провадження № 1-кп/361/1247/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в засі суду кримінальне провадження № 0002069 від 26.08.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштованого, інвалідності не має, одруженого, має на утриманні малолітнього сина 2017 року народження, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2024 близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «OPEL» моделі «VIVARO» з реєстраційним номером НОМЕР_1 та рухаючись в лівій смузі для руху по автодорозі М01 сполученням «Київ-Чернігів», на 27 км біля м. Бровари Київської області в напрямку від м. Київ до м. Чернігів, під'їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, який знаходиться на проїжджій частині автодорозі М01 сполученням «Київ-Чернігів», не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п.п. б) п. 2.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху), яким передбачено, що

-«для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»,

при наближенні до пішохідного переходу, не врахував, що в сусідній смузі для руху перед нерегульованим пішохідним переходом зупинились інші транспортні засоби, в результаті чого не вжив заходів для зменшення швидкості, не зупинив керований ним транспортний засіб, а продовжив рух не переконавшись що на пішохідному переході немає пішоходів, чим порушив п. 18.4. Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що:

-«Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись і можуть продовжити (відновити) рух, лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»,

внаслідок чого при перетині пішохідного переходу допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на той час рухався по нерегульовану пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав згідно висновку судово-медичної експертизи тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закрита травма грудної клітки у вигляді переломів 1-12 ребер зліва із забоєм лівої легені та розвитком лівостороннього гемопневмотораксу; субарахноїдальний крововилив; багатоуламковий перелом кісток лівої гомілки в нижній третині; переломовивих дистальної фаланги 4-го пальця правої кисті; вивих грудинного кінця лівої ключиці; рвана рана мочки лівої вушної раковини; рани та садна лівої кисті та грудної клітки зліва; рвана рана 4-го пальця правої кисті.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. б) п. 2.3 та п. 18.4. Правил дорожнього руху перебувають у причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого йому обвинувачення обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному діянні визнав в повному обсязі, щиросердно розкаявся та, будучи допитаним в судовому засіданні, докладно розповів про встановлені вище обставини злочину. Крім того додав, що ДТП скоїв неумисно, дуже шкодує, що так трапилося, потерпілому він надавав допомогу, відвідував його в лікарні, вибачився перед ним та добровільно відшкодував завдану потерпілому шкоду. Просить суд його суворо не карати, а також не позбавляти права керування транспортними засобами, так як автомобіль йому життєво потрібний, так як він з сім`єю проживає в селі в Чернігівській області, його дитина часто хворіє, треба возити в лікарню, крім того він постійно їздить в сусіднє село до батьківської хати, там займається господарством, обробляє земельну ділянку, за рахунок чого він утримує сім`ю. Заявлений цивільний позов визнав.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив факт добровільного відшкодування обвинуваченим завданої шкоди потерпілому ОСОБА_6 , повідомив, що його довіритель - потерпілий ОСОБА_6 , вибачив обвинуваченого ОСОБА_4 , останній після ДТП щиросердо вибачився, відшкодував завдану шкоду, а тому просить суд не призначати останньому суворе покарання та не позбавляти його свободи, а також права керування транспортними засобами.

Переконавшись у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджуються з кваліфікацією вчиненого діяння, а прокурор, не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються та обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу, що повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи щодо спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно, вина ОСОБА_4 у скоєному доведена повністю, а його необережні дії, що виразилися в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно до ст. 337 КПК України суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Призначаючи вид і міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд, керуючись правосвідомістю, враховує вчинення вперше необережного злочину, віднесеного кримінальним Законом за формальними ознаками до категорії тяжких злочинів, які посягають на безпеку дорожнього руху, суспільні відносини з приводу чого врегульовані відповідно до Закону України «Про дорожній рух» з метою захисту здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він : раніше не судимий; за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває; за місцем проживання надана виключно позитивна характеристика; одружений, на утриманні має малолітнього сина 2017 року народження; офіційно не працевлаштований.

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав, надав суду правдиві покази, допомагав та сприяв розкриттю злочину, а тому суд вважає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.

При призначенні покарання суд, враховує тяжкість вперше вчиненого необережного злочину в сукупності з даними про особу ОСОБА_4 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявність у нього стійких соціальних зв`язків, добровільне відшкодування потерпілому завданої матеріальної та моральної шкоди, що в сукупності з ставленням обвинуваченого до вчиненого, усвідомлення протиправності своїх дій та їх осуді, у тому числі шляхом повного визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, що виглядало перед судом правдиво та досить переконливо, за стійким внутрішнім переконанням в силу ст. 65 КК України, знаходить за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, що за переконанням суду повністю досягне мети його призначення.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено, оскільки під час судового розгляду не встановлено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002, в якому Суд зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Спираючись на встановлені обставини щодо особи обвинуваченого, з урахуванням думки прокурора та позиції потерпілого, беручи до уваги наявність постійного місця проживання та сімейний і майновий стан ОСОБА_7 , відсутність відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності, належить дійти висновку про готовність обвинуваченого до самоконтролю і правослухняної поведінки, на підставі чого суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання із застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України - із звільненням від відбування покарання з випробуванням та покладенням відповідно обов`язків протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства і буде відповідати принципу Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.

Вирішуючи питання щодо тривалості іспитового строку, суд враховуєнаявність декількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, та вважає за доцільне з метою виконання приписів статей 50 та 65 КК та забезпечення виправлення обвинуваченого встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Обговорюючи доцільність застосування до винних відповідно до ч. 4 ст. 52 КК України факультативного додаткового покарання, на виконання п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом будучи тверезим, враховує відсутність відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, суд погоджується з позицією сторони обвинувачення та захисту та вважає недоцільним позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Відповідно до частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно повідомлення директора КНП «БРОВАРСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ» територіальних громад Броварського району Київської області, за період лікування ОСОБА_6 лікарнею понесені витрати в сумі 52231,76 грн., лікарня просить Броварську окружну прокуратуру представляти інтереси лікарні при зверненні до суду з позовом про відшкодування витрат.

У даному проваджені прокурором Броварської окружної прокуратури в інтересах КПН «БРОВАРСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ» територіальних громад Броварського району Київської області заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, згідно з яким прокурор просить стягнути з останньої на користь КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» територіальних громад Броварського району Київської області цивільний позов на суму 52231,76 грн. у відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_6 , який підлягає частковому задоволенню в сумі 49414,56 грн., оскільки згідно наданої КПН «БРОВАРСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА КЛІНІЧНА ЛІКАРНЯ» калькуляції витрат перебування ОСОБА_6 з 25.08.2024 по 19.09.2024 в стаціонарі, загальна вартість лікування складає 52231,76 грн., з якої : власні кошти - 2817,20 грн., а кошти НСЗУ становлять 49414,56 грн.

Документально підтверджені витрати на залучення експертів слід стягнути на користь держави з обвинуваченого відповідно до положень ст. 124 КПК України.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України накладений арешт на майно скасувати, долю речових доказів вирішити згідно положень ст. 100 КПК України.

Підстав для застосування до набрання вироком законної сили обвинуваченому запобіжного заходу судом не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 128-129, 174, 369-378 КПК України, ч. 2 ст. 286 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 14326,20 грн. (чотирнадцять тисяч триста двадцять шість грн. 20 коп.)

Скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2024 на причіп «КРД» моделі «050100» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який перебував у з`єднанні з автомобілем «OPEL» моделі «VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також на велосипед марки «PRIDE MARVEL» чорно-синього кольору з номером рами 03005834.

Речові докази по справі :

-автомобіль марки «OPEL» моделі «VIVARO» реєстраційний номер НОМЕР_1 , причіп «КРД» моделі «050100» реєстраційний номер НОМЕР_3 , які залишені на зберіганні на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів за адресою : м. Київ, вул. Милославська, 2-А - безоплатно повернути в розпорядження власника ОСОБА_4 ;

-велосипед марки «PRIDE MARVEL» чорно-синього кольору з номером рами 03005834, який залишений на зберіганні на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів за адресою : м. Київ, вул. Милославська, 2-А - безоплатно повернути в розпорядження власника ОСОБА_6 .

Цивільний позов прокурора Броварської окружної прокуратури до ОСОБА_4 в інтересах держави в особі КПН «Броварська БКЛ» територіальних громад Броварського району Київської області задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь КПН «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» територіальних громад Броварського району Кмївської області 49414,56 грн. (сорок дев`ять тисяч чотириста чотирнадцять грн. 56 коп.).

Вирок може бути оскаржений з передбачених ст. 349 КПК України підстав до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1