справа № 372/2878/21
провадження № 51-7597 зр 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
особи, яка подала скаргу ОСОБА_5 ,
перекладача ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_5 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 24 квітня 2025 року,
Ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених посадових осіб Обухівського РУП ГУНП в Київській області щодо відмови в залученні до провадження як потерпілого повернуто заявнику з усіма додатками.
Не погоджуючись із таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року повернуто особі, яка її подала.
Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу судді Київського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року про повернення його апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 16 жовтня 2023 року - без зміни.
ОСОБА_5 звернувся із заявою про роз`яснення згаданої вище постанови Верховного Суду.
Обґрунтовуючи свою заяву, ОСОБА_5 з підстав, детально у ній наведених, серед іншого, посилається на те, що:
- положення ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є рекомендаційними, а не обов`язковими.
Отже, ОСОБА_5 просить роз`яснити причини і підстави відмови йому в праві на використання російської мови при зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, складеною російською мовою, враховуючи те, що таке право було визнано при його зверненні до суду касаційної інстанції (адже було відкрито касаційне провадження), з огляду на:
- ч. 3 ст. 10 Конституції України;
- ч. 1 ст. 5 Закону України «Про національні меншини (спільноти) України», ч. 3 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;
- ч. 3 ст. 29, ч. 1 ст. 68 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК);
- підпункти ІІІ, ІV п. а) ч. 1 ст. 9 Європейської хартії регіональних мов або мов меншин;
- рішення Конституційного Суду України від 28 лютого 2018 року № 2-р/2018 та від 22 квітня 2008 року № 8-рп/2008.
Крім того, ОСОБА_5 просить роз`яснити:
- якою частиною ст. 396 КПК передбачено вимогу щодо необхідності подачі апеляційної скарги українською мовою, при тому, що ст. 427 цього Кодексу такої вимоги щодо касаційної скарги не передбачено, однак касаційне провадження за його касаційною скаргою було відкрито;
- яких аргументів його касаційної скарги було недостатньо для визнання того, що судом апеляційної інстанції було порушено приписи Конституційного Суду України щодо неконституційності вимоги про надання апеляційної скарги, складеної українською мовою,
а також роз`яснити причини і підстави:
- відмови йому в праві на використання російської мови при зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, складеною російською мовою, та відмови в залученні перекладача, при визнанні такого права під час його звернення до суду касаційної інстанції та залучення перекладача;
- відмови йому у використанні російської мови, яке захищається ч. 2 ст. 24 Конституції України та ч. 1 ст. 10 КПК;
- відступу колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду під час ухвалення постанови від 24 квітня 2025 року від правової позиції, викладеної в ухвалі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 01 вересня 2024 року про передачу цього провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
У судовому засіданні ОСОБА_5 підтримав заяву та просив роз`яснити постанову Верховного Суду від 24 квітня 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію ОСОБА_5 , дослідивши доводи заяви та матеріали касаційного провадження, колегія суддів вважає, що у роз`ясненні постанови Верховного Суду від 24 квітня 2025 року слід відмовити з таких підстав.
Зі змісту положень, передбачених ч. 4 ст. 441 КПК, вбачається, що судові рішення суду касаційної інстанції роз`яснюються учасникам судового провадження в порядку, передбаченому ст. 380 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.
Роз`яснення рішення - це викладення рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.
Отже, роз`ясненню підлягає лише незрозуміле судове рішення через нечіткість змісту, можливість різного тлумачення висновків суду, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких ухвалене, й тих осіб, котрі будуть здійснювати його виконання. Це дає змогу усунути недоліки судового рішення, які стосуються недотримання його ясності та визначеності.
Тому механізм, визначений у ст. 380 КПК, не може використовуватися, якщо учасник процесу не згоден з мотивами судового рішення, порушує питання про внесення змін або нових даних у судове рішення.
Як убачається з тексту постанови Верховного Суду від 24 квітня 2025 року, вона складена відповідно до вимог ст. 442 КПК з посиланням на норми чинного кримінального процесуального закону, викладена чіткими та зрозумілими реченнями і не містить труднощів для розуміння її точного змісту. В ній чітко зазначено мотиви, з яких виходив Верховний Суд, приймаючи його, а також положення закону, якими він керувався.
Положеннями ч. 5 ст. 434-1 КПК регламентовано, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Положеннями ч. 2 ст. 434-1 КПК регламентовано, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
Як вбачається зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа № 629/847/15-к, провадження № 13-70 кс 19), якщо колегія суддів, палата, яка розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку, вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, то вона передає таке кримінальне провадження на розгляд цієї ж об`єднаної палати.
Так, згідно із ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Отже, колегія суддів дійшла висновків, наведених у постанові від 24 квітня 2025 року, саме з урахуванням мотивів повернення матеріалів провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, наведених в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 28 серпня 2024 року та об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2024 року, а також указаних вище положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що посилання ОСОБА_5 на рекомендаційний характер ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фактично зводиться до власного тлумачення норми вказаного Закону.
За таких обставин постанова Верховного Суду від 24 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_5 не підлягає роз`ясненню, оскільки є зрозумілою, не містить будь-яких положень, які можуть викликати суперечності стосовно їх розуміння або неоднозначне тлумачення під час виконання.
Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення заяви про роз`яснення судового рішення в порядку ст. 380 КПК.
Керуючись статтями 380, 441 КПК, Верховний Суд
Відмовити ОСОБА_5 у роз`ясненні постанови Верховного Суду від 24 квітня 2025 року стосовно нього.
Ухвала Верховного Суду оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3