальшого лікування та постійного строннього догляду, дружини яка здійснює догляд за неповнолітньою дитиною. Власного житла подружжя немає в силу, окупації рф місця їхнього постійного проживання у АДРЕСА_2 в якій проживає сім`я Тимченків - є орендованим житлом, оскільки всі вони є внутрішньо-переміщеними особами. Вказані кошти у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) євро є задекларовані паном ОСОБА_14 , який є ФОПом 3-ої групи з КВЕДами ведення підприємницької діяльності: 49.41, 47.99, 46.90, 46.73. Окрім цього 18.12.2024 року згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_14 був проданий за 524 045 (п`ятсот двадцять чотири тисячі сорок п`ять) грн 70 коп. автомобіль марки DAF XF 105.460, 2010 р.в. Копії підтверджуючих документів долучаються до апеляційної скарги. В порушення ст. 173 КПК України до розгляду клопотання про накладення арешту на вилучене майно - не залучались власники вказаного майна ОСОБА_14 . Під час розгляду справи в першій інстанції така обставина не була з`ясована судом.

Стверджує, що слідчий суддя безпідставно посилаючись, на вилучене майно грошові кошти у володільця ОСОБА_14 , вважав що таке майно може нести інформацію, яка стосується обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені кошти ніяким чином не стосуються обставини, що мають бути встановлені у даному кримінальному провадженні та не відповідають критеріям, визначеним ст.98 КПК Україи.

Заслухавши доповідь судді, виступ адвоката та підозрюваного, які повністю підтримали апеляційну скаргу з мотивів, у ній наведених думку прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги, вважає оскаржувану постанову слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Апелянтом не оспорюється накладення арешту на аркуш паперу формату А4 з рукописними написами; блокнот зеленого кольору з написом «Zhonsyi», отже у цій частині колегія суддів вважає висновок слідчого судді законним та обґрунтованим.

Що ж стосується накладення арешту на майно, а саме на грошові кошти, що вилучені під час проведення обшуку у квартирі за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , то колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали про арешт майна у цій частині слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду, а викладені в ухвалі висновки не відповідають фактичним обставинам провадження, що відповідно до п.1, п.2 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчими другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000237 від 20.11.2024 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 - ч.5 ст.426-1 КК України.

В ході проведення досудового розслідування з метою виявлення та фіксації відомостей, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, в рамках даного кримінального провадження проведено 27.03.2025 слідчим другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_9 , на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львові від 19.03.2025 проведено обшук за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено - 20000 Євро; аркуш паперу формату А4 з рукописними написами; блокнот зеленого кольору з написом «Zhonsyi».

Задовольняючи таке клопотання слідчого, слідчий суддя зазначила, що у матеріалах справи наявні дані та існують правові підстави для накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів не погоджується.

Згідно з ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Частиною першою статті 170 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З урахуванням положень ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Слідчим суддею вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод дотримані не в повній мірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб;5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Дослідивши матеріалами клопотання, колегія суддів вважає, що прокурором не підтверджено та не доведено, що майно, а саме грошові кошти у сумі 20 000 (двадцять) євро, містить відомості, які можуть слугувати доказами у розслідуваному кримінальному провадженні або мають відношення до нього та необхідності у застосуванні заходу забезпечення як арешт майна.

Разом з тим, при апеляційному розгляді стороною захисту надано підтверджуючі документи, з яких вбачається, що кошти у розмірі 20000 (двадцять тисяч) євро задекларовані ОСОБА_14 , батьком підозрюваного, що проживає з підозрюваним в одній квартирі, є фізичною особою підприємцем третьої групи з КВЕДами ведення підприємницької діяльності: 49.41, 47.99, 46.90, 46.73. Із долученої копії договору купівлі-продажу до апеляційної скарги довідки, вбачається, що 18 грудня 2024 року ОСОБА_14 продав автомобіль марки DAF XF 105.460, 2010 р.в. за 524 045 (п`ятсот двадцять чотири тисячі сорок п`ять ) грн.. 70 коп, оскільки він давно хворіє і кошти йому необхідні на лікування онко-захворювання, що також підтверджується доданими до матеріалів справи копіями медичних документів.

Крім того, сам по собі факт наявності постанови про визнання майна речовим доказом не безумовною підставою для накладення арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 указаного Кодексу, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна у частині грошових коштів, вилучених під час обшуку, у межах цього кримінального провадження, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

На думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у цій частині на підставі вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України та ч. 1 ст. 412 КПК України.

У зв`язку з наведеним, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 слід задоволити, ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000237 від 20 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 03 квітня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000237 від 20 листопада 2024 року скасувати.

Постановити нову ухвалу якою, клопотання слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_9 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000237 від 20.11.2024 за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 - ч.5 ст.426-1 КК України, яке 27.03.2025 вилучено під час проведення обшуку у квартирі за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра розташована за адресою: АДРЕСА_1 задоволити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000237 від 20.11.2024, яке 27.03.2025 вилучено під час проведення обшуку у квартирі за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: аркуш паперу формату А4 з рукописними написами; блокнот зеленого кольору з написом «Zhonsyi».

У решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4