Справа № 939/1596/25
УХВАЛА

Іменем України

12 червня 2025 рокуселище Бородянка

Слідчий суддя Бородянського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на постанову начальника сектору дізнання відділення поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 від 27 травня 2025 року про відмову у визнанні потерпілими в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 17 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2025 року на розгляд слідчого судді Бородянського районного суду Київської області надійшла зазначена скарга, яка мотивована тим, що в провадженні сектору дізнання ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000005 від 17 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. 21 травня 2025 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було подано заяву про визнання та залучення їх як потерпілих у вказаному кримінальному провадженні. 27 травня 2025 року начальником СД ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілими в кримінальному провадженні за мотивами та підставами, викладеними в описовій частині постанови. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вважають вказану постанову незаконною і необґрунтованою, такою, що прийнята з неповним з`ясуванням усіх обставин, передбачених ст. 91 КПК України, оскільки при її прийнятті начальником сектору дізнання не дотримано встановлених ч. 5 ст. 110 КПК України вимог щодо законності та обґрунтованості рішення дізнавача. Так, у поданій 21 травня 2025 року заяві про визнання і залучення до кримінального провадження як потерпілих скаржниками зазначено про те, що після самовільного проведення 23 травня 2024 року загальних зборів Товариства та внесення до реєстру змін про Товариство, новий голова СТ «Полісся-2006» ОСОБА_7 , який у незаконний спосіб «захопив владу» та фактично керує Товариством, почав вчиняти, зокрема відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 неправомірні дії, тим самим завдавши їм значної майнової і моральної шкоди, яка полягає у постійних душевних стражданнях, пов`язаних із оскарженням у судовому порядку прийнятих 23 травня 2024 року неправомірних рішень Товариства, відключенням їх нерухомого майна від електроенергії, вимаганням оплатити необґрунтовані та безпідставні грошові кошти, а також пов`язаних із численними зверненням до правоохоронних органів і суду з метою захисту своїх порушених прав і свобод від вчинених «новими посадовими особами Товариства» кримінальних правопорушень. Приймаючи постанову від 27 травня 2025 року начальником сектору дізнання проігноровано та, як наслідок, не надано жодної належної правової оцінки тому, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до правоохоронних органів із заявою про вчинення безпосередньо щодо них, як членів Товариства, кримінального правопорушення. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як у заявах про вчинене кримінальне правопорушення, про визнання і залучення до кримінального провадження як потерпілими, так і під час допиту 20 січня 2025 року в якості свідків, було чітко зазначено відомості про заподіяну їм шкоду, а також належним чином обґрунтовано які саме їхні права, свободи та інтереси, були порушені внаслідок вчиненого щодо них кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Відтак, у силу ч. 2 ст. 55 КПК України права та обов`язки потерпілих у них виникли безпосередньо з моменту подання заяви про вчинення щодо них кримінального правопорушення. Посилання начальника сектору дізнання в оскаржуваній постанові на ненадання скаржниками доказів на підтвердження завданої їм кримінальним правопорушенням шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки в силу ч. 1 ст. 92 і ст. 93 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та збирання доказів покладено на сторону обвинувачення, шляхом проведення слідчих (розшукових) дій і негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових і фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Натомість, постанова від 27 травня 2025 року не містить жодних посилань на обставини та докази, що були зібрані стороною обвинувачення у ході досудового розслідування, та які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілими в кримінальному провадженні, а цитування у постанові норм кримінального процесуального закону не доводить наявність даних, які б свідчили про відсутність завданої скаржникам матеріальної чи моральної шкоди. Зі змісту постанови не можливо встановити, які саме слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії було вчинено стороною обвинувачення у ході досудового розслідування, яке триває майже 6 місяців, з метою збирання доказів і встановлення обставин щодо виду та розміру шкоди, завданої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 356 КК України. Крім того, стаття 356 КК України, за якою у кримінальному провадженні здійснюється досудове розслідування, передбачає обов`язкову наявність заподіяної шкоди інтересам, зокрема, фізичній особі, що саме по собі свідчить про наявність у кримінальному провадженні потерпілого, якими і є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . З огляду на вказані обставини, адвокат ОСОБА_3 просив скасувати постанову начальника сектору дізнання ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 від 27 травня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілими в кримінальному провадженні та зобов`язати розглянути їх заяву про визнання і залучення до кримінального провадження як потерпілими у встановлені законодавством строки.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також їх представник адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Начальник сектору дізнання відділення поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_6 та прокурор Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши пояснення скаржників і їх представника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в провадженні сектору дізнання відділення поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 17 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

21 травня 2025 року адвокат ОСОБА_3 звернувся до відділення поліції № 2 із заявою про визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілими в кримінальному провадженні № 0000005.

27 травня 2025 року начальником сектору дізнання відділення поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 винесено постанову, якою було відмовлено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у визнанні їх потерпілими в кримінальному провадженні № 0000005 від 17 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, за мотивами та підставами, викладеними в описовій частині постанови. У вказаній постанові, дізнавач, посилаючись на положення статті 55 КПК України, зазначила, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. При визначені шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на даний час у кримінальному провадженні мають статус свідків, будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявою про визнання їх потерпілими було спричинено майнової шкоди, ймовірних душевних страждань, переживань або фізичних страждань, тощо, в розумінні положень ч. 1 ст. 55 КПК України, не надано. Рішення Господарським судом Київської області в справі № 911/2808/24 за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до СТ «Полісся-2006», державного реєстратора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_8 про визнання недійсними рішень загальних зборів про визнання дій реєстратора протиправними та скасування реєстраційного запису не прийняте. З огляду на вказані обставини, начальник сектору дізнання дійшов висновку про те, що набуття статусу потерпілого без врахування вимог ч. 1 ст. 55 КПК України, а саме за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим і передчасним.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до вимог ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді (ч. 5 ст. 55 КПК України).

Очевидність та достатність таких підстав визначається у кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

Для визнання особи потерпілою, кримінальне правопорушення повинно мати матеріальний склад, тобто містити обов`язкову ознаку об`єктивної сторони суспільно небезпечні наслідки. У злочинах з матеріальним складом обов`язковою умовою є причинний зв`язок між діянням та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Статтею 356 КК України передбачена відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Злочин є закінченим з моменту заподіяння самовільним вчиненням певних дій значної шкоди.

Станом на час винесення оскаржуваної постанови, досудовим розслідуванням не здобуто достатніх доказів, які б вказували, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завдано значної моральної, фізичної або майнової шкоди.

Таких доказів також не здобуто слідчим суддею в ході розгляду даної скарги.

Крім того слід зазначити про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в кримінальному провадженні за № 0000005 від 17 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, є заявниками та не позбавлені можливості на даній стадії досудового розслідування користуватися правами, передбаченими статтею 60 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки в ході досудового розслідування на момент винесення оскаржуваної постанови не було здобуто достатніх доказів, які б вказували на наявність об`єктивних підстав для визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілими в кримінальному провадженні, то слідчий суддя погоджується з доводами начальника сектору дізнання ВП № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області щодо передчасності набуття скаржниками статусу потерпілих і підстав для скасування оскаржуваної постанови не вбачає.

Керуючись ст. 303, 306-307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на постанову начальника сектору дізнання відділення поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 від 27 травня 2025 року про відмову у визнанні потерпілими в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 17 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_9