Єдиний унікальний номер № 333/9842/25
Провадження № 1-кс/333/2094/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в відкритому судовому засіданні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Маломиколаївка, Антрацитівського району, Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у кримінальному провадженні, що 15.06.2024 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004874, за участі прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 , з за погодженням з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, в якому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_3 в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначив, що зібраними під час досудового розслідування доказами, встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який є тяжким злочином та наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий та прокурор під час розгляду клопотання його підтримали та просять задовольнити.

Підозрюваний щодо застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою поклався на розсуд суду. Вказав, що він не одружений, не має на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, раніше не судимий, також повідомив, що бажає продовжити військову службу.

Захисник заперечував проти застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наполягаючи на тому, що слідчий і прокурор не довели наявність ризиків, про які зазначили в клопотанні, тяжкість покарання за вказаний злочин не є визначальною, підозрюваний не збирається переховуватися від слідства чи суду, впливати на свідків чи вчиняти інше кримінальне правопорушення, та буде вчасно виконувати процесуальні обов`язки, а тому для забезпечення їх виконання не має потреби обирати запобіжний захід.

Розглянувши дане клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 №88 від 26.03.2023 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця-санітара 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

19.04.2024 солдат ОСОБА_3 , в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце служби місце дислокації 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташоване поблизу АДРЕСА_2 , після чого, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не вживав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 10.10.2024, до моменту самостійного з`явлення до ТУ ДБР у м. Мелітополі.

За вказаним фактом, 15.06.2024 уповноваженою особою першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004874, за ознаками злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

10.10.2024 ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Під час допиту підозрюваний ОСОБА_3 повідомив, що військову службу проходив у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-санітара 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону. 19.04.2024 він самовільно залишив місце служби місце дислокації 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташоване поблизу АДРЕСА_2 .

10.10.2024 від підозрюваного ОСОБА_3 надійшло клопотання про намір повернутися для продовження проходження військової служби.

З огляду на клопотання підозрюваного, слідчим підготовлено лист адресований командиру військової частини НОМЕР_3 (резервний батальйон) та ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з яким ОСОБА_3 направлено для подальшого проходження військової служби. 10.10.2024 ОСОБА_3 отримали представники ІНФОРМАЦІЯ_3 для доставки до резервного батальйону.

21.10.2024 о 09-15 год. військовослужбовцями збройних сил російської федерації нанесено ракетний удар (попередньо ідентифіковано як 9М723 до ОТРК «Іскандер-М»), внаслідок чого знищено будівлю та приміщення, у тому числі, в яких зберігались матеріали кримінальних проваджень.

За фактом нанесення ракетного удару 21.10.2024 слідчими СВ УСБУ в Запорізькій області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001591 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України.

Матеріали кримінального №0004874 від 15.06.2024 за підозрою ОСОБА_3 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, знаходилися в одному з приміщень будівлі, по якій нанесено ракетний удар, та були повністю знищені, а тому є втраченими в умовах воєнного стану.

У процесі відновлення матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що на початку листопада 2024 року ОСОБА_3 почав висловлювати скарги на стан здоров`я, оскільки у нього опухли обидві руки. За вказівкою керівництва ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 доправили до військового госпіталю військово-медичного клінічного центру Східного регіону (військова частина НОМЕР_4 ), де йому видали направлення до КНП «Міська лікарня №3». Із вказаним направленням ОСОБА_3 відвезли до вказаного лікувального закладу, де залишили у хірургічному відділенні для проведення лікування.

07.11.2024 слідчим відвідано КНП «Міська лікарня №3» за адресою: м. Запоріжжя, проспект Металургів, буд.9, та встановлено, що лікувальний заклад має два хірургічних відділення, розташованих на другому поверсі. За журналами обліку пацієнтів, які проходять або проходили лікування у цих відділеннях, ОСОБА_3 був відсутній. Після цього, слідчий звернувся до приймального відділення лікарні з метою перевірити, чи взагалі зареєстрований пацієнт ОСОБА_3 та де він перебуває. Після перевірки обліків слідчому повідомлено, що протягом жовтня-листопада 2024 року ОСОБА_3 лікування у КНП «Міська лікарня №3» не проходив. Після цього, одна з працівниць приймального відділення, яка відмовилася назвати свої анкетні дані повідомила, що пригадує, як 05-06 листопада 2024 року працівники ВСП привозили якогось військовослужбовця, однак при його реєстрації з`ясувалось, що він не має документів, що посвідчують його особу. Під час оформлення госпіталізації вказаного військовослужбовця, останній самовільно залишив лікувальний заклад.

Факти доставлення підозрюваного ОСОБА_3 до КНП «Міська лікарня №3» та самовільне залишення ним лікувального закладу підтвердили допитані співробітники Запорізького зонального відділу ВСП ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

За місцем проживання ОСОБА_3 неодноразово направлялися повістки про виклик, однак у визначений слідчим час він не з`явився. Будь-які інші засобі зв`язку із ним відсутні.

Таким чином, ОСОБА_3 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, будучі обізнаним про свої процесуальні права та обов`язки, отримавши можливість пройти лікування та продовжити проходження військової служби, самовільно залишив лікувальний заклад, до слідчого не з`явився та його місцезнаходження невідоме.

З урахуванням наведеного, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_3 умисно переховується від слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ним тяжкий злочин.

18.11.2024 року постановою слідчого підозрюваного ОСОБА_3 оголошено у розшук та досудове розслідування зупинено.

18.06.2025 слідчим винесено постанову про відновлення досудового розслідування у зв`язку з встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_3 .

Обґрунтованість повідомленої солдату ОСОБА_3 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: матеріалами службового розслідування, проведеного у військовій частині НОМЕР_1 , допитами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; та іншими матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, ОСОБА_3 , за викладених вище обставин, обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

З урахуванням встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, на які вказують слідчий і прокурор.

Розуміючи тяжкість вчиненого злочину, суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри ОСОБА_3 вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, вчинений в умовах воєнного стану, який по своїй суті являється ухиленням від виконання військового обов`язку. Існування вказаного ризику підтверджується і тим, що підозрюваний є військовослужбовцем, і у разі наявного бойового розпорядження може бути відряджений до зони бойових дій де є можливість здійснити спробу залишити підконтрольну ЗСУ територію України під час безпосереднього виконання своїх обов`язків військової служби з метою уникнення настання кримінальної відповідальності та його ув`язнення на підставі вироку суду.

Тобто, вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний військовослужбовець ОСОБА_3 перебуваючи на волі, продовжуючи проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради, з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань під час досудового розслідування з метою створення собі "алібі" щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим, перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому слід враховувати, що відповідно до норм КПК України, допит свідків має також проводитися під час судового розгляду. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Зазначене вище в сукупності підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_3 являється військовослужбовцем та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим може покинути місце служби, чим фактично вчинить кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 407-409 КК України.

Тому зазначене вище в сукупності підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям "ризик" - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Зазначені обставини свідчать про необхідність ізоляції ОСОБА_3 задля нівелювання ризиків можливості переховуватися від суду і слідства, впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом котрий зможе гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного буде саме тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 у разі ухвалення вироку, наслідки злочину, а саме, зниження бойової готовності підрозділу, в умовах воєнного стану та обороноздатності України, підрив військової дисципліни та надання негативного прикладу протиправної поведінки військовому підрозділу, в цілому, в час протистояння відкритій агресії російської федерації, внаслідок самовільного залишення місця служби, без поважних причин, тривалістю понад три доби, слідчий суддя вважає, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КК України.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_3 не можливо, оскільки, відповідно до ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя також вважає за необхідне, з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, відсутності судимостей, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193-194, 196, 205 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 23 (двадцять три) дні, тобто до 10 липня 2025 року включно, з утриманням в установі для попереднього ув`язнення.

Одночасно, на підставі ч. 3 ст. 183 КПК України, визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 90 840 грн. 00 коп. Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок отримувача: UA0001205, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26316700, Банк отримувача ДКСУ, м.Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172.

Підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави.

В разі внесення застави, на підставі ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду відповідно до стадії кримінального провадження;

2) не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду відповідно до стадії кримінального провадження;

3) повідомляти слідчого, прокурора або суд, відповідно до стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

4) утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Строк дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави становить два місяці з моменту внесення застави в межах строку досудового розслідування.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Встановити строк дії ухвали до 10 липня 2025 року включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошений 23.06.2025 о 15 год. 50 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1