Справа № 445/506/25
Провадження № 1-кп/445/243/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року Золочівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 14 січня 2025 року, про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стадня Золочівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогост.389-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

постановою Золочівського районного суду Львівської області від 08.08.2024 яка набрала законної сили 20.08.2024, ОСОБА_5 , у зв`язку з несплатою аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, повторно протягом року з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді двохсот сорока (240) годин суспільно корисних робіт.

Так, 18.09.2024 до Золочівського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області надійшла на виконання постанова Золочівського районного суду Львівської області від 08.08.2024 та на підставі п. 13.6 Розділу XIII Порядку виконання адміністративних стягнень у виді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №474/5 від 19.03.2013 (далі-Порядок) ОСОБА_5 , був поставлений на облік і на нього було заведено особову справу.

На виконання п.3.11 Порядку, ОСОБА_5 неодноразово викликався до Золочівського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області і 23.09.2024 йому було роз`яснено про порядок та умови відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, необхідності сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених об`єктах, відпрацювати встановлений судом строк суспільно корисних робіт в Золочівському місцевому житлово-комунальному підприємстві для відбування адміністративного стягнення, а також ОСОБА_5 попереджено, що у разі ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, він може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, а в разі злісного ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт до кримінальної відповідальності за ст. 389-2 КК України.

В подальшому, ОСОБА_5 у період з 01,02,03,04 та 08,09,10,11 жовтня 2024 року не з`явився в Золочівському місцевому житлово-комунальному підприємстві для відбування адміністративного стягнення, у зв`язку із чим 05.12.2024 постановою Золочівського районного суду Львівської області ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-2 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на 3 (три) дні.

Крім цього, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що відповідно до ст.325-1 КУпАП та розділу ХІ Порядку виконання адміністративних стягнень у виді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №474/5 від 19.03.2013, повинен дотримуватися встановлених законодавством умов та порядку відбування покарання, діючи з прямим умислом, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, з метою ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, навіть після притягнення останнього постановою Золочівського районного суду Львівської області від 05.12.2024 до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, продовжив ухилятись від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, що виразилось у неприбутті 6,9,10,11,12,13,16,17,18,19,20,23,24,30,31 грудня 2024 року та з 1,2,3,6,7,8,9,10,13,14,15,16,17,20,21,22,23,24,27,28,29,30,31 січня 2025 року без поважних причин, до місця виконання суспільно корисних робіт, та не відпрацював при цьому 192 (сто дев`яносто дві) годин суспільно корисних робіт, які йому були призначені постановою Золочівського районного суду Львівської області від 08.08.2024, чим злісно ухилився від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у злісному ухиленні від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні правопорушення визнав, щиро розкаявся.

Судом з`ясовано, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає.Прокурор також не оспорює фактичних обставин, при яких вчинено кримінальне правопорушення, сумнівів у добровільності такої позиції учасників судового провадження в суду немає.

В судовому засіданні учасники судового провадження не заперечили проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3ст. 349 КПК України, сторонам було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тому суд за даних обставин визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей і тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості,а також на досліджених матеріалах кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена, його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ст.389-2 КК України, як злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст.65 КК України та враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, а також враховує дані про особу обвинуваченого,якийє раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, вік обвинуваченого та досудову доповідь органу пробації щодо особи обвинуваченого, за якою, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінений органом пробації як середній та висновок органу пробації про ймовірність виправлення обвинуваченого без позбавлення волі, з покладенням обов`язків, передбаченихст.76 КК України, за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Також суд враховує обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст.66 КК Українивизнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Метою призначення покарання, виходячи із положень ч.2 ст.50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст.50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у видіпозбавлення волів межахсанкції ст.389-2 КК України.

Водночас, беручи до уваги наведене вище, а саме ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не числиться, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки, на думку суду, його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк, із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст.349,370,373,374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389-2 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном 1 (один) рік.

Відповідно довимог ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбаченихст. 394 КПК Українидо Львівського апеляційного суду через Золочівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Суддя ОСОБА_1