КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, строком на 60 діб, тобто до 28 червня 2025 року включно,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_14 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ за допомогою власних технічних засобів EasyCon), ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_12 (в режимі ВКЗ із Чортківської установи виконання покарань № 26),

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 (в режимі ВЗК із ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_12 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. З ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. З ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 28 червня 2025 року включно.

Цією ж ухвалою у клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував те, що ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, а тому являють собою значну суспільну небезпеку.

Окрім того, суд врахував ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинувачених переховуватись від суду, продовжити злочинну діяльність, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються.

Відтак суд дійшов до висновку, що застосування до ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити їх належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року відносно ОСОБА_9 , постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає до скасування.

Захисник звертає увагу на те, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, ризик переховуватися від суду повністю і беззаперечно спростовується застосуванням до обвинувачується ОСОБА_9 більш м`яким запобіжним заходом у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Щодо ризику впливу на свідків, то захисник вказує на те, що з більшістю свідків обвинувачений взагалі не знайомий. Водночас, всі свідки допитані під час досудового розслідування та попереджені про кримінальну відповідальність про завідомо неправдиві показання.

Окрім цього, такий ризик, як перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурором в клопотанні та в усних поясненнях не обґрунтовано фактичними обставинами.

Також, захисник вважає, що ризик вчинити нове кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_9 нічим не підтверджується та спростовується більш м`яким запобіжним засобом у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Окрім того, судом залишено поза увагою, що ОСОБА_9 характеризується позитивно, має соціальні зв`язки та може винаймати житло.

Більш того, через активний військовий стан виїзд за кордон неможливий, а обвинувачений сам зацікавлений в об`єктивному та повному розслідуванні кримінального провадження та встановлення всіх обставин у справі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави відносно ОСОБА_10 скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою клопотання сторони обвинувачення задовольнити частково, змінивши запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Встановити для обвинуваченого такі обов`язки: носити електронний засіб контролю; прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з висновками суду, захисник вважає, що обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою є занадто суворим, та до обвинуваченого ОСОБА_10 можливо застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, - у виді домашнього арешту.

Апелянт вказує на те, що стороною обвинувачення долучено ряд доказів, яким обвинувачення доводить саме обґрунтованість підозри. Разом з тим зазначені матеріали не містять жодних доказів, окрім припущень органу дізнання, що особа на аудіозаписах та в переписці є саме ОСОБА_10 . Одночасно сторона захисту зауважує, що 17 лютого 2024 року під час обшуку помешкання, зберігання речей жодних заборонених речовин та слідів вчинення злочинів не віднайдено.

Окрім тяжкості злочинів, визначених в повідомленні про підозру, клопотання про обрання запобіжного заходу в частині обґрунтування ризиків нічим не вмотивоване.

Поряд з цим сама по собі тяжкість інкримінованих ОСОБА_18 злочинів не є підставою для тримання обвинуваченого під вартою.

Жодний ризик, передбачений ст. 177 КІІК України, слідчим та прокурором не доведений, оскільки підозрюваному не має сенсу переховуватись від органів слідства, обвинувачений розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить, що може в подальшому призвести до отримання санкції у виді позбавлення волі.

Так, вказуючи на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, захисник посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_10 не схильний до переховування від суду та органу досудового розслідування, під час затримання опору не чинив, за межі України не виїжджав, в розшук не оголошувався; доступу до матеріалів кримінального провадження не має, а тому позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають значення для кримінального провадження; потерпілих у кримінальному провадженні немає, а доказів на підтвердження імовірності впливу на свідків стороною обвинувачення не надано; ОСОБА_10 раніше не судимий, інших підозр йому не оголошувалось, а тому ризик вчинення іншого кримінального правопорушення відсутній.

Також захисник звертає увагу на те, що суд першої інстанції проігнорував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, протягом тривалого терміну не змінює місце проживання, на утриманні має двох малолітніх дітей та дружину з інвалідністю, протягом квітня 2022 лютого 2024 року проходив військову службу в НГУ, характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

Окрім того, захисник звертає увагу на стан здоров`я ОСОБА_10 , який за час перебування у СІЗО суттєво погіршився та обвинувачений в умовах тримання під вартою позбавлений можливості вчасно отримувати кваліфіковану медичну допомогу.

Таким чином, захисник вважає, що суд жодним чином не обґрунтував та не довів, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Не погоджуючись з висновками суду, захисник вважає, що жоден ризик прокурором не доведений та спростовуються матеріалами справи.

Сторона захисту звертає увагу на те, що в клопотанні прокурора міститься перелік доказів, якими обґрунтовується обвинувачення. Натомість, вказані докази взагалі не містять жодних фактів або інформації, яка б прямо чи опосередковано вказувала на ОСОБА_11 , як на особу, яка могла вчинити інкриміновані кримінальні правопорушення, або будь-яким чином пов`язувала його з іншими особами, вказаними у клопотанні прокурора.

Окрім того, суд в порушення вимог КПК України, не дослідив надані прокурором докази, не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_11 кримінального правопорушення.

Щодо ризику переховування від суду, то він спростовується застосуванням до ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки ОСОБА_11 має постійне місце проживання та реєстрації, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосування електронних засобів контролю забезпечить належне дотримання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

При цьому, вказаний ризик не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення

Щодо відсутності ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, то він спростовується тим, що ОСОБА_11 з більшістю свідків він не знайомий. Водночас, всі свідки допитані під час досудового розслідування та попередженні про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Окрім того, захисник вважає, що зазначений у клопотанні прокурора ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурором не обґрунтовано фактичними обставинами кримінального провадження.

Також, такий ризик, як вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення у клопотанні прокурора нічим не підтверджується.

Окрім того, вважає, судом першої інстанції не враховано дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання.

Тому, апелянт вважає, що у клопотанні прокурора та ухвалі суду відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від ЗО квітня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 , скасувати та застосувати відносно нього інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

Захисник зазначає, що суд не взяв до уваги практику ЄСПЛ, згідно з якою наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Більш того, тримання під вартою не повинно бути продовжено лише через очікуване покарання у виді позбавлення волі. Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_13 на 60 днів, без визначення розміру застави та постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання прокурора та застосувати до підозрюваного ОСОБА_13 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник вважає, що висновки суду, викладені в ухвалі, є необґрунтованими та ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неповнотою судового розгляду.

Сторона захисту вважає, що суд при розгляді клопотання прокурора повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у якому її підозрюють.

Окрім цього, кожного разу, під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний розглянути можливість застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Апелянт вказує на те, що ризик переховування обвинуваченого від суду спростовується стійкими та міцними соціальними зв`язками ОСОБА_13 . Так, обвинувачений має на утриманні малолітню доньку 2024 року народження, перебуває у цивільному шлюбі та має постійне місце проживання в м. Києві.

Твердження органу досудового розслідування щодо наявності у ОСОБА_13 усвідомлення про беззаперечність доказів його винуватості є виключно припущенням органу досудового розслідування.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, захисник зазначає, що вказаний ризик є надуманим та таким, що не відповідає дійсності.

Так, в разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу або визначення йому розміру застави, на нього будуть покладені обов`язки у відповідності до ст. 195 КПК України, зокрема виключається можливість спілкування зі свідками.

Апелянт звертає увагу на те, що інкриміноване правопорушення не пов`язане з насильством, обвинувачений ОСОБА_13 раніше не судимий, його винна у вчиненні правопорушення ще не встановлена, відсутні докази на підтвердження наявності зазначених в ухвалі суду та клопотання прокурора ризиків.

Відтак, продовження строку запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_13 порушує принцип верховенства права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , які підтримали апеляційні скарги захисників, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарги захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , суд врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинувачених переховуватись від суду, впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, свідків, експертів, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, ґрунтується на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, позаяк, ризики які були враховані при обранні кожному з обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на момент вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати.

Доводи захисників про те, що прокурором не доведений жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України, а до клопотання не додано жодного доказу, який би підтверджував ризики продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є безпідставними.

Так, розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, та прийшов до висновку, що обставини, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження, не зменшилися та не перестали існувати.

Окрім того, при розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд взяв до уваги те, що вони обвинувачуються у вчиненні злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, є тяжкими та особливо тяжкими.

Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 щодо необґрунтованості та недоведеності обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 не можуть бути взятими до уваги, з огляду на те, що під час судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості оцінювати обґрунтованість підозри та давати будь-яку оцінку обставинам провадження або доказам, оскільки питання доведеності обвинувачення вирішується судом у нарадчій кімнаті при постановленні судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження і при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу суд не може вдаватися до оцінки доведеності обвинувачення.

Що стосується доводів захисників про те, що немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 від правосуддя, то вони є безпідставними, оскільки тяжкість покарання, що загрожує кожному із обвинувачених у разі визнання їх винними у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик переховування обвинувачених від суду.

Що стосується доводів захисників про те, що немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику незаконного впливу на потерпілих і свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали такий ризик взагалі перестав існувати, то вони є безпідставними, оскільки факт допиту свідків не нівелює встановлений раніше ризик незаконного впливу на свідків, а також не виключає незаконний вплив на експертів, питання щодо допиту яких в суді може виникнути в подальшому.

Що стосується відсутності ризику знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то дані доводи є безпідставними. Так, прокурором у клопотанні про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо кожного із обвинувачених, було зазначено про те, що характер вчинення самих злочинів, завуалюванння і маскування своїх дій та надання їм виду законності, використанні обвинуваченими способи конспірації, місць-схованок вже виготовлених наркотичних речовин, а також спеціально обладнаних схованками вже виготовлених наркотичних речовин, а такожспеціально обладнаних схованками у виді подвійного дна автомобілів, в сукупності свідчать про здатність, можливість і схильність до приховування і знищення речових доказів, речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин справи.

Неспроможними є твердження захисників про відсутність таких ризиків, як перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 .

Згідно з клопотанням прокурора, наявність зазначених ризиків обґрунтовується характером та обставинами вчинення кримінальних правопорушень із високим рівнем конспіративності. Окрім того, ризик вчинити інший злочин чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується вказані особи, то наявність такого ризику підтверджується тим, що у разі перебування поза межами установи попереднього ув`язнення, обвинувачені зможуть продовжити здійснення своєї злочинної діяльності, як шляхом реалізації вже виготовлених психотропних речовин, які зберігаються у схованках, місцезнаходження яких невідоме, так і самостійно організувати місця незаконного виготовлення психотропних речовин чи приймати участь у вже організованій незаконній діяльності.

Доводи апелянтів про те, що клопотання прокурора не містить належних доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, є безпідставними, позаяк, відповідно до ч. 1ст. 194 КПК України при розгляді питання про продовження строку запобіжного заходу суд повинен встановити наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказані обставини щодо обвинувачених були перевірені судом першої інстанції та свої висновки стосовно цього суд зазначив в ухвалі.

Посилання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_15 на те, що судом безпідставно не розглянуто можливості застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_12 альтернативного запобіжного заходу у виді застави є неспроможними, позаяк суд розглянув питання про можливість застосування до обвинувачених такого альтернативного заходу, як застава, проте не знайшов для цього підстав, оскільки всі обвинувачені обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 255 КК України та особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів.

Доводи інших захисників на те, що в судовому засіданні прокурор не довів те, що зі спливом часу, застосування альтернативного запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , в тому числі у виді домашнього арешту, не достатньо, а зазначені прокурором ризики є припущенням, які нічим не підтверджується, також є необґрунтованими.

Доводи захисників про те, що судом не взято до уваги дані про кожного з обвинуваченого, їх позитивні характеристики та наявність міцних соціальних зв`язків не можуть бути взятими до уваги, оскільки такі дані самі по собі не можуть нівелювати існування ризиків, які були підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наведені дані про особи обвинувачених та наявність міцних соціальних зав`язків не дозволяють вважати, що їх існування може втримати обвинувачених від переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про суттєве погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 та неможливості отримувати кваліфіковану медичну допомогу в умовах тримання під вартою в СІЗО, то з наявних в розпорядженні суду апеляційної інстанції матеріалів убачається, що в судовому засіданні суду першої інстанції захисник ОСОБА_20 та обвинувачений ОСОБА_10 не звертали увагу суду на такі обставини, відповідно, в оскаржуваній ухвалі суду відсутні висновки щодо можливості перебування обвинуваченого в СІЗО за станом здоров`я.

Разом з тим, вказуючи на суттєве погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 та неможливість отримувати кваліфіковану медичну допомогу в умовах СІЗО, захисник ОСОБА_6 не надав необхідних документів на підтвердження вказаних обставин.

Отже, наразі в суді апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_10 за станом здоров`я не може перебувати під вартою.

Посилання захисників на те, що згідно з практикою ЄСПЛ сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тримання під вартою і суд також зобов`язаний перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу є неспроможними, оскільки суд, окрім покарання, яке може загрожувати обвинуваченими у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, врахував ризики, які існують з огляду на стадію судового засідання.

Також суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів є обґрунтованим, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року про продовження ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 строку тримання під вартою, не убачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 209 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, строком на 60 діб, тобто до 28 червня 2025 року включно залишити без змін, а апеляційні скаргизахисників ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 759/578/25

Провадження № 11-кп/824/4148/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_21

Доповідач ОСОБА_1