Дата документу 30.06.2025 Справа № 336/8720/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/8720/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/670/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 127 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодруженого, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 121 КК України і призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 127 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати на проведення судово-дактилоскопічної експертизи № КСЕ-19/108-24/12272-Д від 03.07.2024 в розмірі 1839,20 гривень.

В порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 127 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військовій частині НОМЕР_1 та проходячи військову службу на посаді командира 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, з 18:00 години 08 червня 2024 року, до 09:00 години 10 червня 2024 року, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , під час сварки, яка виникла на ґрунті ревнощів, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, передбачені частиною 1 статті 3 Конституції України, згідно з якою, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, та частиною 2 статті 28 Конституції України, згідно з якою, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, з метою покарати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , піддав останню катуванню, яке виразилось у наступному: використовуючи спеціальну машинку підстриг волосся на голові ОСОБА_10 , наніс чисельні удари палицею, руками та ногами в область голови та тулубу останньої, чим завдав потерпілій сильного фізичного болю та морального страждання, а також спричинив тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої внутрішньочерепної травми: підгострої субдуральної гематоми над правою півкулею головного мозку, над верхньою та бічною поверхнями потиличної частки, а також над її полюсом, об`ємом до 5 см3, над лівою півкулею головного мозку, верхньою поверхнею потиличної частки та над її полюсом; субарахноїдальні церебральні крововиливи над обома півкулями головного мозку, над верхніми та бічними поверхнями потиличних часток, а також над їх полюсами, субарахноїдальні церебелярні крововиливи над нижніми поверхнями обох півкуль мозочка; крововиливи в м`яких покривах голови, в лобовій ділянці по умовній серединній лінії, з розповсюдженням вправо та вліво, в тім`яно-скроневій ділянці зліва, крововиливи в параорбітальній клітковині обох очей; рани в ділянці підборіддя, по межі між тім`яною та потиличною ділянками зліва; синець в лобовій ділянці справа з розповсюдженням на праву виличну та скроневу ділянки, синці на верхньому повіці правого ока, на верхньому та нижньому повіках лівого ока;

- закритої тупої травми грудної клітки: повний, косо-поперечний перелом 9-го правого ребра по задній пахвовій лінії, забій правої легені; крововилив в м`яких тканинах на задньо-бічній поверхні правої половини грудної клітки в проекції 9-10 правих ребер; синці на передній поверхні правої половини грудної клітки, на задньо-бічних поверхнях обох половин грудної клітки;

- рани правої вушної раковини, рани на передній поверхні середньої третини лівої гомілки; синці на верхніх квадрантах лівої сідниці, на верхніх та нижніх кінцівках.

Тим самим ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КК України.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військовій частині НОМЕР_1 та проходячи військову службу на посаді командира 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону, з 18:00 години 08 червня 2024 року, до 09:00 години 10 червня 2024 року, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , під час сварки, яка виникла на ґрунті ревнощів, маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їй чисельні удари палицею, руками та ногами в область голови та тулубу останньої, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої внутрішньочерепної травми: підгострої субдуральної гематоми над правою півкулею головного мозку, над верхньою та бічною поверхнями потиличної частки, а також над її полюсом, об`ємом до 5 см3, над лівою півкулею головного мозку, верхньою поверхнею потиличної частки та над її полюсом; субарахноїдальні церебральні крововиливи над обома півкулями головного мозку, над верхніми та бічними поверхнями потиличних часток, а також над їх полюсами, субарахноїдальні церебелярні крововиливи над нижніми поверхнями обох півкуль мозочка; крововиливи в м`яких покривах голови, в лобовій ділянці по умовній серединній лінії, з розповсюдженням вправо та вліво, в тім`яно-скроневій ділянці зліва, крововиливи в параорбітальній клітковині обох очей; рани в ділянці підборіддя, по межі між тім`яною та потиличною ділянками зліва; синець в лобовій ділянці справа з розповсюдженням на праву виличну та скроневу ділянки, синці на верхньому повіці правого ока, на верхньому та нижньому повіках лівого ока;

- закритої тупої травми грудної клітки: повний, косо-поперечний перелом 9-го правого ребра по задній пахвовій лінії, забій правої легені; крововилив в м`яких тканинах на задньо-бічній поверхні правої половини грудної клітки в проекції 9-10 правих ребер; синці на передній поверхні правої половини грудної клітки, на задньо-бічних поверхнях обох половин грудної клітки;

- рани правої вушної раковини, рани на передній поверхні середньої третини лівої гомілки; синці на верхніх квадрантах лівої сідниці, на верхніх та нижніх кінцівках.

Через отримані тілесні ушкодження 10 червня 2024 року ОСОБА_10 було госпіталізовано до КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР, де 20 червня 2024 року вона померла внаслідок поєднаної тупої травми голови та грудної клітки, з крововиливами під оболонки головного мозку, з переломом 9-го правого ребра, вогнищами забою правої легені, яка ускладнилась розвитком поліорганної недостатності, які є тяжкими тілесними ушкодженнями та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Тим самим ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що вирок підлягає скасуванню.

В обґрунтування скарги зазначає, що призначене покарання є надмірно суворим, оскільки він раніше не судимий, не притягувався до кримінальної відповідальності, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, має бойові поранення.

Крім того, він зазначає, що не завдавав тілесних ушкоджень, які спричинили смерть ОСОБА_10 .

Суд не врахував, що під час слідчого експерименту було проігноровано місце, де він побачив ОСОБА_10 у непритомному стані.

Наголошує, що 08.06.2024 року після статевого акту на телефоні було зафіксовано, що він після цього пішов до душу. Після цього, коли повернувся на кухню, ОСОБА_10 сиділа на дивані та різким рухом дістала з-під подушки ніж, яким ударила його в пахову ділянку тіла. Від побаченого їй стало погано, але просила викликати швидку. Вона казала, щоб «зупинилась» кров треба вийти по самогон.

Вказує, що під час перебування його в домі, вони випивали, вона добровільно сама постриглася.

Крім того, обвинувачений наголошує, що він постійно надавав ОСОБА_10 гроші, купив їй мобільний телефон, але отримані кошти вона витрачала на наркотичні засоби.

В апеляційній скарзі також обвинувачений наголошує, що регулярно пересилав ОСОБА_10 кошти на ремонт та інші потреби, однак вона в будинку організувала місце вживання наркотичних засобів та надавала інтимні послуги за їх отримання.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Наголосив, що не згоден з вироком суду першої інстанції.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого та наголосила, що під час розгляду справи в суді першої інстанції обвинувачений неодноразово зазначав, що не мав наміру завдати тілесних ушкоджень потерпілій. З його слів, потерпіла сама впала на підлогу та вдарилася. Вважає, що експертиза не довела всіх обставин справи, зокрема, того, що саме обвинувачений спричинив тілесні ушкодження.

Прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого та вказав, що під час досудового розслідування було встановлено, що тілесні ушкодження потерпілій спричинив саме обвинувачений. Крім того, встановлено не лише факт спричинення тілесних ушкоджень, а й обставини, що свідчать про катування потерпілої: обвинувачений відрізав їй вухо, поголив голову, завдавав інших тілесних ушкоджень. Вирок суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим і просив залишити його без змін.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки вважає, що саме він винний у смерті її матері. З її слів, вона неодноразово бачила, як обвинувачений бив та знущався над потерпілою. Просила залишити вирок суду без змін.

Заслухавши в судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг, заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 127 КК України та правильність кваліфікації його дій за даними нормами кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Суд першої інстанції, дослідивши всі обставини справи, правильно встановив, що саме обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілій ОСОБА_10 численні тілесні ушкодження та піддав її катуванню.

Внаслідок численних тілесних ушкоджень потерпіла померла в лікарні.

Суд першої інстанції належним чином оцінив усі докази та зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 127 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді першої інстанції свою вину не визнав, надавав плутані показання. Повідомив, що тривалий час мешкав з ОСОБА_10 , 14.01.2023 запропонував їй одружитися, вона пообіцяла бути вірною та не вживати наркотики. 08.06.2024 р., повертаючись з ВЛК, він зайшов додому, де ОСОБА_10 та сусід ОСОБА_11 вживали алкоголь. За його словами, до 16:00 09.06.2024 все було спокійно, але потім ОСОБА_12 нібито зізналася у зв`язку з ВІЛ-інфікованим, після чого він ударив її в печінку. Зазначив, що 09.06.2024 близько 10:00 підстриг її за її ж проханням. Потім ненадовго залишав дім, а коли повернувся, побачив, що в ОСОБА_12 немає вуха, але вона не пояснила, як це сталося. Протягом дня він бив її по губах лозиною (палкою), але її тілесні ушкодження пояснював її падінням у ванній і сном на бетоні. 10.06.2024 він покликав сусіда «похмелитися», купив самогон за проханням ОСОБА_12 , після чого приїхала поліція. Стверджував, що намагався викликати психіатричну службу за телефоном 105 чи 109, але через нерозуміння не зателефонував на 103. Після огляду відео на телефоні HUAWEI визнав, що поголив ОСОБА_12 08.06.2024 увечері, а не 09.06.2024, як стверджував раніше. Щодо тілесних ушкоджень зазначив, що вони могли бути ще з часу її перебування в лікарні до 06.06.2024. Під час допиту 19.03.2025 показав, що 08.06.2024 ОСОБА_12 вдарила його ножем у пах, але він про це не заявляв. Також повідомив, що 28.05.2024 вона телефонувала йому, стверджуючи, що її зґвалтували та побили.

Однак, не дивлячись на те, що обвинувачений не визнав себе винуватим у скоєнні інкримінованих йому злочинів, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, повністю підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених та проаналізованих судом першої інстанції доказів і показань учасників провадження.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, судом першої інстанції було допитано потерпілу ОСОБА_9 , яка показала, що ОСОБА_10 була її матір`ю, яка перебувала у цивільному шлюбі з обвинуваченим ОСОБА_7 з 2009 року. За її словами, і мати, і ОСОБА_7 мали залежність від алкоголю, постійно вживали спиртне, коли мали на це кошти. Обвинувачений не мав стабільного заробітку, а мати раніше працювала провідницею, коли саме звільнилася, не пам`ятає. Свідок показала, що до 2016 року проживала разом з матір`ю та обвинуваченим і неодноразово ставала свідком побутових сварок і насильства. За її словами, ОСОБА_7 регулярно бив матір як руками, так і ногами, через ревнощі або побутові причини. Внаслідок побоїв у матері були переломи носа, ребер, вибиті зуби. Зверталася до поліції лише зрідка, заяв не писала, тому обвинувачений швидко повертався додому. У 20122013 роках вони тимчасово розійшлися, однак згодом знову зійшлися. Потерпіла показала, що обвинувачений проявляв агресію лише до її матері, не до інших осіб. Після того як потерпіла почала жити окремо, мати скаржилася їй телефоном на побої. У 2018 році їй повідомила сусідка, що мати госпіталізована з переломами щелепи, носа, синцями на обличчі та вирваним волоссям. У останні роки ОСОБА_10 та обвинувачений мешкали у будинку на АДРЕСА_2 , що належить самій ОСОБА_9 . Очевидцем подій 10.06.2024 не була. У той день їй зателефонував співробітник поліції з телефону матері та повідомив, що ОСОБА_10 побита співмешканцем і перебуває в лікарні. Коли вона приїхала до Запоріжжя, побачила матір у важкому стані на апараті ШВЛ, у штучній комі, з побоями по всьому тілу, поголеною головою і перев`язаним вухом. 20.06.2024 їй повідомили про смерть матері.

Потерпіла також показала, що з січня 2023 року обвинувачений перебував на військовій службі, зв`язувався з нею телефоном, скаржився на поведінку матері, погрожував, що «відріже вуха». Така погроза була за день-два до події. У травні 2024 року вона востаннє спілкувалася з матір`ю. Після події, прибираючи будинок на вул. Автодорожній, знайшла записку ОСОБА_7 із написом: «Веди себе добре, а не то вуха повідриваю».

Свідок ОСОБА_13 , капрал патрульної поліції, в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що 10.06.2024 разом з лейтенантом ОСОБА_14 прибув за викликом щодо домашнього насильства. На місці їх зустрів сусід ОСОБА_15 , який повідомив, що в сусіда побачив побиту жінку. У веранді будинку поліцейські побачили ОСОБА_10 із численними тілесними ушкодженнями та відрізаним вухом. Вона була при свідомості, але говорити не могла. ОСОБА_7 пояснив, що це його дружина, яку він побив через ревнощі. Він був у стані алкогольного і, ймовірно, наркотичного сп`яніння. Медики, які приїхали, повідомили, що жінка потребує реанімації та має зламані ребра. У будинку були сліди крові в коридорі, кімнаті та біля водопроводу.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні підтвердив обставини, повідомлені ОСОБА_13 , та додав, що потерпіла вказала на ОСОБА_7 як на особу, яка її побила. Він також зазначив, що зі слідчим оглядав телефон обвинуваченого, на якому були фото потерпілої з поголеною головою.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що мешкає по сусідству. Уранці обвинувачений (знайомий йому як ОСОБА_17 ) запросив його до себе. Там він побачив ОСОБА_10 з відрізаним вухом, поголеною головою та синцями. Потерпіла повідомила, що це зробив ОСОБА_7 ОСОБА_11 викликав поліцію. За кілька днів до того бачив ОСОБА_10 у нормальному стані. Інших осіб у будинку не було, крові на ОСОБА_7 він не бачив.

Окрім вищевказаних показань, суд першої інстанції безпосередньо та ретельно дослідив письмові докази, які були надані стороною обвинувачення, які в свою чергу підтверджують, що саме ОСОБА_7 завдав тілесних ушкоджень та катував потерпілу, внаслідок чого ОСОБА_10 померла в лікарні.

У судовому засіданні суду першої інстанції були безпосередньо досліджені надані стороною обвинувачення письмові докази, у тому числі процесуальні документи, рапорти працівників поліції, протоколи оглядів місця події, висновки судово-медичних експертиз, а також інші матеріали кримінального провадження, які у сукупності підтверджують обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, що інкримінується.

Зокрема, судом досліджено рапорт чергового відділу поліції (т.1 а.с. 67), з якого вбачається, що 10.06.2023 о 08:22 на лінію 102 зателефонував ОСОБА_18 та повідомив, що, відвідавши зранку сусіда-військовослужбовця на ім`я ОСОБА_17 (45 років), побачив жінку ОСОБА_19 (53 роки) зі знівеченим вухом, синцями під очима та поголеною головою. Чоловік перебував у стані алкогольного сп`яніння. Подію зафіксовано як домашнє насильство, виклик прийняв екіпаж ОСОБА_20 у складі поліцейського ОСОБА_21 .

Додатково досліджено рапорт того ж поліцейського ОСОБА_21 (т.1 а.с. 69), який вказав, що ОСОБА_7 зізнався у побитті співмешканки ОСОБА_10 з ревнощів. Ці дані повністю корелюють із наданими ним у суді показаннями.

Також відповідно до рапорту чергового поліції від 10.06.2024 о 12:19 год. (т.1 а.с. 67), надійшло повідомлення про доставлення ОСОБА_10 до лікарні зі множинними травмами: ВЧМТ, СГМ, переломами, травмою живота та грудної клітки.

Судом досліджено протокол огляду місця події від 10.06.2024 (т.1 а.с. 7078, 99100), здійснений з дозволу власниці домоволодіння ОСОБА_9 , яка підтвердила згоду на проведення слідчих дій. Оглянуто приміщення будинку, вилучено численні речові докази зі слідами речовини бурого кольору (ймовірно крові), у тому числі одяг, серветки, рушник, палиця, машинка для стрижки, телефони тощо.

Фототаблиця та додаток до протоколу (т.1 а.с. 7993, 94) відтворюють зафіксовану обстановку. Постановою від 10.06.2024 речі визнані речовими доказами (т.1 а.с. 9596), на які ухвалою судді від 13.06.2024 накладено арешт (т.1 а.с. 102).

Було оглянуто також історію хвороби ОСОБА_10 (т.1 а.с. 103), у якій зазначено, що травм зазнала від співмешканця на тлі спільного вживання алкоголю та психоактивних речовин. Проведено невідкладні операції.

Суд також дослідив ухвалу про дозвіл на обшук ex post facto (т.1 а.с. 101) та слідчі експерименти, відеозаписи яких були відтворені у залі суду. У межах одного з них свідок ОСОБА_15 14.06.2024 (т.1 а.с. 118120) чітко вказав, що бачив ОСОБА_12 без ушкоджень 08.06.2024, а вже 10.06.2024 побитою та з відрізаним вухом. Зі слів потерпілої, це зробив саме ОСОБА_7 .

Інший слідчий експеримент з ОСОБА_7 підтвердив, що саме він наносив численні удари потерпілій руками, лозиною, у тому числі в область голови, спини, сідниць, а також що він власноруч підстриг її всупереч її волі (т.2 а.с. 5759).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 20:05 ОСОБА_10 померла у лікарні. Це підтверджується рапортом поліції (т.1 а.с. 149150) та протоколом огляду трупа (т.1 а.с. 153158).

Під час розтину судово-медичний експерт №3489 (т.1 а.с. 162171) встановив тяжкі тілесні ушкодження, які стали причиною смерті. Комісійний висновок експертизи №1331/к (т.2 а.с. 1732) підтвердив, що ушкодження мали прижиттєвий характер та утворені тупими предметами.

Також досліджено результати експертиз щодо виявлення крові (т.1 а.с. 185188, 192194), які виявили кров групи, що не виключає її походження від ОСОБА_10 , на низці вилучених предметів (рушник, серветки, цигарки, одяг тощо). Походження крові від обвинуваченого виключено.

Суд оглянув відеозапис з нагрудної камери патрульного (т.2 а.с. 5560), на якому зафіксовано зовнішній вигляд ОСОБА_10 (побита, з перев`язаним вухом, поголена голова), а також зізнання ОСОБА_7 , що він побив її за зраду.

Окремо досліджено відеозаписи з мобільного телефону ОСОБА_7 , які містять зафіксовані образи, знущання, фото та відео потерпілої зі слідами побоїв (т.2 а.с. 4853). Частина матеріалів була повторно оглянута у судовому засіданні 26.02.2025.

Суд дослідив інформацію про місцезнаходження обвинуваченого за допомогою тимчасового доступу до телекомунікаційних даних, протокол огляду вказаного технічного носія, а також довідки про його перебування у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння (т.2 а.с. 33).

Судово-психіатричною експертизою №309 (т.1 а.с. 237245) встановлено, що на час подій обвинувачений був осудним і міг усвідомлювати свої дії.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими та такими, що зроблені на підставі всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх наданих у справі доказів.

Під час судового розгляду суд першої інстанції безпосередньо дослідив усі докази, надані сторонами, зокрема показання потерпілої, свідків, документи, речові докази, результати слідчих експериментів, висновки судово-медичних, біологічних, психіатричних експертиз, відеозаписи та інші матеріали провадження.

На підставі їх оцінки у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 127 КК України.

Зокрема, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи у цивільному шлюбі з ОСОБА_10 , систематично застосовував до неї насильство, а 0810 червня 2024 року, під час спільного перебування з потерпілою у домоволодінні спричинив їй численні тілесні ушкодження, включаючи удари руками, палицею (штапиком), поголив голову, а також, за наявними доказами, мав причетність до травмування вушної раковини. Злочинні дії носили систематичний, умисний і жорстокий характер, що відповідає ознакам катування. Наслідком заподіяних травм стала смерть потерпілої ОСОБА_10 20.06.2024 у лікарні.

Доведеність вини обвинуваченого підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених письмових доказів та показань свідків події.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 , не дають підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, оскільки є необґрунтованими, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, спростовуються наявними доказами та не спростовують встановлених судом фактів злочину.

Твердження обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання з огляду на відсутність попередніх судимостей, участь у бойових діях та отримані поранення є юридично неспроможним та не спростовує обґрунтованості вироку суду першої інстанції.

Пом`якшуючі обставини самі по собі не можуть мати визначального значення для перегляду покарання у бік зменшення, якщо характер, мотиви, спосіб вчинення злочину та його наслідки свідчать про високий ступінь суспільної небезпеки дій обвинуваченого.

Відповідно до вимог частини першої статті 65 КК України, покарання має бути не лише індивідуалізованим, але й співмірним тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховувати особу винного, його поведінку до, під час та після вчинення злочину, а також усі обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання

У даному випадку суд першої інстанції не проігнорував жодної з пом`якшуючих обставин, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не мав судимостей, є військовослужбовцем, учасником бойових дій та має бойові поранення.

Проте суд цілком обґрунтовано дійшов висновку, що ці обставини не можуть нівелювати надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки самого злочину, який полягав у цілеспрямованому, тривалому та системному фізичному і психічному знущанні над жінкою, що перебувала в уразливому стані.

Злочинні дії обвинуваченого не були наслідком емоційного пориву чи випадкової події - вони були продовженням моделі насильницької поведінки, яку обвинувачений демонстрував щодо потерпілої протягом тривалого часу, що підтверджено показаннями потерпілої, медичною документацією, відеозаписами та іншими доказами.

При вирішенні питання про призначення покарання суд не повинен механічно застосовувати положення про пом`якшуючі обставини, а має зважено співвідносити їх з усіма іншими даними про обставини справи.

Водночас насильницьке поводження, що спричинило смерть потерпілої, надає суду підстави дійти висновку про необхідність застосування суворого покарання, яке буде не лише справедливим у конкретній справі, але й виконуватиме превентивну функцію попередження аналогічних дій у майбутньому.

Також слід враховувати, що обставинами, що обтяжують покарання у розумінні статті 67 КК України, судом визнано той факт, що обвинувачений на момент вчинення злочину перебував у стані, викликаному вживанням алкоголю та, ймовірно, інших одурманюючих речовин, що не знімає з нього відповідальності, а навпаки свідчить про його зневажливе ставлення до вимог закону та норм суспільної поведінки.

Крім того, обтяжуючим є і те, що злочин вчинено щодо особи, з якою обвинувачений перебував у тривалих близьких (цивільно-сімейних) стосунках, що зобов`язували його до піклування, підтримки і недопущення насильства.

Замість цього, обвинувачений використав емоційну, фізичну і соціальну залежність потерпілої, що посилює моральну небезпеку його дій і характеризує вчинений злочин як такий, що має підвищену суспільну шкоду.

Поведінка обвинуваченого свідчила про жорстокість, зневагу до гідності іншої особи, а відсутність щирого каяття та намагання перекласти провину на саму потерпілу лише підсилюють підстави для призначення покарання лише у виді позбавлення волі у межах наближених до максимальної санкції за ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції діяв у межах наданої йому дискреції, керуючись положеннями матеріального і процесуального права, об`єктивно оцінюючи всі обставини справи в їх сукупності.

Призначене покарання не виходить за межі розумного, не є несправедливим, а навпаки відповідає цілям кримінального покарання, передбаченим статтею 50 КК України, а саме виправленню обвинуваченого і попередженню нових злочинів.

Відтак, підстав для перегляду вироку в бік пом`якшення покарання у колегії суддів апеляційного суду немає.

Посилання обвинуваченого на те, що він не завдавав тілесних ушкоджень, які спричинили смерть ОСОБА_10 є безпідставними, оскільки такі доводи вже були перевірені судом першої інстанції під час безпосереднього дослідження доказів та були обґрунтовано відхилені.

Суд установив, що тілесні ушкодження, виявлені на тілі потерпілої, мають прижиттєвий характер, є множинними, локалізованими у різних частинах тіла, у тому числі в області голови, грудної клітки, живота, спини, рук і ніг, що виключає можливість їх самостійного нанесення потерпілою.

Такі ушкодження, згідно з висновками судово-медичних експертиз, є характерними саме для тривалого і багаторазового фізичного впливу тупими предметами, що й було встановлено судом у відповідності до ст. 94 КПК України.

Щодо посилання обвинуваченого на те, що місце, де він побачив потерпілу ОСОБА_12 у непритомному стані, було нібито проігноровано при проведенні слідчого експерименту, то ці твердження не спростовують його вину, а лише відображають спробу уникнути відповідальності, зміщуючи акценти на формальні деталі.

Протоколи слідчих дій, включно з оглядом місця події, відеозаписами з нагрудних камер поліції, фототаблицями, а також слідчими експериментами, у яких сам обвинувачений брав участь, містять повну картину обстановки і не свідчать про істотне порушення процедури з боку органу досудового розслідування, яке могло б поставити під сумнів допустимість або достовірність доказів.

Доводи про те, що потерпіла добровільно підстриглася, спростовуються як її власними словами, зафіксованими на відео, так і свідченнями очевидців, а також фотографіями і відеозаписами з телефону обвинуваченого, де зафіксовано сам процес і приниження, якому вона піддавалася. Ці матеріали були безпосередньо оглянуті в судовому засіданні та належним чином оцінені судом.

Посилання на те, що потерпіла вживала наркотичні засоби, або мала інші негідні якості, не впливають на юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого і не можуть бути підставою для виправдання жорстокого поводження з нею.

Навіть за наявності такої поведінки з боку жертви, це не дає іншим особам права застосовувати до неї фізичне насильство, принижувати її гідність або вчиняти інші протиправні дії.

Статті 127 та 121 КК України не передбачають можливості виправдання катування чи тяжких тілесних ушкоджень залежно від соціального чи морального статусу потерпілого.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що обвинувачений за інкримінованими обставинами скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 121 КК України та ч. 1 ст. 127 КК України.

Інші доводи, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності і необґрунтованості вироку суду першої інстанції та наявності підстав для закриття кримінального провадження не встановлені, а доводи апелянта зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були беззаперечними підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а також підстав для закриття кримінального провадження під час апеляційного перегляду не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3