Справа № 296/5206/25
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі слідчого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

власника майна ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБ України в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_5 , поданого в межах кримінального провадження № 0000079 про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду із вказаним клопотаннями в обґрунтування якого зазначив, що слідчим відділом УСБУ в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000079 від 20.06.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Згідно наявних матеріалів провадження, в інформаційному просторі виявлено функціонування спільнот/каналів у месенджерах Telegram, Viber, тощо, де на постійній основі публікуються дані щодо місць проведення співробітниками ТЦК та СП мобілізаційних заходів у м. Житомирі та Житомирській області. Встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з використанням власного облікового запису створив та адмініструє у месенджері «Viber» спільноту (чат) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у якій на постійній основі публікується інформація стосовно місць видачі повісток співробітниками ТЦК та СП у реальному часі на території Житомирської області.

Організувавши зазначений механізм повідомлення учасниками спільноти про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів працівниками ТЦК та СП, ОСОБА_4 втрутився у законну діяльність зазначених організацій та створив перешкоди, перепони в діяльності ЗСУ, що призводить до суспільнонебезпечних наслідків у вигляді нездійснення у повному обсязі у визначені терміни мобілізаційних заходів, встановлення мобілізаційного ресурсу держави, призову, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів.

До того ж, матеріалами досудового розслідування підтверджено, що співробітниками-військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно проводилися мобілізаційні заходи та оповіщення населення за адресами, які відповідають поширеним учасниками спільноти повідомленням у обговоренні (чаті) спільноти « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Таким чином, ОСОБА_4 сприяє поширенню серед невизначеного кола осіб інформації стосовно місць проведення мобілізаційних заходів та 2 оповіщення населення співробітниками ТЦК та СП у реальному часі, а отже у його зазначених діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

13.05.2025 проведено обшук житла ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки Samsung S10 E, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , з сім-карткою НОМЕР_2 . Тому виникла необхідіність у зверненні до слідчого судді із вказаним клопотанням.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в ньому.

Власника майна в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, вказав, що не має жодного відношення до вчиненого кримінального правопорушення

Дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується клопотання, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення клопотання по суті, суд приходить до наступних висновків.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його пошкодження, знищення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Ч. 10 ст. 170 КПК України: арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При цьому закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Виходячи з змісту вимог ч. 3ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ч.1 ст. 26 КПК України).

Беручи до уваги викладене, обставини кримінального провадження, мету, підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, враховуючи, а також з метою встановлення істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання.

Керуючись статтями 98, 170-172, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон Samsung S10E, EMEI1: НОМЕР_1 , з сім картою НОМЕР_2 , вилучений 13.05.2025 у ході обшуку житла ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0000079.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя ОСОБА_1